ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року Справа № 918/646/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Коломис В.В. , суддя Тимошенко О.М.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

позивача: представник Дубінін Р.В. - керівник

відповідача: представник Тищенко А.О. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області, ухваленого 17.01.24р. суддею Войтюком В.Р. у м.Рівному, повний текст складено 18.01.24р. у справі № 918/646/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Синеон"

до відповідача ОСОБА_1

про стягнення в сумі 450 000 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.

1.1. Предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення Господарського суду Рівненської області від 17.01.2024 у справі №918/646/23.

1.2. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 17.01.2024 у справі №918/646/23 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Синеон" до ОСОБА_1 . Стягнуто з відповідача на користь позивача 431 000,00 грн. безпідставно отриманих грошових коштів та 5 172,00 грн. Закрито провадження в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Синеон" 19 000,00 грн. 3% річних та інфляційних втрат.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Синеон" звернулося до суду з позовом про стягнення з ФОП Козарика Анатолія Петровича 450000,00 грн., які складаються з 161 000,00 грн., які отримані відповідачем без достатніх правових підстав; 270 000,00грн., які отримані відповідачем згідно договору позики. Позовні вимоги, обґрунтовані тим що, між сторонами були укладені усні договори поставки та надання послуг, позики. А позивач перерахував на рахунок відповідача 431 000,00 грн. Однак, відповідач товар позивачу не поставив, послуг не надав та позичені грошові кошти не повернув. Відповідно позивач просить стягнути з відповідача вказані кошти; при цьому заявив до стягнення також 19 000,00 грн. 3% річних та інфляційних втрат.

2.2. Судом встановлено, що ТОВ "Синеон" перерахувало на банківський рахунок відповідача, 431000,00 грн. що підтверджується платіжним дорученням № 30 від 02.02.2018, платіжним дорученням №61 від 27.04.2018 , платіжним дорученням № 82 від 07.06.2018 платіжним дорученням № 85 від 23.06.2018, платіжним дорученням № 182 від 14.12.2018 року, платіжним дорученням № 183 від 17.12.2018 платіжним дорученням № 185 від 17.12.2018 , платіжним дорученням № 201 від 27.12.2018 .

2.3. Згідно ч. 1, ст. 11, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно ч.1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

2.4. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

2.5. Так, відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

2.6. Суд встановив, що позивач перерахував відповідачу кошти в сумі 431 000,00 грн. що підтверджується платіжними дорученнями які наявні у матеріалах справи. Позивач заперечує факт виконання відповідачем умов усного договору. Враховуючи відсутність правових підстав для сплати на користь відповідача 431 000,00 грн.., вказані кошти перераховані позивачем на рахунок відповідача з урахуванням приписів статті 1212 Цивільного кодексу України, вважаються такими, що безпідставно набуті відповідачем. Відповідно, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 431 000,00 грн безпідставно набутих підлягають до задоволення. Оскільки судом прийнято клопотання позивача про відмову від позову в частині вимог про стягнення з відповідача 19 000,00 грн. 3% річних та інфляційних втрат, провадження в даній частині позову закрито на підставі ч. 4 п. 2 ст. 231 ГПК України.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційної скарги.

3.1. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 02 лютого 2024 року через систему "Електронний суд" звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду від 17.01.2024 у справі №918/646/23 та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Направити матеріали справи у провадження Господарського суду Рівненської області - справа №918/1354/23 у зв`язку із розглядом справи про банкрутство ОСОБА_1 .

3.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду підлягає безумовному скасуванню із ухваленням нового у якому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Скаржник вважає, що відповідача з порушенням ч. 3 ст.120 ГПК України та неналежно повідомлено про дату, місце та час судового засідання, а порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, у відповідності до ч.3 ст. 277 ГПК України. Так, ухвалою суду від 15.01.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 17.01.2024, тобто менше ніж за 2 дні до наступного судового засідання. Апелянт, з урахуванням постанови Верховного Суду від 02.06.2020 у справі №910/17792/17 зазначає, що здійснення розгляду справи без участі сторони або інших учасників справи за відсутності інформації про їх належне повідомлення про час та місце розгляду справи є порушенням зазначених вимог законодавства та підставою для безумовного скасування судового рішення. Призначаючи (тим самим повідомляючи) судове засідання за 1 день до нього, суд здійснив грубе порушення норм процесуального права не забезпечивши право відповідача на завчасне повідомлення про дату, місце та час судового розгляду та як наслідок його доступу на правосуддя. Відповідач не мав навіть можливості подати клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, оскільки чинним ГПК передбачене імперативне правило надсилання такого клопотання за 5 днів до судового засідання.

