ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року Справа № 903/1025/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В.

суддя Василишин А.Р.

суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Захарова М.О.

за участю представників сторін:

прокурора - Довган Н.Я.

позивача Волинської обласної військової (державної) адміністрації - предст. Захарунь І.О.

відповідача Устилузької міської ради - адв. Котович Б.В.

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Військової частини № НОМЕР_1 - предст. Негодюк Т.М.

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області - не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Устилузької міської ради

на рішення Господарського суду Волинської області від 22.11.2023 р.,

постановлене у м. Луцьк, повний текст складено 30.11.2023 р.

у справі № 903/1025/23 (суддя Вороняк А.С.)

за позовом заступника керівника Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Волинської обласної військової (державної) адміністрації

до відповідача Устилузької міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Військової частини № НОМЕР_1 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області

про скасування державної реєстрації речових прав з одночасною зміною цих прав

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення від 22.11.2023 р. Господарський суд Волинської області задоволив позов заступника керівника Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Волинської обласної військової (державної) адміністрації у справі № 903/1025/23. Згідно з рішенням суду першої інстанції підлягає скасуванню державна реєстрація права комунальної власності за Устилузькою міською радою на земельну ділянку площею 16,1129 га з кадастровим номером :00:001:0944, яка розташована у межах прикордонної смуги на території Володимирського району Волинської області, зареєстрована на підставі рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Устилузької міської ради Волинської області Михалець А. Ю. від 15.04.2019 № 46477396 з одночасним визнанням права власності на вказану земельну ділянку за державою в особі Волинської обласної військової (державної) адміністрації.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач Устилузька міська рада звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити. Скаржник вважає, що суд неправильно встановив обставини справи, неправильно застосував закон.

Посилається на норми ст. 2, 3 Закону України «Про використання земель оборони», ст. 77, 117, Земельного кодексу України, п. 24 перехідних положень Земельного кодексу України, ст. 328 Цивільного кодексу України та п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 р. № 1147 «Про прикордонний режим» і стверджує, що висновок суду першої інстанції про те, що землі в межах прикордонної смуги належать до земель оборони та можуть перебувати лише у державній власності не відповідає нормам чинного законодавства.

Пояснює, що спірна земля до кінця 2018 року перебувала у державній власності, і 21.12.2018 р. держава в особі Держгеокадастру передала землі відповідачеві у комунальну власність. Стверджує, що постанова Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 р. № 1147 «Про прикордонний режим», у тому числі Положення про прикордонний режим, яке затверджено цією постановою, а також жоден інший нормативно-правовий акт не відносять землі в межах прикордонної смуги до земель оборони і, відповідно, державної власності.

Просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 22 листопада 2023 року повністю і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Волинська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону подала відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечила проти доводів скаржника.

Зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0944, розташована на місцевості між лінією державного кордону, який проходить по річці Західний Буг, та лінією прикордонних інженерних споруджень, яка внесена до Державного земельного кадастру за кадастровим номером :00:001:0515, відтак знаходиться у прикордонній смузі. Доводить, що встановлення факту розташування спірної земельної ділянки в межах прикордонної смуги свідчить про належність вказаної ділянки до земель оборони в силу законодавчого визначення цільового призначення земель, розташованих у межах прикордонної смуги.

Посилається на судову практику та зауважує, що землі у межах прикордонної смуги відносяться до земель оборони та не можуть передаватись у комунальну чи приватну власність.

Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 22.11.2023 р. у справі № 903/1025/23 - залишити без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Волинській області подала додаткові пояснення у яких підтримала доводи скаржника.

Зазначає, що спірна земельна ділянка сформована на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Микитичівської сільської ради (на даний час Устилузької міської ради) Володимир-Волинського району (на даний час - Володимирського району) Волинської області. Технічна документація була погоджена та затверджена відповідно до вимог чинного законодавства.

Звертає увагу, що жодного рішення щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки уповноваженим органом не приймалося.

Доводить, що перебування спірних земельних ділянок в межах прикордонної смуги не відносить їх до земель оборони та не є причиною виникнення прав на них в органів охорони державного кордону, оскільки такі землі надаються в постійне користування лише для облаштування та утримання певних об`єктів та споруд.

