ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2024 р. Справа № 911/378/17 (911/3575/23)

Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

за позовом Комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства", Київська область, м. Славутич

до Комунального підприємства "Житлово-комунальний центр" Славутицькоїміської ради, Київська область, м. Славутич

про стягнення 12281,94 грн.

В межах провадження у справі № 911/378/17 про банкрутство Комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства"

Обставини справи:

У провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № 911/378/17 за заявою Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України до Комунального підприємства Управління житлово-комунального господарства про банкрутство, провадження в якій порушено ухвалою суду від 06.07.2017 р.

Наразі триває процедура санації Комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства".

28.11.2023 р. до суду надійшла позовна заява Комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства" про стягнення з Комунального підприємства "Житлово-комунальний центр" Славутицької міської ради 12281,94 грн., з яких: 6936,11 грн. основного боргу; 1077,47 грн. 3% річних, 4268,36 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду від 04.12.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в межах провадження у справі № 911/378/17 про банкрутство Комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства"; роз`яснено відповідачу, що відзив на позовну заяву подається до суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження (частина перша статті 251 ГПК України). У зазначений строк відповідач має подати суду відзив, який повинен відповідати вимогам статті 165 ГПК України, і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копії відзиву та доданих до нього документів відповідач має надіслати (надати) іншим учасникам справи одночасно із надсиланням (наданням) відзиву до суду та докази надіслання надати суду разом із відзивом на позов; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до частини сьомої статті 252 Господарського процесуального кодексу України; запропоновано позивачу у строк до п`яти днів з дня отримання відзиву подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення у порядку, передбаченому статтями 166, 167, 251 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною п`ятою статті 176 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України) визначено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Наведена ухвала суду була надіслана в електронному вигляді сторонам у справі до їх електронних кабінетів у встановленому порядку.

Однак, відповідач вимог ухвали суду не виконав, проти позову в установленому порядку не заперечив, відзиву на позовну заяву не подав.

Таким чином, суд належним чином виконав вимоги Господарського процесуального кодексу України щодо направлення процесуальних документів учасникам справи та здійснив всі необхідні дії з метою належного їх повідомлення про розгляд даного позову, а відповідач, у відповідності до пункту п`ятого частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України визнається таким, що був належним чином повідомленим про розгляд даної справи.

Згідно із частиною дев`ятою статті 165 та частиною другою статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до вище перелічених норм Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно із частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

07.02.2020 р. між Комунальним підприємством "Житлово-комунальний центр" Славутицької міської ради (замовник) та Комунальним підприємством "Управління житлово-комунального господарства" (виконавець) укладено договір № 1/02-ПР-20 про надання послуги, відповідно до пп. 1.1. якого виконавець зобов`язується за завданням замовника виконати роботи по поточному ремонту під`їзду в буд. № 11 (під. 2), Московського кварталу, м. Славутич, Київської обл. відповідно до дефектного акту, локального кошторису і договірної ціни, а замовник зобов`язується прийняти й оплатити виконані роботи. Дефектний акт, локальний кошторис та договірна ціна № 367 ДЦ є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до пп. 2.1., 2.2., 2.3. договору, вартість робіт за цим договором визначається на підставі підписаної сторонами договірної ціни. Вартість робіт за цим договором становить 51065,94 грн., в т.ч. ПДВ 8510,99грн. При визначенні вартості поточних ремонтів застосовується ДСТУ БД.1.1-1:2013 р.

Згідно з пп. 3.1. договору, оплата за виконані виконавцем роботи здійснюється на підставі підписаного сторонами Акту виконаних робіт по формі КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт по формі КБ-3, які є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до пп. 3.2. договору, замовник здійснює попередню оплату вартості матеріалів для проведення робіт.

У пп. 3.3. договору сторони дійшли згоди, що оплата за виконані за цим договором роботи, здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця після підписання сторонами акту виконаних робіт та надходження коштів на розрахунковий рахунок замовника.

Відповідно до пп. 3.4. договору, виконані за даним договором роботи фінансуються за рахунок коштів, перерахованих співвласниками будинку №11 Московського кварталу згідно договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком № 12 від 02.01.2019 р.

Згідно з п. 3.6. договору, укладаючи договір виконавець усвідомлює, що здійснення замовником оплати залежить від надходження коштів на рахунок замовника, виділених для оплати зобов`язання, взятого за цим Договором. Оплата за актом виконаних робіт може проводитись частинами.

