ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2024 р. Справа№ 910/12919/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023

у справі № 910/12919/23 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дісі Лінк Опт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса"

про стягнення 69 250,74 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дісі Лінк Опт" (далі - ТОВ "Дісі Лінк ОПТ", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" (далі - ТОВ "Дієса", відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 69 250,74 грн, з яких: 55 702,56 грн - основний борг за договором № Д-004-02/16/111 від 01.02.2021 , 11 183,24 грн - пеня, 1 687,35 грн - інфляційні втрати, 677,59 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору № Д-004-02/16/111 від 01.02.2021 не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати поставленого товару, у зв`язку з чим, в останнього виникла заборгованість у розмірі 55 702,56 грн. Крім того, за неналежне виконання зобов`язань позивачем нараховано 11 183,24 грн - пені, 1 687,35 грн - інфляційних втрат, 677,59 грн - 3 % річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі № 910/12919/23 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дісі Лінк Опт" 55 702,56 грн основного боргу, 11 183,24 грн - пені, 1 687,35 грн - інфляційних втрат, 677,59 грн - 3 % річних та витрати по сплаті судового збору у 2 684,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, поставив та передав відповідачу товар, а відповідач в порушення умов договору № Д-004-02/16/111 від 01.02.2021 належним чином не виконав зобов`язання з оплати поставленного товару, у зв`язку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 55 702,56 грн.

Крім того, враховуючи, що відповідачем порушено строки оплати поставленої позивачем продукції судом визнано обґрунтованим нарахування позивачем 677,59 грн 3% річних та 1 687,35 грн інфляційних втрат, а також 11 183,24 грн пені, нарахованої за період з 14.03.2023 по 08.08.2023 відповідно до пункту 7.4. договору поставки № Д-004-02/16/111 від 01.02.2021.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Дієса" 29.11.2023 звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі №910/12919/23, прийняти нове рішення, яким відмовити у позові в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на нез`ясування обставин, що мають значення для справи, та їх недоведеність, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, а також на порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначає, що позивачем не надано відповідних доказів надання документів, передбачених п.2.9 договору до матеріалів справи, що є відкладальною обставиною оплати за товар, тому вважає, що строк оплати не настав, проте, суд зробив висновок на припущеннях, що такі документи були передані.

Скаржник також зауважує, що відповідачем у повній мірі доведено настання форс-мажорних обставин, а зміст сертифікату № 300-22-0460 про форс мажорні обставини (обставини непереборної сили) підтверджує настання форс-мажорних обставин щодо виконання зобов`язань відповідно до п.3.5 спірного договору, дія якого продовжується.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

16.01.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому останній просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі №910/12919/23 залишити без змін.

У відзиві позивач вказує, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі №910/12919/23 ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України. Звернув увагу суду на те, що умовами договору не передбачено особливостей передачі товаро-супровідних документів, проте п. 2.9 договору встановлено документи, що передаються разом з товаром. Так, на його думку, підписані покупцем без зауважень видаткові накладні, є свідченням відсутності будь-яких претензій та зауважень з боку покупця щодо комплектності не лише на товар, а і документів, які постачальник мав передати разом з товаром, необхідних відповідно до чинного законодавства України. Покупець не відмовлявся від договору поставки та не повертав постачальнику товар відповідно до ч.2 ст. 666 ЦК України. Також зазначає, що з наявного в матеріалах справи акту звірки взаєморозрахунків вбачається, що протягом 2023 року відповідач частково виконував свої зобов`язання за договором, а також замовляв і приймав поставку товарів від позивача.