3.3. Також, апелянт звертає увагу на те, що не мав змоги щоденно знаходитись у м. Рівному, і відповідно не зрозуміло з яких мотивів суд призначив наступне судове засідання через 1 день після закриття підготовчого провадження. Одночасно, повідомляє, що 17.01.2024 о 14:00 год у господарському суді Рівненської області розглядалась інша справа №918/1354/23 - про неплатоспроможність ОСОБА_1 (відповідача) - за результатами розгляду якої було відкрито провадження у справі про неплатоспроможність. Скаржник вважає, що суд цілеспрямовано поставив розгляд справи на 17.01.2024 о 12:30 год. Суд не здійснив завчасного повідомлення відповідача про дату, місце та час судового засідання, поставившись до справи формально з метою завершити розгляд справи до відкриття справи про неплатоспроможність відповідача, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

3.4. Щодо фактичних обставин справи скаржник, зазначає, що висновок суду про укладення між позивачем та відповідачем усних договорів поставки, надання послуг та позики є необґрунтованим. Відповідно не зрозуміло на підставі якого договору відповідач зобов`язувався надати, якісь послуги поставити товар та ще й повернути грошові кошти отримані в позику. Позивачем не доведено, та із матеріалів справи невідомо: що то був (були) за договір (договори); предмет (предмети) договору (договорів); строк виконання договору (договорів); дату його (їх) укладення строк дії договору (договорів) права та обов`язки сторін та будь-які інші умови «укладеного усного договору». У матеріалах справи відсутні будь-які копії чи оригінали будь-яких договорів, розписок та будь-яких інших документів на підставі яких суд встановив, що між сторонами укладались будь-які договори та існували будь-які договірні відносини.

3.5. Також вважає безпідставними висновки суду, що перераховані позивачем на рахунок відповідача грошові кошти з урахуванням приписів статті 1212 ЦК України, вважаються такими, що безпідставно набуті відповідачем. Однак раніше судом було встановлено, що між сторонами укладено договори, та що навіть був обов`язок перерахувати кошти, а в подальшому суд першої інстанції зазначає про відсутність правових підстав для сплати коштів, що є просто абсурдно та внутрішньо-суперечливо.

3.6. Апелянт зазначає, про нові обставини, які підлягають встановленню судом апеляційної інстанції. Вказані помилкові висновки суду першої інстанції пояснюються тим, що дані грошові кошти перераховувались умисно ОСОБА_2 як директором та власником ТОВ "Синеон" на банківські рахунки відповідача для створення фіктивної заборгованості у Відповідача перед Позивачем. Упродовж 2016-2019 років між відповідачем та ОСОБА_2 був укладений усний договір доручення, який був оформлений у формі довіреності на представництво прав та інтересів ФОП Козарика А.П., копія довіреності долучається разом із поданням апеляційної скарги. Таким чином вже вбачаються сумніви у висновках суду першої інстанції, що ОСОБА_2 міг «помилково» перерахувати кошти на рахунок ОСОБА_1 , будучи представником ОСОБА_1 . Скаржник, повідомляє суд, що жодних правовідносин між відповідачем та позивачем не виникало усі дані перекази та начебто укладені договори здійсненні односторонньо ОСОБА_2 з метою протиправного заволодіння майном ОСОБА_1 . Позивач умисно вводить суд в оману про наявність договірних відносин та що між сторонами укладались які-небудь усні договори.