Згідно з пп. 4.1.1., 4.1.2., 4.1.3. п. 4.1. договору, замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи, приймати роботи за цим договором згідно з актом прийому виконаних робіт. Замовник до підписання акту виконаних робіт за участю виконавця зобов`язаний оглянути роботи, які виконувалися за цим договором.

Згідно з пп. 4.2.4. договору, замовник має право відмовитись від підписання акту виконаних робіт в разі виявлення недоліків та/або невідповідності фактичного обсягу виконання робіт, які виконувалися за цим договором, а також у разі неналежного оформлення документів, зазначених у пункті 3.4. розділу 3 цього договору (відсутність печатки, підписів тощо) або ненадання документів, передбачених 3.1. договору.

Відповідно до пп. 4.4.1 п.п. 4.4 договору, виконавець має право на своєчасне та в повному обсязі отримання плати за виконані роботи.

Відповідно до пп. 5.1., 5.3., 5.9. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором. Види порушень та санкції за них, установлені договором: відповідно до п. 2 статті 231 Господарського кодексу України. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором замовник на вимогу виконавця повинен сплатити півтора проценти річних від простроченої суми оплати.

Пунктом 5.10 договору передбачено, що замовник звільняється від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором, включаючи п. 4.2. цього договору та/або нормами чинного законодавства, включаючи статтю 625 Цивільного Кодексу України, якщо це сталося внаслідок скорочення обсягу фінансування замовника та/або несвоєчасного надходження бюджетних коштів на реєстраційний рахунок замовника в органах Державного казначейства. Про настання таких обставин замовник повинен повідомити виконавця за можливості негайно, але не пізніше десяти днів з дня, коли він дізнався про виникнення таких обставин.

Згідно з п. 7.1. договору, цей договір набирає чинності з 07.02.2020 року і діє до 31.12.2020 року, а в частині фінансових та гарантійних зобов`язань до їх повного виконання обома сторонами.

Пунктом 9.2. договору сторони обумовили, що умовами виконання договору є підписання обома сторонами Акту (актів) виконаних робіт відповідного зразку.

Судом встановлено, що сторонами договору була підписана "Договірна ціна" на поточний ремонт під`їзду в буд. 11 (2 під.) Московського кварталу у м. Славутич Київської області, загальна сума якої становить 51,06594 тис. грн., включаючи зворотні суми з вартості матеріальних ресурсів поставки замовника крім ПДВ у сумі 7,87439 тис. грн., ПДВ у сумі 1,57488 тис. грн. та вартість матеріальних ресурсів поставки замовника з ПДВ у сумі 9,44927 тис. грн. Також сторонами підписано дефектний акт на поточний ремонт під`їзду в буд. 11 (2 під.) Московського кварталу у м. Славутич Київської області та локальний кошторис на роботи.

Позивач стверджує, що він в повному обсязі, якісно та вчасно виконав роботи з поточного ремонту під`їзду житлового багатоквартирного будинку за адресою: м. Славутич, Московський квартал, буд. 11, під`їзд 2, проте станом на 01.11.2023 р. відповідач не в повному обсязі виконав зобов`язання щодо оплати вартості виконаних робіт, тому станом на 01.11.2023 р. заборгованість відповідача складає 6936,11 грн.

Судом встановлено, що відповідно до довідки головного бухгалтера позивача про нарахування та оплату послуг за період 01.02.2020-01.11.2023 за договором № 1/02-ПР-20 від 07.02.20 р. відповідачем було сплачено 34680,56 грн. та залишок нарахованих коштів становить 6936,11 грн.

На переконання позивача, у зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання згідно з ст. 625 ЦК України він має сплатити на користь позивача, крім основного боргу,1077,47 грн. 3% річних, 4268,36 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано суду ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд у відповідності до статті 165 ГПК України, здійснює розгляд даної справи за наявними у ній матеріалами.