Крім того, позивач зазначає, що посилання відповідача на форс-мажорні обставини, які відбувались у 2022 році, зокрема, що пов`язано із знищенням центрального складу відповідача 12.03.2022 року, жодним чином не впливає на виконання договору поставки у 2023 році, оскільки заборгованість відповідача виникла у зв`язку з поставкою товару у 2023 році та на дату поставки товару (27.02.2023) знищення складу вже сталося і не може бути невідворотною обставиною. Також позивач зауважує, що відповідач не повідомляв позивача про настання для нього форс-мажорних обставин, на які посилається в апеляційній скарзі, натомість за договором поставки здійснював замовлення товару та навіть його часткову оплату. Таким чином, на думку позивача, отримання товару за видатковими накладними, часткова оплата товару свідчить про можливість виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки, а відтак про безпідставність тверджень відповідача про настання форс-мажорних обставин щодо виконання зобов`язань за договором поставки.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2023 справу № 910/12919/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г. (суддя-доповідач), судді: Сулім В.В.,Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/12919/23.

18.12.2023 матеріали справи № 910/12919/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі № 910/12919/23 залишено без руху. Скаржнику надано строк для усунення недоліків та надання доказів сплати судового збору у розмірі 4 026 грн.

29.12.2023 від ТОВ «Дієса» надійшло клопотання про усунення недоліків разом з квитанцією №ВКЕ4-3Q2Е-Ф18Е від 29.12.2023 на суму 4 026,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі № 910/12919/23 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2024, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №910/12919/23 розглядалась протягом розумного строку.

Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача в межах викладених скаржником доводів та вимог не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дісі Лінк Отп" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дієса" (покупець) укладено договір № Д-004-02/16/111 (далі - договір), за умовами якого (з урахуванням підписаного між сторонами протоколу розбіжностей до цього правочину) позивач зобов`язався поставити і передати у власність покупця товари народного споживання, а саме електропобутові товари (побутові холодильники, морозильники, машини і прилади для механізації побутових робіт, побутові прилади для очищення, зволоження, кондиціонування повітря, електроосвітлювальну арматуру і електролампи, електронагрівальні прилади, провідникові вироби і т.д.), телерадіотовари (електропрогравальну, звукозаписувальну апаратуру, апаратуру для відеозапису та відтворення зображення і звуку, носії для запису звуку, платівки, телевізійні приймачі, частини, вузли, а також деталі до них і т.д.), комп`ютерну техніку (комп`ютерна техніка та її комплектуючі, носії інформації, очищуючі засоби) (далі - товар), а покупець зобов`язався прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Вказаний правочин, а також протокол розбіжностей до нього, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками означених суб`єктів господарювання.

Відповідно до пункту 2.1 договору товар поставляється партіями. Номенклатура партії товару, його кількість і ціна встановлюються за погодженням сторін на підставі заявки покупця на поставку відповідної партії товару, і вказуються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або у відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, які є специфікацією в розумінні статті 266 Господарського кодексу України.

За умовами пункту 2.4 цієї угоди виставлення постачальником покупцеві рахунку-фактури, прийняття покупцем відповідної партії товару (підписання сторонами відвантажувальних документів (видаткових накладних) і подальша його оплата вважається досягненням сторонами згоди в частині номенклатури (предмета і асортименту), кількості, ціни товару.

Пунктами 2.7, 2.8 договору передбачено, що датою поставки вважається дата підписання сторонами відвантажувальних документів (видаткових накладних, ТТН) на товар. Право власності на товар від постачальника до покупця переходить у момент підписання відвантажувальних документів (видаткових накладних, ТТН) покупцем.

Згідно з пунктом 2.9 договору постачальник разом з товаром зобов`язується передати покупцеві наступні документи:

- оригінал рахунку-фактури із зазначенням товару, кількості, ціни за одиницю та вартості всієї партії товару. Рахунок-фактура, який виставляється постачальником, якщо дозволяють технічні можливості постачальника, повинен містити посилання на номер та дату укладення цього Договору (пункт 2.9.1);

- товарно-супровідну накладну або інший рівнозначний транспортний документ (пункт 2.9.2);

- видаткову накладну (при розбіжностях у фактичній кількості прийнятого товару з кількістю товару, зазначеного в супровідній документації, невід`ємною частиною видаткової накладної є акт приймання товару, складений за формою, погодженою сторонами в додатку № 1 до Договору) (пункт 2.9.3);