Підтримує вимоги апеляційної скарги відповідача та просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 22.11.2023 р. у справі № 903/1025/23 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Одночасно в додаткових поясненнях Головне управління Держгеокадастру у Волинській області не заперечує щодо розгляду справи без участі його представників.

На пропозицію суду Волинська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону подала додаткові пояснення щодо суті спору, у яких посилається на судову практику та зазначає, що землі у межах прикордонної смуги належать виключно до державної власності та не можуть передаватись у приватну власність. Зокрема, посилається на постанову Верховного Суду від 06.11.2019 р. у справі № 163/2369/16-ц, де визнано обґрунтованим посилання прокурора на рішення органів державної влади (місцевого самоврядування) про встановлення ширини прикордонної смуги, зокрема, на постанови обласної Рада депутатів трудящих Волинської області № 39/599 від 15.09.1946 р., якою в межах Волинської області встановлено 2-ох кілометрову та 800-метрову прикордонні смуги.

Також просить поновити процесуальний строк для подання доказів та долучити до матеріалів справи № 903/1025/23 копію запиту Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони 30.51/02-445ВИХ-24 від 07.02.2024 р. та копію відповіді Державного архіву Волинської області № 69/01.25 від 12.02.2024 р. з додатком - постановою обласної Рада депутатів трудящих Волинської області № 39/599 від 15.09.1946 р.

Скаржник заперечив проти долучення прокурором доказів до матеріалів справи, пославшись на ст.269 ГПК України і зазначивши, що прокурор не обґрунтував причини неподання доказів суду першої інстанції.

В судовому засіданні 27.02.2024 р. прокурор та позивач просили долучити зазначені докази до справи. Представники відповідача заперечували проти долучення доказів, підтримавши свої письмові заперечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Колегія суддів керується нормами ст. 269 ГПК України і вважає за можливе залучити копію запиту Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони 30.51/02-445ВИХ-24 від 07.02.2024 р. та копію відповіді Державного архіву Волинської області № 69/01.25 від 12.02.2024 р. з додатком - постановою обласної Рада депутатів трудящих Волинської області № 39/599 від 15.09.1946 р., враховуючи, що такі постанови є актами, наявність і зміст яких є загальному доступі та не має визначального значення для оцінки обставин, які вже встановлені судом першої інстанції.

Ухвалою від 27.02.2024 р. Північно-західний апеляційний господарський суд залучив Військову частину № НОМЕР_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача та надав строк для надання письмових пояснень.

Військова частина № НОМЕР_1 подала письмові пояснення, зазначивши, що прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

Посилається на п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998 р. «Про прикордонний режим» та зазначає, що вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм установлено прикордонну смугу завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, де встановлюється прикордонний режим, але не менше від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.

Погоджується із прокурором в частині визначення підсудності та наявності підстав представництва інтересів держави в даному спорі.

В судовому засіданні представник Військової частини № НОМЕР_1 підтвердив, що спірна земельна ділянка перебуває у сфері відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ).

Скаржник подав суду заяву про залучення листів ІНФОРМАЦІЯ_1 , одержаних як відповіді на адвокатські запити від 27.02.2024 р.

Пояснив, що представником скаржника було скеровані на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 запити з наступними питаннями: - чи перебуває у постійному користуванні прикордонного загону земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0944, площею 16,1129 га? та чи звертався прикордонний загін до органів державної влади щодо передачі вказаної земельної ділянки їм у користування?

Листом від 04.03.2024 р. № 06.2.3/2269-24-ВХ/32 повідомлено, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0944, площею 16,1129 га знаходиться на ділянці відповідальності відділу Прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Скаржник вважає, що дані пояснення мають важливе значення для повного та всебічного розгляду апеляційної скарги, тому просить долучити до матеріалів справи листи-відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 та зразки (копії) перепусток за лінію інженерно-прикордонних споруд.

Також скаржник подав заяву у якій зазначив, що 27.02.2024 р. представником скаржника, було скеровано адвокатський запит на адресу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, де він просив надати довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами угіддями (за даними форми 6-зем) за 2000, 2003, 2008, 2010, 2013 рр. форму якої затверджено Наказом Державного комітету статистики України. Згідно, наданих відомостей на території Микитичівської сільської ради (де знаходиться спірна земельна ділянка) у користуванні Державного комітету у справах охорони державного кордону перебуває 29,0000 га.

Доводить, що необхідність долучення таких відомостей виникла у зв`язку із залучення судом апеляційної інстанції в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку із чим було скеровано додаткові адвокатські запити до ГУ Держгеокадастру у Волинській області.

Просить долучити до матеріалів справи листи-відповіді Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 06.03.2024 р. № 29-3-0.2-1057/2-24 з додатками, схему місця знаходжень земельних ділянок.

В судовому засіданні 11.03.2024 р. представник відповідача підтримав клопотання та просив долучити зазначені докази.

Колегія суддів відхиляє клопотання скаржника про залучення нових доказів з урахуванням такого.

Відповідно до норм ч. 1, 4, 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до норм ч.3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегією суддів встановлено, що відповідач/скаржник в процесі розгляду справи у суді першої інстанції перелічені вище докази не надавав і не заявляв суду про намір подати такі докази матеріали справи не містять відомостей про таке. Натомість вищеперелічені листи надані суду апеляційної інстанції без пояснення про причини, з яких адвокатські запити не були вчинені на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 та на адресу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на стадіі вирішення справи у суді першої інстанції на стадії підготовчого провадження. Посилання на долучення таких відомостей у зв`язку із залучення судом апеляційної інстанції в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 жодним чином не пояснює необхідність надання суду апеляційної інстанції таких доказів, враховуючи, що третя особа самостійно надала суду пояснення і представник в судовому засіданні має право і обов`язок відповідати на питання інших учасників стосовно предмету спору. Натомість відповідач не пояснив причин, з яких не була витребована і надана суду першої інстанції, довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами угіддями (за даними форми 6-зем) за 2000, 2003, 2008, 2010, 2013 рр.; так само не доведено необхідність такого доказу.

Отже, відповідач не довів винятковість випадку як підставу для залучення до справи додаткових доказів судом апеляційної інстанції, і колегія суддів, керуючись ст. 269 ГПК України, не приймає додаткові докази, надані відповідачем суду апеляційної інстанції в судовому засіданні 11.03.2024 р.

В судових засіданнях представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задоволити. Прокурор та представник позивача вважають, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не підлягають задоволенню, натомість рішення суду першої інстанції є обґрунтованим і законним, тому не підлягає скасуванню. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Військової частини № НОМЕР_1 надав пояснення та підтвердив, що спірна земельна ділянка перебуває у сфері відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ).

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши у судових засіданнях пояснення представників сторін та прокурора, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

19.10.2013 р. земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0944 площею 16,1129 га, цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, із державною формою власності була зареєстрована в Державному земельному кадастрі, що підтверджується витягом номер НВ-016 від 27.10.2016 р. /а.с. 43-47 у т.1/.

Розпорядженням Володимир-Волинської районної державної адміністрації від 21.08.2013 р. № 282 Головному управлінню Держземагентства у Волинській області надано дозвіл на проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах Володимир Волинського району /а.с. 101 у т.1/.

Наказом Головного управління Держземагентства у Волинській області від 19.11.2013 р. № 58 надано дозвіл державному підприємству Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів Волинської області, орієнтовною площею 91341,8 га /а.с. 101 зв. - 102 у т.1/.

На підставі зазначених розпоряджень розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Микитичівської сільської ради /а.с. 95 121 у т.1/- на даний час Устилузької міської ради Володимирського району Волинської області, оскільки згідно з рішенням Волинської обласної ради № 36/6 від 14.08.2015 р. Микитичівська сільська рада увійшла до складу Устилузької об`єднаної міської територіальної громади з центром у місті Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області.

Згідно робочого інвентаризаційного плану земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Микитичівської сільської ради Володимир - Волинського району Волинської області, що міститься у зазначеній документації із землеустрою, земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0944 площею 16,1129 га, щодо якої проводилась інвентаризація, належить до земель державної власності, не наданих у користування чи у власність /а.с. 148 у т.1/.

Техдокументація із землеустрою погоджена Управління Держземагентства у ВолодимирВолинському районі Волинської області, що підтверджується відповідним висновком /а.с. 104 у т.1/.

Розпорядженням Володимир Волинської районної державної адміністрації № 414 від 09.12.2013 р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності, в тому числі і щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0944, площею 16,1129 га, яка розташована за межами населених пунктів Микитичівської сільської ради Володимир - Волинського району Волинської області /а.с. 189 у т.1/.

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області № 3-1367/15-18-СГ від 21.12.2018 р. Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, Устилузькій міській раді передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3667,7302 га, які розташовані за межами населених пунктів Хотячівської, Рогожанської, Лудинської, П`ятиднівської, Зорянської, Стенжаричівської, Микитичівської сільських рад Володимир - Волинського району (на даний час - Володимирського району) Волинської області /а.с. 90 у т.1/.

У пункті 2 наказу зазначено, що право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність, який підписаний 21.12.2018 р. в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Іващенко О.В. та головою Устилузької міської ради Поліщуком В.Р., до переліку земельних ділянок віднесено земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0944 (пункт 104 додатку до акту приймання- передачі) /а.с. 91-92 у т.1/.

Відповідно до рішення Устилузької міської ради від 24.01.2019 р. № 44/14 «Про прийняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Устилузької міської ради» міська рада прийняла безоплатно із державної у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 3667,7302 га (згідно додатку), які розташовані за межами населених пунктів /а.с. 138 у т.1/.

Відповідно до додатку до даного рішення Устилузька міська рада, зокрема, прийняла у комунальну власність земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0944 (пункт 104 додатку) /а.с. 139-1162 у т.1/.

10.04.2019 р. на підставі зазначеного вище наказу, акту приймання-передачі та рішення ради державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Устилузької міської ради Волинської області Михалець А. Ю. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0944 за Устилузькою міською радою Володимир Волинського району Волинської області /а.с. 35-36 у т.1/.

Звертаючись із позовом до суду, прокурор має на меті захист інтересів держави, порушених унаслідок незаконної передачі земельної ділянки, яка розташована у прикордонні зоні, з державної власності у комунальну власність Устилузькій міській раді.

Про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0944 площею 16,1129 га знаходиться в межах прикордонної смуги свідчать надані прокурором до матеріалів справи такі докази: - викопіювання з програмного модуля Державного земельного кадастру, з якого вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0944, площею 16,1129га розташована на місцевості між лінією державного кордону, який проходить по річці Західний Буг, та лінією прикордонних інженерних споруджень, яка внесена до Державного земельного кадастру за кадастровим номером :00:001:0515 площею 29,3993 га /а.с. 85 у т.1/;

- лист Головного управління Держгеокадастру у Волинській області № 10-3-0.31-2959/2-23 від 11.08.2023, який надійшов у відповідь на запит Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону №30.51/02-1351ВИХ-23 та за змістом якого Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області підтверджує, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0944, розташована між орієнтовною лінією державного кордону та земельною ділянкою земель оборони з видом цільового призначення для розміщення та постійної діяльності Державної прикордонної служби України з кадастровим номером :00:001:0515 /а.с. 88 у т.1/.

Прокурор доводить, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0944 має перебувати лише у державній власності та, відповідно, розпоряджатися нею має Волинська обласна державна адміністрація.

Частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Підставою реалізації прокурором представницьких функцій згідно зі ст. 23 Закону "Про прокуратуру", як доводить прокурор, стала усвідомлена пасивна поведінка позивача.

Так, листом № 30.51/02-1406вих-23 від 10.08.2023 р. Волинська спеціалізована прокуратура у сфері оборони західного регіону /а.с. 163-164 у т.1/ просила Волинську обласну державну адміністрацію повідомити чи було відомо обласній раді факт передання у комунальну власність земельної ділянки, що знаходиться у межах прикордонної смуги та чи вживалися обласною державною адміністрацією заходи цивільно-правового характеру у зв`язку із виявленим порушенням інтересів держави.

У відповідь на вказаний лист Волинська обласна державна адміністрація повідомила прокуратурі, що їй про факти неправомірної реєстрації земельної ділянки у комунальну власність невідомо. Також було зазначено, що Волинська обласна державна адміністрація не заперечує щодо подання прокурором позову в інтересах держави в особі облдержадміністрації /а.с. 166 у т.1/.

Відповідно до частини 1 статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 21 Закону України Про місцеві державні адміністрації визначено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Нормами статті 17 Земельного кодексу України визначено повноваження державних адміністрацій щодо розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України до компетенції обласної державної адміністрації на її території належить розпорядження земельними ділянками із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Отже, уповноваженим державним органом у спірних правовідносинах є Волинська обласна військова (державна) адміністрація.

Таким чином, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор надав можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після повідомлення прокурора про стверджуване порушення, про що облдержадміністрація повідомила прокуратуру відповідним листом, кваліфікується як бездіяльність відповідного органу та є достатньою підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Суд першої інстанції з урахуванням вимог ст. 53 ГПК України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.05.2020 р. у справі № 912/2385/18, правомірно установив, що прокурором доведені підстави для представництва інтересів держави прокуратурою в суді.

Задовольняючи позовні вимоги прокурора про скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0944, яка розташована у межах прикордонної смуги на території Володимирського району Волинської області, за Устилузькою міською з одночасним визнанням права власності на вказану земельну ділянку за державою в особі Волинської обласної військової (державної) адміністрації, - суд першої інстанції виснував, що землі в межах прикордонної смуги належать до земель оборони та можуть перебувати лише у державній власності, тому земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0944 площею 16,1129 га незаконно зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві комунальної власності за Устилузькою міською радою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням такого.

Згідно зі ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до норм статті 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Згідно з ч.3 ст. 77 Земельного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у межах прикордонної смуги з метою забезпечення національної безпеки і оборони, дотримання режиму державного кордону військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій надаються в постійне користування земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми.

Статтею 22 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про використання земель оборони» уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель. Землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України. Навколо військових частин та оборонних об`єктів можуть створюватися зони з особливим режимом використання земель з метою забезпечення функціонування цих військових частин та об`єктів, збереження озброєння, військової техніки, іншого військового майна, охорони державного кордону України, захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах. Розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюються відповідно до закону.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 р. № 1147 «Про прикордонний режим» (далі - Постанова КМУ № 1147, тут і далі - у редакції, чинній на час рішення ради про прийняття спірної земельної ділянки у комунальну власність та її державної реєстрації) установлено, що вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм установлено прикордонну смугу у межах прилеглих до кордону територій селищних і сільських рад, де запроваджується прикордонний режим. З урахуванням особливостей місцевості та інших умов ширина прикордонної смуги може бути змінена обласними державними адміністраціями за поданням Адміністрації Державної прикордонної служби України, але вона не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень.

Відповідно до пункт 2 Положення про прикордонний режим, затвердженого Постановою КМУ № 1147, прикордонна смуга - це ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо уздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або уздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм у межах територій селищних і сільських рад, прилеглих до державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень.

Існування прикордонних смуг визначеної ширини передбачено нормами Закону України «Про використання земель оборони».

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прикордонної смуги необхідно виходити із її нормативних розмірів, встановлених ст. 22 Закону України Про державний кордон України та п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998 Про прикордонний режим.

Колегія суддів враховує, що постановою совіцької Ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 р. № 39/599, в межах Устилузького району Волинської області встановлено 800-метрову прикордонні смуги від лінії кордону

В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1998 р. № 304 «Про прикордонну смугу» встановлено нову ширину прикордонної смуги державного кордону: не менше ширини смуги місцевості від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень і не більше п`яти кілометрів від лінії державного кордону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 р. № 1147 «Про прикордонний режим» змінено ширину прикордонної смуги. Тепер її ширина була від державного кордону впродовж меж прилеглих до кордону територій селищних і сільських рад.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2021 р. № 890 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань прикордонного режиму» встановлено ширину прикордонної смуги у 5 кілометрів.

Отже, розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюється відповідно до закону.

Класифікація видів цільового призначення категорій земель оборони прописана в Наказі Державного комітету із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010 р., який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 р. за № 1011/18306 «Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель», в секції 3 підрозділу 15 Землі Оборони за кодом 15.03 - для розміщення та постійної діяльності Державної прикордонної служби України. Це єдиний код, згідно якого можна відвести території кордону України та землі під лініями інженерно-технічних споруд. Даний код цільового призначення надається землям для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Разом з тим, необхідно зазначити, що такі землі можуть простягаються по землях сільськогосподарського та лісогосподарського призначень, що в свою чергу призводить до висновку, що дані землі використовуються не за цільовим призначенням.

Матеріали справи не містять доказів, що спірна земельна ділянка була віднесена до земель сільськогосподарського призначення до проведення інвентаризації земель у 2013 році.

За наведених вище обставин підтверджено, що спірна земельна ділянка протягом тривалого часу існувала в межах прикордонної смуги, враховуючи, що розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання цих земель був встановлений законодавством, починаючи з 1946 року і на даний час. Як зазначено вище, відсутність виготовлення та незатвердження окремого проекту землеустрою щодо встановлення прикордонної смуги не свідчить про її відсутність, оскільки розміри (ширина) прикордонної смуги встановлені законом - від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень.

Як зазначено вище, з викопіювання з програмного модуля Державного земельного кадастру вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0944, площею 16,1129га розташована на місцевості між лінією державного кордону, який проходить по річці Західний Буг, та лінією прикордонних інженерних споруджень, яка внесена до Державного земельного кадастру за кадастровим номером :00:001:0515 /а.с. 85 у т.1/.

Та обставина, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах прикордонної смуги - між кордоном та лінією інженерно-технічних споруд, не оспорюється сторонами у справі. Представник третьої особи Військової частини № НОМЕР_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердив, що спірна земельна ділянка перебуває у сфері відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ).

Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, який виконує завдання щодо забезпечення недоторканості державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) зоні та є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону та фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України (статті 6, 27 «Про Державну прикордонну службу України»).

Встановлено таким чином, що військова частина НОМЕР_1 є органом державної влади на місцях в системі Державної прикордонної служби України.

Натомість, приймаючи спірну земельну ділянку у комунальну власність, Устилузька міська рада у акті приймання-передачі земельних ділянок, який є додатком до рішенням Устилузької міської ради від 24.01.2019 р. № 44/14 «Про прийняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Устилузької міської ради», зазначила про обмеження у використанні, а саме: «за полосою державна власність» /а.с. 146 у т.1/.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не мав перешкод у доступі до законодавства й відповідно до зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що спірна земельна ділянка перебуває у межах прикордонної смуги, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить під сумнів його добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 297/1395/15-ц, від 26.10.2020 у справі № 297/1408/15-ц, від 26.07.2023 у справі № 454/2498/19.

Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони". Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до статті 21 Земельного кодексу України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Колегія суддів враховує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 06.02. 2019 у справі № 522/12901/17-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28.01.2020 у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19.05.2020 у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55); у постанові Верховного Суду України від 10.09. 2014 у справі № 6-32цс14).

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 (пункт 7.9). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного, не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - "суд знає закони" (від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (пункт 84), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 101) та інші). Тому суд, незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 633/408/18 зазначено, що у не є належними й ефективними способами захисту вимоги визнати незаконним і скасувати наказ ГУ Держгеокадастру в Харківській області "Про передачу земельної ділянки у власність" від 04.05.2016 № 3620-СГ та скасувати рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Гаспаряна Г. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28946817 від 01.06.2016.

У даній справі № 903/1025/23, як і у справі № 633/408/18, мета прокурора спрямована на відновлення законним власником володіння спірною земельною ділянкою, і висновки Верховного Суду враховуються колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.4 ст. 236 ГПК України.

За результатом перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 22.11.2023 р. у справі № 903/1025/23 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і немає підстав для його скасування чи зміни. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно зі ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Устилузької міської ради залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Волинської області від 22.11.2023 р., у справі № 903/1025/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Справу № 903/1025/23 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений 11.04.2024 р.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.