3.7. Також на думку відповідача судом неправильно застосовано норми матеріального права передбачені ст. 1212 ЦК України. Сам же суд у своєму рішенні доходить до висновків, що кондикція це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно, однак попередньо встановив, що між сторонами існували договірні відносини (даний факт оспорюється відповідачем, він лише вказує на суперечливість рішення суду першої інстанції). У матеріалах справи відсутні докази, які би вказували на помилковість здійснених переказів, а також вбачається, що директором ОСОБА_2 дані кошти перераховувались умисно для створення фіктивного боргу та спробі заволодіти майном відповідача «за допомогою суду». При цьому, у даній справі вбачається зловмисна домовленість та недобросовісна поведінка ОСОБА_2 , який будучи представником ТОВ "Синеон" здійснював односторонні грошові перекази на рахунок ФОП Козарика А.П. та в подальшому сам їх знімав у касах банку, що може свідчити про фіктивність правочинів згідно статті 234 ЦК України. Відповідачу достовірно невідомо з якою саме метою здійснювались такі односторонні перекази ОСОБА_2 на користь ФОП Козарика А.П. однак матеріалів справи вбачається точно, що це не були кошти, які були спрямовані на виконання якихось договорів чи, що це були помилково перераховані грошові кошти. Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачами з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

3.8. Щодо обґрунтування поважності причин для подання нових доказів, на думку скаржника суд апеляційної інстанції повинен поновити строк на подання доказів, які долучаються разом із апеляційною скаргою та врахувати їх при ухваленні рішення, оскільки судом першої інстанції здійснено грубе порушення норм процесуального права, оскільки він не забезпечив належне (завчасне) повідомлення відповідача про дату, місце та час розгляду справи. Також судом самостійно без жодного належного обґрунтування та без жодних підстав було перекваліфіковано відносини щодо безпідставного збагачення відповідача, при тому, що Позивач предмет та підстави позову не змінював. Разом з тим, відповідачем доведено, що відносини, які встановлені судом явно не відповідають дійсності, а рішення внутрішньо-суперечливе та таке, що не ґрунтується на принципах законності та обґрунтованості, а таким чином надання додаткових доказів є необхідним для встановлення істинних відносин, які відбулись між Сторонами. Також апелянт зазначає, що не знав про те, що ОСОБА_2 було створено фіктивну заборгованість, відповідач не володів своїми банківськими картками, доступ до них мав ОСОБА_2 , та відповідач не мав інформації про усі ці операції. 04.12.2023 Відповідач отримав деякі (не всі) банківські документи та тільки 11.01.2024 між відповідачем та АО «Айемпартнерс» було укладено договір про надання правової допомоги, та починаючи із 11.01.2024 відповідач залучив належну та професійну правничу допомогу для захисту своїх прав та інтересів. Одночасно 17.01.2024 відбувалось судове засідання у справі №918/1354/23 про відкриття провадження про неплатоспроможність ОСОБА_1 , а тому відповідач не мав розумної можливості подати докази до суду першої інстанції.

3.9. Щодо інших обставин, скаржник повідомляє, що станом на теперішній момент у провадженні Господарського суду Рівненської області перебуває справа №918/1354/23 про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ). В силу вимог статті 12 ГПК України дана справа повинна бути переданою для розгляду у Господарський суд Рівненської області для належного розгляду справи про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

4. Відзив на апеляційну скаргу, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.

4.1. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2024, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 17.01.2024 у справі №918/646/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 20.03.2024 об 15:15год.

4.2. Запропоновано учасникам провадження у справі протягом десяти днів з дня одержання даної ухвали надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України, а також докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншому учаснику справи.

4.3. Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Синеон" не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у даній справі.

4.4. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.03.204 забезпечено участь представника ОСОБА_1 - адвоката Тищенка А.О. про участь в судовому засіданні 20.03.2024 об 15:15 год. у справі №918/646/23 в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

4.5. До початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.

4.6. В судовому засіданні 20.03.2024 представник апелянта (в режимі відеоконференції) підтримав доводи апеляційної скарги. Надав пояснення в обґрунтування своєї позиції по суті розгляду даного спору. Просив суд скасувати оскаржуване рішення суду від 17.01.2024 та відмовити у задоволення позовних вимог повністю. При цьому, матеріали справи передавати у провадження справи №918/1354/23 про банкрутство ОСОБА_1 .

4.7. Представник позивача керівник товариства в судовому засіданні по суті розгляду апеляційної скарги, заперечив доводи апеляційної скарги; надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі - без змін.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги.

6.1. Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 17.01.2024 у справі №918/646/23 Північно-західний апеляційний господарський суд застосував:

6.1.1. Норми матеріального права:

Конституція України;

Цивільний кодекс України (далі по тексту постанови також - ЦК України);

Господарський кодекс України (далі по тексту постанови також - ГК України);

Закон України "Про судовий збір".

6.1.2. Норми процесуального права:

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України).

6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).

7. Розгляд апеляційної скарги по суті. Обставини справи.

7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника апелянта та керівника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

7.2. Як слідує з матеріалів справи, зокрема, з обґрунтування заявлених позовних вимог між Товариством з обмеженою відповідальністю "Синеон" та Фізичною особою - підприємцем Козариком Анатолієм Петровичем (далі - ОСОБА_1 у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності) укладено усні Договори поставки, надання послуг та позики.

7.2.1. Так, на час укладення сторони досягли згоди з усіх істотних умов договорів поставки, надання послуг, позики, визначених у цивільному та господарському законодавстві. Відповідно до договору відповідач зобов`язувався отримати грошові кошти поставити товар надати послати та повернути позичені грошові кошти на вимогу позивача.

7.2.2. За обґрунтуванням позивача -ТОВ "Синеон", дійшовши згоди з усіх істотних умов Договору, Товариством з обмеженою відповідальності "Синеон" було перераховано на банківський рахунок ФОП Козарика Анатолія Петровича грошові кошти на загальну суму 431 000,00 грн., в підтвердження вказаного позивачем долучено до матеріалів справи наступні платіжні доручення:

-№ 30 від 02 лютого 2018 року на суму 60000,00 грн.;

- № 61 від 27 квітня 2018 року на суму 101000,00 грн;

- № 82 від 07 червня 2018 року на суму 15000,00 грн.

- № 85 від 23 червня 2018 року на суму 25000,00 грн;

- № 182 від 14 грудня 2018 року на суму 150000,00 грн

- № 183 від 17 грудня 2018 року в сумі 30000,00

- №185 від 17 грудня 2018 року сумі 40000,00 грн.

- № 201 від 27 грудня 2018 року в сумі 10000,00 грн.

7.2.3. В подальшому, 15 квітня 2022 року поштовим відправленням №236 ТОВ "Синеон" надіслав ФОП Козарику А.П. лист-вимогу 01-04/2022 від 15 квітня 2022 року, у якому вимагав ФОП Козарику А.П повернути грошові кошти, загальною сумою 431 000,00 грн, отримані останнім відповідно до платіжних доручень (вказані вище, копії яких було додано до листа-вимоги) згідно усних договорів поставки, надання послуг та позики, що були укладенні між ФОП Козариком А.П. та ТОВ "Синеон".

7.2.4. Вказаний лист-вимога залишена ФОП Козариком А.П. без відповіді та виконання, кошти не були повернути Товариству.

7.3. 30.06.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Синеон" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Козарика Анатолія Петровича 450 000,00 грн., що складаються з 161 000,00 грн. які отримані відповідачем без достатніх правових підстав; 270 000, 00грн., які отримані відповідачем згідно договору позики а також Товариство просить господарський суд стягнути з відповідача на його користь 19 000,00 грн. 3% річних та інфляційних втрат.

7.4. Таким чином, заявлені позовні вимоги складаються з 431 000,00 грн. помилково перерахованих коштів та 19 000,00 грн. - 3% річних та інфляційних втрат.

7.5. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04.07.2023, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу, закрито провадження в справі №918/646/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Синеон" до Фізичної особи-підприємця Козарика Анатолія Петровича про стягнення 450 000,00 грн.

7.6. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 скасовано ухвалу Господарського суду Рівненської області від 04.07.2023 у справі №918/646/23. Справу №918/646/23 передано до Господарського суду Рівненської області щодо вирішення питання про прийняття позовної заяви.

7.7. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11.10.2023 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

7.8. 03.01.2024 представником позивача подано до господарського суду заяву про заміну неналежного відповідача.

7.9. Згідно ухвали Господарського суду Рівненської області від 03.01.2024 господарським судом вирішено перейти до розгляду справи №918/646/23 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 15.01.2024.

7.9.1. Також даною ухвалою задоволено заяву позивача про заміну неналежного відповідача.

7.9.2. Замінено неналежного відповідача Фізичну особу-підприємця Козарика Анатолія Петровича на належного ОСОБА_1 .

7.10. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15.01.2024 закрито підготовче провадження у справі №918/646/23. Призначено розгляд справи по суті на 17.01.2024.

7.11. 17.01.2024 під час розгляду даного спору по суті у судовому засіданні представник позивача подав клопотання про відмову від позову в частині стягнення з відповідача 19 000,00 грн 3% річних та інфляційних втрат.

7.12. Вказане клопотання відповідає встановленим вимогам ГПК України, відповідно судом першої інстанції прийнято відмову позивача від позову у даній справі в частині позовних вимог щодо 3 % річних та інфляційних втрат у сумі 19000,00 грн.

7.13. Господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом (п.4. ч. 1 ст. 231 ГПК України).

7.14. За результатами розгляду даного спору, 17.01.2024 Господарським судом Рівненської області ухвалено оскаржуване рішення (пункт 1.1.-1.2. цієї постанови) із підстав, наведених у пунктах 2.1. 2.6. даної постанови.

8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарги, відхилення доводів апелянта.

8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 17.01.2024 у даній справі - без змін, виходячи з наступного.

8.2. Частиною 2 статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

8.3. Статтею статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (стаття 16 ЦК України).

8.4. При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

8.5. Згідно статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

8.6. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

8.7. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частини 1, 2, 3 ст. 202 ЦК України).

8.8. Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

8.9. Згідно статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

8.10. Згідно частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

8.11. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

8.12. Частинами 1, 2 статті 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

8.13. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

8.14. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина 1 статті 639 ЦК України).

8.15. Частинами 1, 2 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

8.16. Предметом позову у даній справі є стягнення грошових коштів, які отримані відповідачем без достатніх правових підстав та які отримані останнім згідно договору позики (усною домовленістю, за твердженням позивача).

8.17. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

8.18. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

8.19. Згідно статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

8.20. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3)повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

8.21. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

8.22. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18).

8.23. Ознаки, характерні для кондикції, передбачають, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

8.24. Отже, кондикція це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно.

8.25. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статті 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

8.26. Як слідує з наявних у матеріалах справи доказів, Товариство з обмеженою відповідальністю "Синеон" перерахувало на банківський рахунок Фізичної особи підприємця Козарика А.П. 431000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №30 від 02 лютого 2018 року, платіжним дорученням № 61 від 27 квітня 2018 року, платіжним дорученням № 82 від 07 червня 2018 року, платіжним дорученням № 85 від 23 червня 2018 року, платіжним дорученням № 182 від 14 грудня 2018 року, платіжним дорученням № 183 від 17 грудня 2018 року, платіжним дорученням № 185 від 17 грудня 2018 року, платіжним дорученням № 201 від 27 грудня 2018 року.

8.27. Згідно статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

8.28. Так, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

8.29. Вказані платіжні доручення підтверджують, факт здійснення господарських операцій перерахунок коштів, відповідають встановленим вимогам щодо первинних документів.

8.30. Позивач стверджує, що між сторонами даного спору було укладено усні договори поставки, надання послуг та позики та заперечує факт виконання відповідачем умов усного договору.

8.31. Так, позивачем 15.04.2022 направлялася відповідачу вимога про повернення перерахованих коштів, яка залишені без виконання.

8.32. Враховуючи встановлені обставини, щодо усних домовленостей сторін у даній справі, докази щодо сплати коштів на банківський рахунок відповідача, у позивача не було правових підстав для перерахунку відповідачу коштів у розмірі 431000,00 грн., сплата яких підтверджується вказаними вище платіжними дорученнями.

8.33. Враховуючи встановлені господарськими судами фактичні обставини справи та правову кваліфікацію правовідносин сторін, вказані кошти в сумі 431000,00 грн., що перераховані позивачем на рахунок відповідача грошові кошти з урахуванням приписів статті 1212 Цивільного кодексу України, вважаються такими, що безпідставно набуті відповідачем ОСОБА_1 та мають бути повернути позивачу.