- копію декларації відповідності та/або сертифіката відповідності продукції вимогам технічних регламентів (по кожному найменуванню товару). При наступних поставках таких найменувань товару допускається надання додатків до товаросупровідних первинних документів, що містять відомості про реєстрацію декларації (реєстраційний номер, дата видачі, інформація про термін дії, орган видачі), паспорт товару відповідно до законодавства України (пункт 2.9.4);

- інформацію про продукцію (гарантійний талон на кожну одиницю товару, інструкцію з експлуатації українською мовою на кожну одиницю товару; документи, які підтверджують якість товару та інші документи, необхідні відповідно до чинного законодавства України) (пункт 2.9.5).

Відповідно до пунктів 3.1-3.3 договору всі розрахунки за товар здійснюються в гривні. Загальна ціна цього договору визначається виходячи з фактичної вартості поставленого постачальником покупцеві товару та складається із сум, зазначених у видаткових накладних, підписаних обома сторонами. Орієнтована вартість товару за цим договором складає 990 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20 % - 165 000,00 грн. Ціна на товар, який поставляється постачальником, є вільною відпускною на даний вид товару та узгоджується сторонами в порядку, передбаченому пунктами 2.2-2.4 цього договору. Зміна ціни після її узгодження з покупцем в установленому в договорі порядку без попередньої згоди покупця не допускається.

У пункті 3.5 договору сторони погодили, що покупець оплачує кожну партію фактично прийнятого товару протягом 14 календарних днів з дати поставки відповідної партії товару, але в кожному разі, не раніше дати отримання повного комплекту документів на товар (партію товару), зазначеного в пункті 2.9 цього договору. Форма оплати - безготівковий розрахунок.

Згідно з пунктами 9.1, 9.4 договору останній набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2022 року. У випадку, якщо жодна із сторін у строк не пізніше 14 календарних днів до закінчення строку дії цього договору не заявить у письмовій формі іншій стороні про свою відмову від пролонгації договору, договір автоматично пролонгується на наступний календарний рік.

На виконання умов укладеного договору, позивач згідно з підписаною уповноваженими представниками сторін та скріпленою їх печатками видатковою накладною від 27.02.2023 № 954 поставив відповідачу товар на загальну суму 168 475,08 грн, а також виписав Товариству з обмеженою відповідальністю "Дієса" відповідний рахунок на його оплату від 27.02.2023 № 954 на зазначену суму.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником своїх зобов`язань за договором.

Водночас судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Дієса" вартість наведеного товару на час звернення позивача до суду з даним позовом оплатило лише частково, таким чином за відповідачем залишилась заборгованість у розмірі 55 702,56 грн. Зазначена сума заборгованості покупця відображена у складеному сторонами та підписаному їх уповноваженими представниками і скріпленому їх печатками акті звірки взаємних розрахунків за договором (за період - липень 2023 року).

Спір між сторонами даної справи виник у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язків з оплати поставленого позивачем товару та наявністю підстав для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом та перевірено апеляційним господарським судом, на виконання умов укладеного договору № Д-004-02/16/111 від 01.02.2021 позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято передбачений договором товар на загальну суму 168 475,08 грн, що підтверджується підписаною повноважними представниками сторін та скріпленою їх печатками видатковою накладною від 27.02.2023 № 954, а також відповідним рахунком на його оплату від 27.02.2023 № 954 на зазначену суму.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником своїх зобов`язань за договором.

Колегією суддів встановлено, що відповідач в порушення умов договору № Д-004-02/16/111 віл 01.028.2021 та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару на наданих послуг, у зв`язку з чим, в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 55 702,56 грн, що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати товару на суму 55 702,56 грн.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару за договором та факту наявності заборгованості у розмірі 55 702,56 грн, вимоги позивача, на переконання колегії суддів, про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що в порушення положень договору позивач не надав покупцю повного комплекту документів на товар, що є обов`язковою умовою для оплати поставленої за цим правочином продукції, а також доводи, що строк оплати вартості поставленого відповідачу товару за видатковою накладною від 27.02.2023 року № 954 не настав, останній вказав про необґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Дісі Лінк Опт" про стягнення з покупця спірної суми основного боргу та нарахованих сум пені і компенсаційних виплат з огляду на таке.