26.02.2020 р. на підставі договору № 1/02-ПР-20 від 07.02.2020 р. сторонами без зауважень підписано акт приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в за лютий 2020 року, відповідно до якого замовником прийнято виконані роботи всього за актом на суму 51065,94 грн., в тому числі: зворотні суми з вартості матеріальних ресурсів поставки замовника з ПДВ у сумі 9449,27 грн., що відповідно до умов договору засвідчує відсутність у замовника будь-яких зауважень до виконаних робіт. На останньому аркуші зазначеного акту наявний виконаний від руки напис, що робота виконана відповідно до затвердженого плану ремонтних робіт Лутченко І.В. Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати до договору № 1/02-ПР-20 від 07.02.2020 р. за лютий 2020 р. (за формою КБ-3), підписану сторонами договору, відповідно до якої всього вартість будівельних робіт підрядника по будові з урахуванням ПДВ становить 51,06594 тис. грн., де виключається вартість матеріальних ресурсів поставки замовника з ПДВ у сумі 9,44927 тис. грн., а вартість будівельних робіт підрядника по будові з урахуванням ПДВ становить 41,61667 тис. грн. Таким чином, підписані сторонами акт приймання виконаних будівельних робіт за договором №1/02-ПР-20 від 07.02.2020 р. за формою КБ-2в та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати до договору № 1/02-ПР-20 від 07.02.2020 р. за лютий 2020 р. згідно з умовами договору породжують у замовника обов`язок з оплати прийнятих робіт.

Судом взято до уваги, що відповідачем частково виконано зобов`язання за договором по оплаті виконаних робіт.

Крім того, позивач зазначає, що ним було направлено відповідачу вимогу про сплату заборгованості за отримані ремонтні роботи, яка не була задоволена замовником.

Приписами частини першої статті 173 Господарського кодексу України(надалі за текстом "ГК України") встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Приписами частини першої статті 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами першою та другою статті 509 Цивільного кодексу України (надалі "ЦК України") передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до частини першої статті 627,частини першоїстатті 629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами частини першої статті 193 ГК України,суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з приписами частини першої статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 530 ЦК України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

В свою чергу, згідно зі статтею 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

З урахуванням обставин справи, врахувавши умови договору, визначені в п. 3.3., так як, між сторонами підписано акт виконаних робіт, крім цього, відповідачем (як заявляє позивач і не заперечує відповідач) частково здійснено оплату виконаних за таким актом робіт, суд дійшов до висновку, що у відповідача в даному випадку виник обов`язок здійснення оплати виконаних за наведеним договором робіт, водночас, враховано, що умовами договору термін здійснення такої оплати не було обумовлено та не обмежено.

Відповідно до лексичного значення словосполучення "неминуче має настати" означає як те, що обов`язково та безумовно має відбутися. За змістом частини першої статті 530 ЦК України у взаємозв`язку з частиною другою статті 251,частиною другою статті 252 цього Кодексу, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, у разі визначення терміну виконання зобов`язання з вказівкою на майбутню подію нею може бути визнана лише та подія, неминучість якої є безумовна. Якщо юридичні наслідки мають певну ступінь вірогідності настання, то має місце не існування часової категорії у вигляді терміну, а умова (пп. 44, 45 правової позиції Верховного Суду у Постанові у справі № 916/1349/21 від 04.04.2023 р.).

Застосування частини першої статті 530 ЦК України до встановлених судом обставин справи дає підстави для висновку, що у договорі термін виконання замовником обов`язку з оплати виконаних робіт не встановлений, оскільки оплата за виконані роботи обумовлена надходженням коштів на розрахунковий рахунок замовника (п. 3.3. договору), а виконані за договором роботи фінансуються за рахунок коштів, перерахованих співвласниками будинку, що підлягав ремонту (п. 3.4. договору), що не є подією, яка неминуче має настати (що підтверджено й змістом п. 3.6. договору, згідно якого укладаючи договорів виконавець усвідомлює, що здійснення замовником оплати залежить від надходження коштів на рахунок замовника, виділених для оплати зобов`язання, взятого за цим договором). Обставини цієї справи свідчать про те, що строк (термін) виконання боржником обов`язку не був встановлений договором, тому до спірних правовідносин застосовуються положення частини другої статті 530 ЦК України. Виходячи з наведеного у спірних правовідносинах кредитор має право вимагати виконання зобов`язання у будь-який час за правилами частини другої статті 530 ЦК України, а боржник повинен був виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

На підтвердження направлення позивачем вимоги відповідачу про оплату заборгованості за договором надано вимогу, адресовану відповідачу, про сплату заборгованості за отримані ремонтні роботи в розмірі 269252,57 грн. від 29.06.2023р. № 01-07.16/1124, детально дослідивши яку, суд дійшов висновку про те, що остання не є належним доказом направлення вимоги виконання зобов`язання по сплаті за виконані роботи за договором від 07.02.2020 р. № 1/02-ПР-20 та відхиляється судом, оскільки позивачем не долучено належних доказів направлення вимоги відповідачу; напис на вимозі про отримання вимоги ОСОБА_1 30.06.2023 р. не є належним доказом отримання відповідачем вимоги виконання зобов`язання, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили про правовий зв`язок ОСОБА_1 та відповідача та компетенцію останньої; зазначена вимога за змістом не містить відомостей, що засвідчують вимогу позивача по сплаті заборгованості за отримані роботи на підставі договору від 07.02.2020 р. № 1/02-ПР-20 про виконання робіт, а не інших договорів; крім того, сума основного боргу за позовом є відмінною від суми вимоги, на яку посилається позивач.

В свою чергу, суд дійшов до висновку, що в даному випадку, належною вимогою про виконання зобов`язання може вважатись направлення відповідачу позовної заяви, що підтверджено описом вкладення до цінного листа, скріпленого відтиском печатки відділення Укрпошти від 22.11.2023 р. та накладною від 22.11.2023 р. Укрпошти із штрихкодовим ідентифікатором № 656, за яким відправлення було вручено відповідачу 27.11.2023 р. Отже згідно з частиною другою статті 530 ЦК України строк оплати відповідачем виконаних позивачем робіт є таким, що пройшов.

Відповідно до частини другої статті 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 76, частини першої статті 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати за виконані роботи закон покладає на відповідача.

Беручи до уваги наведені нормативні приписи, враховуючи арифметичну відповідність суми боргу обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, включаючи акт приймання 26.02.2020 р. відповідачем виконаних будівельних робіт за лютий 2020 року, складений на виконання договору № 1/02-ПР-20 від 07.02.2020 р., підписаний сторонами без зауважень, та довідку до вказаного договору про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за лютий 2020 р.,та враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений і його розмір підтверджується поданими позивачем доказами та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 6936,11 грн. по оплаті вартості виконаних робіт за договором від 07.02.2020 р. № 1/02-ПР-20 є обґрунтованою і доведеною позивачем належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню. Відповідачем до суду не подано жодних заперечень чи доказів, які б спростовували доводи позову, в тому числі докази наявності у нього обставин, що перешкоджали виконанню зобов`язань за договором, обумовлених останнім. Відповідачем доказів сплати зазначеної заборгованості суду не надано, наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростовано, як і не спростовано обов`язку зі сплати виконаних робіт.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1077,47 грн. за період з 01.03.2020 р. по 31.10.2023 р. та інфляційних втрату сумі 4268,36грн за період з 01.03.2020 р. по 31.10.2023 р.,у зв`язку з простроченням виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за вказаним договором, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом на підставі наявних доказів встановлено, що згідно з частиною другою статті 530 ЦК України відповідач є таким, що прострочив строк виконання зобов`язань за договором з 05.12.2023 р. Вимогу позивача, адресовану відповідачу про сплату заборгованості за отримані ремонтні роботи у розмірі 269252,57 грн. від 29.06.2023р.№ 01-07.16/1124відхилено судом з наведених підстав.

Таким чином, на підставі наявних доказів, суд дійшов висновку про не доведеність позивачем просторочення відповідачем виконання обов`язку за договором за заявлений у позові період нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних, в зв`язку з чим підстави для стягнення з відповідача заявлених позивачем 3% річних та інфляційний втрат відсутні.

Приписами частин першої, другої статті 73, частини першої статті74 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується поданими позивачем доказами та не спростований відповідачем, суд задовольняє позов частково та стягує з відповідача на користь позивача 6936,11 грн. основного боргу, в іншій частині позовних вимог суд відмовляє.

Витрати позивача зі сплати судового збору, у відповідності до вимог п. 2 частини першої статті 129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 237-238, 240 ГПК України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ ЦЕНТР" СЛАВУТИЦЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (Київський Квартал, буд. 14, м. Славутич, Київська обл., 07101; ) на користь Комунального підприємства "УПРАВЛІННЯ ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНОГО ГОСПОДАРСТВА" (вул. Військових Будівельників, буд. 8, м. Славутич, Київська область, 07100; ) 6936 (шість тисяч дев`ятсот тридцять шість) гривень11 копійок основного боргу; 1515 (одна тисяча п`ятсот п`ятнадцять) гривень 65 копійок судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Видати наказ.

Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання 10.04.2024 р.

Суддя А.В. Лопатін