8.34. Відповідно, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 431 000,00 грн. підлягають до задоволення.

8.35. Щодо заявлених до стягнення з відповідача 19 000,00 грн. 3% річних та інфляційних втрат, господарськими судами враховується, що позивач до прийняття рішення у даній справі відмовився від позову в частині стягнення з відповідача 19 000,00 грн. 3% річних та інфляційних втрат, про що заявлено відповідне клопотання 17.01.2024.

8.36. Господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом (п.4. ч. 1 ст. 231 ГПК України)

8.37. Враховуючи подане позивачем клопотання про відмову від позову та прийняття такого клопотання судом, провадження в цій частині про стягнення 19000,00 грн слід закрити, у зв`язку із відсутність предмету спору відповідно до п.4 ч.1 ст. 231 ГПК України.

8.38. Під час розгляду даного спору відповідачем не доведено у встановленому законом порядку, належними та допустимими доказами безпідставність заявлених позовних вимог щодо повернення безпідставно набутих коштів.

8.39. Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

8.40. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

8.41. Згідно частин 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

8.42. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

8.43. Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.44. Скаржник не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень.

8.45. Господарським судом Рівненської області правомірно прийнято рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Синеон" про стягнення з ОСОБА_1 431 000,00грн. які складаються з 161 000,00 грн., які отримані відповідачем без достатніх правових підстав; 270 000,00 грн., які отримані відповідачем згідно договору позики.

8.46. Закрито провадження у справі у частині стягнення 19 000,00 грн. 3% річних та інфляційних втрат.

8.47. Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є обґрунтованим та правомірним.

8.48. Щодо заявленого в апеляційній скарзі клопотання про подання нових доказів, слід зазначити, що подані апелянтом обґрунтування поважності причин щодо подання нових доказів у справі на стадії апеляційного провадження не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції. Так, колегія суддів досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

8.48.1. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

8.48.2. В даному випадку, скаржником не доведено не можливості подання відповідних доказів під час розгляду даного спору в суді першої інстанції.

8.49. Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не спростовують висновку суду першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

8.50. Так, доводи апеляційної скарги щодо необхідності скасування оскаржуваного рішення у даній справі та передачі даного спору для належного розгляду у межах справи №918/1354/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , в порядку статті 7 ГПК України, колегією суддів до уваги не приймається.

8.50.1. За результатами перегляду даного спору в апеляційному порядку підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Рівненської області від 17.01.2024 колегією суддів не встановлено.

8.50.2. Висновок Господарського суду Рівненської області про задоволення позовних вимог у даній справі №918/646/23 є обґрунтованим та правомірним.

8.50.3. Апеляційним судом встановлено, що провадження у справі №918/1354/23 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність відкрито Господарським судом Рівненської області 17.01.2024, про що свідчать дані Єдиного державного реєстру судових рішень.

8.50.4. Відповідно і оскаржуване рішення у даній справі про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів прийнято судом першої інстанції 17.01.2024.

8.50.5. Згідно статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

8.50.6. Слід зазначити, що особливістю вирішення таких спорів є те, що вони за умови відкриття провадження у справі про банкрутство боржника розглядаються та вирішуються господарським судом без відкриття нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Кодексу України з процедур банкрутства, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

8.50.7. Тоді як в даному випадку прийняття судом першої інстанції рішення про стягнення боргу з особи, яка звернулася до суду із заявою про неплатоспроможність відбулося одночасно з відкриттям провадження у справі про неплатоспроможність.

8.50.8. Відповідно, вказані доводи апелянта є безпідставними.

8.51. За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 17.01.2024 у справі №918/646/23 - без змін.

9. Повноваження суду апеляційної інстанції.

9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Розподіл судових витрат.

10.1. Як вбачається із матеріалів справи, за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Рівненської області від 17.01.2024 у справі №918/649/23, апелянт сплатив судовий збір у розмірі 6206,40 грн. згідно квитанції від 08.02.2024.

10.2. Судовий збір сплачений в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір" .

10.3. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.

10.4. Оскільки апелянту відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, в силу приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 08.02.24р. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 17 січня 2024 року у справі №918/646/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №918/646/23 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "09" квітня 2024 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.