Умовами договору не передбачено здійснення передачі від постачальника покупцю, передбачених пунктом 2.9 договору супровідних документів на товар за актом приймання-передачі, за описом, під розписку чи за іншим письмовим документом.

Разом із тим, факт отримання відповідачем товару за договором на підставі накладної від 27.02.2023 року № 954 підтверджується наявною в матеріалах справи копією цього товаророзпорядчого документа, підписаного сторонами без будь-яких зауважень чи заперечень. Крім того, позивачем надано копію відповідної товарно-транспортної накладної від 27.02.2023 № 954, підписаної сторонами та скріпленої відбитками печаток цих контрагентів.

Разом із тим, відповідно до статті 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів встановлення відповідачем постачальнику розумного строку для передання документів, які стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром (що могло б свідчити про порушення позивачем обов`язку з передання таких документів покупцю), а також доказів відмови відповідача від приймання товару, складення актів розбіжностей стосовно відмови від приймання поставленої позивачем продукції тощо.

У матеріалах справи відсутні докази, зокрема, пред`явлення відповідачем претензій позивачу стосовно відсутності певних документів, що підлягали передачі разом з товаром.

Крім того, за поясненнями Товариства з обмеженою відповідальністю "Дісі Лінк Опт", на час звернення останнього до суду з даним позовом сума боргу відповідача перед позивачем за накладною від 27.02.2023 року № 954 зменшилася з 168 475,08 грн до 55 702,56 грн внаслідок проведення покупцем часткових погашень вартості товару, у той же час, за умовами пункту 3.5 договору умовою для оплати поставленого за договором товару є саме отримання покупцем повного комплекту документів на товар.

Відтак, наведені відповідачем заперечення щодо ненастання строку оплати товару не були належним чином підтверджені під час розгляду справи та спростовуються її матеріалами.

Доводи відповідача про відсутність у нього можливості належним чином встановити факт передачі або не передачі позивачем передбачених договором документів на товар внаслідок дії форс-мажорних обставин (унеможливлення доступу до магазинів відповідача через повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, активні бойові дії та тимчасову окупацію територій, де знаходяться магазини відповідача), також відхиляються колегією суддів, оскільки вказані Товариством з обмеженою відповідальністю "Дієса" обставини, як на форс-мажорні, мали місце у 2022 році, саме тоді товар за договором згідно з видатковою накладною від 27.02.2023 № 954 був поставлений відповідачу та підлягав оплаті останнім вже у 2023 році.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прийняття відповідачем передбаченого договором товару на загальну суму 168 475,08 грн, що підтверджується підписаною повноважними представниками сторін видатковою накладною, колегія суддів дійшла висновку про погодження відповідачем асортименту (номенклатури), кількості та вартості товару шлях підписання відповідної видаткової накладної.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 11 183,24 грн, нарахованої за загальний період прострочення з 14.03.2023 по 08.08.2023, 677,59 грн - 3% річних, а також 1 687,35 грн інфляційних втрат.

У разі прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, підлягають стягненню річні відсотки відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 7.4. договору сторонами погоджено, що за просточення оплати за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченоння платежу за кожний день прострочення, але не більше 20% від вартості поставленої партії товару.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України та застосування відповідальності відповідно до умов пункту 7.4. договору.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснений місцевим господарським судом, дійшла висновку про його обґрунтованість в частині стягнення з відповідача пені у загальній сумі 11 183,24 грн, 3% річних у сумі 677,59 грн та 1 687,35 грн інфляційних втрат, нарахованих за загальний період прострочення з 14.03.2023 по 08.08.2023.

У зв`язку з наведеним, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального та процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача відсутні.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункуту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами норм матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі № 910/12919/23 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі № 910/12919/23 підлягає залишенню без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі № 910/12919/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі № 910/12919/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/12919/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун