РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024Справа № 910/1553/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Негоди І.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська бронетехніка"

про стягнення 90 711 273,70 грн

Представники:

від позивача: Федотов О.О.

від відповідача : Тіньков Д.Л.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська бронетехніка" про стягнення 90 711 273,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Державного контракту на поставку товарів оборонного призначення №403/1/22/383 від 13.12.2022 у частині своєчасної поставки товарів, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 50 866 485,70 грн пені та 39 844 788,00 грн штрафу.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2024 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 12.03.2024.

29.02.2024 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив.

29.02.2024 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

У підготовче засідання 12.03.2024 прибули представники сторін.

У підготовчому засіданні 12.03.2024 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні 12.03.2024, суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.04.2024.

22.03.2024 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

У судове засідання 02.04.2024 прибули представники сторін.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача просив зменшити розмір штрафних санкцій на 95%.

У судовому засіданні 02.04.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

13.12.2022 між Міністерством оборони України (Міністерство, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська бронетехніка» (Товариство, Виконавець) укладено Державний контракт № 403/1/22/383 (надалі - Контракт) на поставку товарів оборонного призначення, відповідно до пункту 1.1. якого Виконавець зобов`язується поставити Замовнику з дотриманням вимог законодавства України, умов і вимог Контракту товари оборонного призначення (надалі - Товар), найменування, технічні характеристики, кількість, вартість (ціна) та строки поставки яких зазначені у цьому Контракті та в Специфікації товарів оборонного призначення (Додаток 1 до Контракту) (надалі - Специфікація), для подальшого використання Збройними Силами України, а Замовник зобов`язуються прийняти Товар через Вантажоодержувача, який визначається не пізніше ніж 5 (п`ять) календарних днів до дати поставки окремою вказівкою Замовника (лист), та оплатити Товар в строк і на умовах, визначених цим Контрактом.

Вартість (ціна) Контракту відповідно до пункту 2.2 Контракту становить 4 882 604 100 (чотири мільярди вісімсот вісімдесят два мільйони шістсот чотири тисячі сто) гривень 00 копійок без податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 3.3 Контракту датою виконання Виконавцем зобов`язань щодо поставки Товару є дата затвердження Вантажоодержувачем акта приймання-передачі. Датою належного виконання умов Контракту є дата підписання Сторонами Акта приймання-передачі Товару за Контрактом.

Згідно з пунктом 4.1 Контракту Виконавець зобов`язаний поставити Товари згідно з умовами цього Контракту не пізніше строку, визначеного в Специфікації, та надати Замовнику документи згідно з пунктом 2.7 цього Контракту.

Контракт набирає чинності з дати підписання його сторонами і скріплення їхніх підписів відбитками печаток сторін (за наявності) та діє до 31 грудня 2023 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Контрактом (п. 11.1 Контракту).

Специфікацією товарів оборонного призначення, що поставляються за державним контрактом (Додаток 1) визначено найменування товарів, їх комплектація, технічні умови, кількість, вартість та строк поставки.

У подальшому, Додатковими угодами № 1 від 18.01.2023, № 2 від 16.02.2023, № 3 від 28.02.2023, № 4 від 16.03.2023, № 5 від 14.04.2023, № 6 від 16.05.2023, № 7 від 27.06.2023 внесено зміни до Контракту, зокрема, змінено вартість (ціну) контракту.

Так, відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 7 від 27.06.2023 викладено пункт 2.2 розділу 2 Контракту в новій редакції, якою передбачено, що вартість (ціна) Контракту становить 4 989 572 138 (чотири мільярди дев`ятсот вісімдесят дев`ять мільйонів п`ятсот сімдесят дві тисячі сто тридцять вісім) гривень 74 копійки без податку на додану вартість.

Дослідивши зміст укладеного між Позивачем та Відповідачем Контракту, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідно до наступних актів приймання-передачі товарів оборонного призначення Товариство передало, а Міністерство прийняло Товар, передбачений умовами Контракту:

- № 296/27/227 від 28.07.2023: Товар кількістю 1176 шт. за ціною 18 039,65 грн. за одиницю відповідно до пункту 1 Специфікації, на загальну суму 21 214 628,40 грн;

- № 296/27/227 від 28.07.2023: Товар кількістю 1160 шт. за ціною 18 205,90 грн. за одиницю відповідно до пункту 2 Специфікації, на загальну суму 21 118 844,00 грн;

- № 296/27/227 від 28.07.2023: Товар кількістю 5000 шт. за ціною 18 729,24 грн. за одиницю відповідно до пункту 3 Специфікації, на загальну суму 93 646 200,00 грн;

- № 296/27/227 від 28.07.2023: Товар кількістю 638 шт. за ціною 18 708,73 грн. за одиницю відповідно до пункту 4 Специфікації, на загальну суму 11 936 169,74 грн;

- № 301/27/227 від 01.08.2023: Товар кількістю 362 шт. за ціною 18 708,73 грн. за одиницю відповідно до пункту 4 Специфікації, на загальну суму 6 772 560,26 грн;

- № 326/28/227 від 22.08.2023: Товар кількістю 848 шт. за ціною 18 491,57 грн. за одиницю відповідно до пункту 5 Специфікації, на загальну суму 15 680 851,36 грн;

- № 301/27/227 від 01.08.2023: Товар кількістю 652 шт. за ціною 18 491,57 грн. за одиницю відповідно до пункту 5 Специфікації, на загальну суму 12 056 503,64 грн;

- № 432/30/227 від 31.10.2023: Товар кількістю 1848 шт. за ціною 5 892,35 грн. за одиницю відповідно до пункту 9 Специфікації, на загальну суму 10 889 062,80 грн;

- № 455/31/227 від 04.11.2023: Товар кількістю 4992 шт. за ціною 5 892,35 грн. за одиницю відповідно до пункту 9 Специфікації, на загальну суму 29 414 611,20 грн;

- № 259/26/227 від 23.06.2023: Товар кількістю 3160 шт. за ціною 6 423,20 грн. за одиницю відповідно до пункту 21 Специфікації, на загальну суму 20 297 312,00 грн;

- № 273/26/227 від 14.07.2023: Товар кількістю 3144 шт. за ціною 6607,84 грн. за одиницю відповідно до пункту 22 Специфікації, на загальну суму 20 775 048,96 грн;

- № 270/26/227 від 07.07.2023: Товар кількістю 4986 шт. за ціною 6607,84 грн. за одиницю відповідно до пункту 22 Специфікації, на загальну суму 32 946 690,24 грн;

- № 264/26/227 від 30.06.2023: Товар кількістю 6012 шт. за ціною 6607,84 грн. за одиницю відповідно до пункту 22 Специфікації, на загальну суму 39 726 334,08 грн;

- № 259/26/227 від 23.06.2023: Товар кількістю 2852 шт. за ціною 6607,84 грн. за одиницю відповідно до пункту 22 Специфікації, на загальну суму 18 845 559,68 грн;

- № 306/27/227 від 05.08.2023: Товар кількістю 5300 шт. за ціною 2026,92 грн. за одиницю відповідно до пункту 23 Специфікації, на загальну суму 10 742 676,00 грн;

- № 270/26/227 від 07.07.2023: Товар кількістю 19500 шт. за ціною 2026,92 грн. за одиницю відповідно до пункту 23 Специфікації, на загальну суму 39 524 940,00 грн;

- № 264/26/227 від 30.06.2023: Товар кількістю 19500 шт. за ціною 2026,92 грн. за одиницю відповідно до пункту 23 Специфікації, на загальну суму 39 524 940,00 грн;

- № 259/26/227 від 23.06.2023: Товар кількістю 5700 шт. за ціною 2026,92 грн. за одиницю відповідно до пункту 23 Специфікації, на загальну суму 11 553 444,00 грн;

- № 368/29/227 від 15.09.2023: Товар кількістю 1800 шт. за ціною 2104,40 грн. за одиницю відповідно до пункту 24 Специфікації, на загальну суму 3 787 200,00 грн;

- № 306/27/227 від 05.08.2023: Товар кількістю 13200 шт. за ціною 2104,40 грн. за одиницю відповідно до пункту 24 Специфікації, на загальну суму 27 778 080,00 грн;

- № 368/29/227 від 15.09.2023: Товар кількістю 10000 шт. за ціною 2102,10 грн. за одиницю відповідно до пункту 25 Специфікації, на загальну суму 21 021 000,00 грн;

- № 380/29/227 від 23.09.2023: Товар кількістю 17300 шт. за ціною 2077,69 грн. за одиницю відповідно до пункту 26 Специфікації, на загальну суму 35 944 037,00 грн;

- № 368/29/227 від 15.09.2023: Товар кількістю 7700 шт. за ціною 2077,69 грн. за одиницю відповідно до пункту 26 Специфікації, на загальну суму 15 998 213,00 грн;

- № 282/27/227 від 21.07.2023: Товар кількістю 60480 шт. за ціною 1205,06 грн. за одиницю відповідно до пункту 34 Специфікації, на загальну суму 72 882 028,80 грн;

- № 301/27/227 від 01.08.2023: Товар кількістю 11548 шт. за ціною 1205,06 грн. за одиницю відповідно до пункту 34 Специфікації, на загальну суму 13 916 032,88 грн;

- № 259/26/227 від 23.06.2023: Товар кількістю 20000 шт. за ціною 1718,31 грн. за одиницю відповідно до пункту 36 Специфікації, на загальну суму 34 366 200,00 грн;

- № 422/30/227 від 20.10.2023: Товар кількістю 17482 шт. за ціною 1767,70 грн. за одиницю відповідно до пункту 37 Специфікації, на загальну суму 30 902 931,40 грн;

- № 395/29/227 від 29.09.2023: Товар кількістю 20088 шт. за ціною 1767,70 грн. за одиницю відповідно до пункту 37 Специфікації, на загальну суму 35 509 557,60 грн;

- № 352/28/227 від 01.09.2023: Товар кількістю 20088 шт. за ціною 1767,70 грн. за одиницю відповідно до пункту 37 Специфікації, на загальну суму 35 509 557,60 грн;

- № 264/26/227 від 30.06.2023: Товар кількістю 20088 шт. за ціною 1767,70 грн. за одиницю відповідно до пункту 37 Специфікації, на загальну суму 35 509 557,60 грн;

- № 259/26/227 від 23.06.2023: Товар кількістю 88 шт. за ціною 1767,70 грн. за одиницю відповідно до пункту 37 Специфікації, на загальну суму 155 557,60 грн;

- № 413/30/227 від 13.10.2023: Товар кількістю 9990 шт. за ціною 1767,70 грн. за одиницю відповідно до пункту 37 Специфікації, на загальну суму 17 659 323,00 грн;

- № 445/31/227 від 04.11.2023: Товар кількістю 1502 шт. за ціною 1765,77 грн. за одиницю відповідно до пункту 38 Специфікації, на загальну суму 2 652 186,54 грн;

- № 422/30/227 від 20.10.2023: Товар кількістю 2498 шт. за ціною 1765,77 грн. за одиницю відповідно до пункту 38 Специфікації, на загальну суму 4 410 893,46 грн;

- № 445/31/227 від 04.11.2023: Товар кількістю 8000 шт. за ціною 1745,26 грн. за одиницю відповідно до пункту 39 Специфікації, на загальну суму 13 962 080,00 грн;

- № 220/25/227 від 19.05.2023: Товар кількістю 5000 шт. за ціною 1220,56 грн. за одиницю відповідно до пункту 43 Специфікації, на загальну суму 6 102 800,00 грн.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з претензією № 220/11/38 від 03.01.2024, відповідно до якої вимагав сплатити штраф та пеню у загальному розмірі 90 711 270,40 грн за порушення строку поставки товару.

Однак, як зазначає позивач, вимоги, викладені у претензії виконані відповідачем не були, що стало причиною звернення до суду з позовом у справі № 910/1553/24.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Державного контракту на поставку товарів оборонного призначення №403/1/22/383 від 13.12.2022 у частині своєчасної поставки товарів, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 50 866 485,70 грн пені та 39 844 788,00 грн штрафу.

Відповідач у відзиві зазначає, що порушення зобов`язань за Контрактом щодо строку поставки Товару зумовлене наявністю обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), а також, порушенням зі сторони Міністерства строку здійснення попередньої оплати вартості Товару. Також, відповідачем було подано клопотання, у якому він просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 95% від заявлених Міністерством вимог, а саме до 4 535 563,69 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 13.12.2022 між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська бронетехніка» укладено Державний контракт № 403/1/22/383 на поставку товарів оборонного призначення, відповідно до пункту 1.1. якого Виконавець зобов`язався поставити Замовнику з дотриманням вимог законодавства України, умов і вимог Контракту товари оборонного призначення, найменування, технічні характеристики, кількість, вартість (ціна) та строки поставки яких зазначені у цьому Контракті та в Специфікації товарів оборонного призначення (Додаток 1 до Контракту), для подальшого використання Збройними Силами України, а Замовник зобов`язався прийняти Товар через Вантажоодержувача, який визначається не пізніше ніж 5 (п`ять) календарних днів до дати поставки окремою вказівкою Замовника (лист), та оплатити Товар в строк і на умовах, визначених цим Контрактом.

Згідно з пунктом 4.1 Контракту Виконавець зобов`язаний поставити Товари згідно з умовами цього Контракту не пізніше строку, визначеного в Специфікації, та надати Замовнику документи згідно з пунктом 2.7 цього Контракту.

Специфікацією (Додаток 1 до Контракту) в редакції Додаткової угоди № 7 від 27.06.2023 передбачено, що поставка товарів оборонного призначення, зазначених у пунктах 1-5 Специфікації здійснюється до 15.06.2023, у пунктах 6-9 - до 15.05.2023, у пунктах 10-13 - до 15.06.2023, у пунктах 14-17 - до 15.05.2023, у пунктах 18-22 - до 15.06.2023, у пунктах 23-26 - до 15.05.2023, у пункті 27 - до 15.02.2023, у пунктах 28-34 - до 15.07.2023, у пунктах 35-39 - до 15.06.2023, у пунктах 40-43 - до 15.05.2023.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Таким чином застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною четвертою статті 231 ГК України, можливо, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладанні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки невиконання грошового зобов`язання.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18 та у постанові від 31.03.2021 у справі №916/3848/19.

Так, пунктом 7.3 Контракту передбачено, що у разі порушення строків поставки Товару з Виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості Товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до пункту 3.3 Контракту датою виконання Виконавцем зобов`язань щодо поставки Товару є дата затвердження Вантажоодержувачем акта приймання-передачі. Датою належного виконання умов Контракту є дата підписання Сторонами Акта приймання-передачі Товару за Контрактом.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, відповідач порушив строки поставки товарів оборонного призначення, визначених Специфікацією, а саме: 28.07.2023 - поставлено 1176 одиниць (42 дня протермінування); 28.07.2023 - 1160 одиниць (42 дня протермінування); 28.07.2023 - 5000 одиниць (42 дня протермінування); 28.07.2023 - 638 одиниць (42 дня протермінування); 01.08.2023 - 362 одиниць (46 днів протермінування); 22.08.2023 - 848 одиниць (67 днів протермінування); 01.08.2023 - 652 одиниць (46 днів протермінування); 04.11.2023 - 4992 одиниць (172 дня протермінування); 31.10.2023 - 1848 одиниць (168 днів протермінування); 23.06.2023 - 3160 одиниць (7 днів протермінування); 14.07.2023 - 3144 одиниць (28 днів протермінування); 07.07.2023 - 4986 одиниць (21 день протермінування); 30.06.2023 - 6012 одиниць (14 днів протермінування); 23.06.2023 - 2852 одиниць (7 днів протермінування); 05.08.2023 - 5300 одиниць (81 день протермінування); 07.07.2023 - 19500 одиниць (52 дня протермінування); 30.06.2023 - 19500 одиниць (45 днів протермінування); 23.06.2023 - 5700 одиниць (38 днів протермінування); 15.09.2023 - 1800 одиниць (122 дня протермінування); 05.08.2023 - 13200 одиниць (81 день протермінування); 15.09.2023 - 10000 одиниць (122 дня протермінування); 23.09.2023 - 17300 одиниць (130 днів протермінування); 15.09.2023 - 7700 одиниць (122 дня протермінування); 21.07.2023 - 60480 одиниць (5 днів протермінування); 01.08.2023 - 11548 одиниць (16 днів протермінування); 23.06.2023 - 20000 одиниць (7 днів протермінування); 20.10.2023 - 17482 одиниць (126 днів протермінування); 29.09.2023 - 20088 одиниць (105 днів протермінування); 01.09.2023 - 20088 одиниць (77 днів протермінування); 30.06.2023 - 20088 одиниць (14 днів протермінування); 23.06.2023 - 88 одиниць (7 днів протермінування); 13.10.2023 - 9990 одиниць (119 днів протермінування); 04.11.2023 - 1502 одиниць (141 день протермінування); 20.10.2023 - 2498 одиниць (126 днів протермінування); 04.11.2023 - 8000 одиниць (141 день протермінування); 19.05.2023 - 5000 одиниць (3 дня протермінування).

За вказані вище порушення строку поставки Товару позивачем було нараховано відповідачу пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості Товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а саме: 891 014,40 грн.; 886 991,44 грн.; 3 933 140,40 грн.; 501 319,13 грн.; 311 537,77 грн.; 1 050 617,04 грн.; 554 599,16 грн.; 5 059 313,12 грн.; 1 829 362,55 грн.; 142 081,18 грн.; 581 701,37 грн.; 691 880,50 грн.; 556 168,67 грн.; 131 918,92 грн; 870 156,75 грн; 2 055 296,88 грн; 1 778 622,30 грн.; 439 030,90 грн.; 462 126,24 грн.; 2 250 024,50 грн.; 2 564 562,00 грн.; 4 672 724,81 грн.; 1 951 782,00 грн.; 364 410,14 грн.; 222 656,53 грн.; 240 563,40 грн.; 3 893 769,35 грн.; 3 728 503,54 грн.; 2 734 235,94 грн.; 497 133,80 грн.; 1 088,90 грн.; 2 101 459,44 грн.; 373 958,30 грн.; 555 772,60 грн.; 1 968 653,30 грн.; 18 308,40 грн. відповідно.

Загальна сума пені становить 50 866 485,70 грн.

Також, зважаючи на прострочення поставки Товару вартістю 569 211 257,00 грн понад тридцять днів позивачем нараховано відповідачу штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості, а саме 39 844 788,00 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд зазначає, що розрахунок пені та штрафу за порушення строків поставки товару за пунктами 1-9, 15-23, 27-29, 32-35 Специфікації є обґрунтованим та арифметично правильним. При цьому, відповідачем не висловлено заперечень щодо правильності наданого позивачем розрахунку та не надано власного контр розрахунку.

Відтак, вимоги позивача про стягнення 50 866 485,70 грн пені та 39 844 788,00 грн штрафу є обґрунтованими.

При цьому, суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що у Товариства взагалі не виникло зобов`язань щодо дотримання строків поставки, визначених у Специфікації, зважаючи на порушення з боку позивача зобов`язання щодо здійснення попередньої оплати вартості Товару, оскільки, як вбачається з пункту 2.9 Контракту проведення попередньої оплати у розмірі до 97 % від вартості товарів за Контрактом є правом Міністерства, а не його обов`язком.

Разом з тим, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 95%, посилаючись на наявність об`єктивних обставин, які унеможливили своєчасне виконання умов Договору.

Так, відповідач зазначає, що ним з метою виконання Контракту було укладено Зовнішньоекономічний контракт №MOS-U-071122 від 07.11.2022 року з компанією MOS CONSULTING Sp. z o.o. Листом від 22 березня 2023 року №MOS/2023/03/73, компанія MOS CONSULTING Sp. z o.o. повідомила відповідача про обставини форс-мажору. У свою чергу, листом від 27 березня 2023 року № Товариство повідомило Міністерство про виникнення обставин форс-мажору, копія сертифікату про форс-мажорні обставини була надана позивачу 06.10.2023 року листом №. Проте, незважаючи на документально підтверджені форс-мажорні обставини, Міністерство надіслало відповідачу претензію з вимогою сплатити штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання.

Позивач проти задоволення клопотання відповідача заперечує та зазначає, що відповідачем належними доказами не підтверджено наявності форс-мажорних обставин.

Розглянувши клопотання відповідача, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною першою статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною другою статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічні положення також містить частина третя статті 551 ЦК України, положення якої надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не може становити непомірний тягар і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19).

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).

Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Так, у визначенні підстав для зменшення розміру неустойки суд виходить з такого.

Положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто, цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків сторін у правовідносинах.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства, також, застосовуються у сфері господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Згідно з частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язань з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання зобов`язань не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

У наведених висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).

Суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

При цьому, категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).

Суд звертає увагу, що законодавець надає суду право саме зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати.

При вирішенні спорів про стягнення неустойки судам належить відмежовувати вирішення питання про зменшення розміру неустойки від вирішення питання про її необґрунтованість (повністю або в частині) внаслідок невідповідності розміру неустойки вимогам закону - зокрема, у разі, якщо за порушення умов зобов`язання застосовується неустойка, розмір якої має імперативний характер (встановлений законом) (частина друга статті 231 ГК України).

Тобто, у разі зменшення розміру неустойки суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову (та відмову у задоволенні решти вимог - щодо частини, на яку неустойку зменшено), тоді-як у разі необґрунтованості розміру неустойки (повністю або частково), суд може ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову повністю або частково, в залежності від розміру необґрунтованої частини неустойки.

Також, відмінність полягає у мотивах суду при прийнятті відповідного рішення, яке мотивується або зменшенням розміру неустойки або її необґрунтованістю в повному обсязі або в частині суми.

Так, судом було встановлено, що поставка Товару відбулася з порушенням встановленого Контрактом строку, тому позивачем обґрунтовано нараховано до стягнення з відповідача пеню та штраф на підставі пункту 7.3 Контракту.

Поряд з цим, відповідач зазначає про наявність об`єктивних причин, що унеможливили виконання зобов`язань у передбачений Контрактом строк, зокрема, наявність форс-мажорних обставин, щодо чого суд зазначає наступне.

Так, ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Відповідно до п. 7.8 Контракту сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим контрактом, якщо це невиконання або неналежне виконання сталося внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

За змістом п. 7.10 Контракту сторона, що не може виконувати зобов`язання за контрактом повинна не пізніше ніж протягом 5 календарних днів з моменту виникнення відповідних обставин повідомити про це в письмовій формі іншу сторону.

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами.

У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) вона позбавляється права посилатися на ці обставини та не звільняється від відповідальності, передбаченої розділом 7 цього Контракту, навіть при наявності відповідного сертифікату, виданого ТПП України або уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами.

Так, до відзиву відповідачем долучено копію листа Товариства від 27.03.2023 року № , яким останнє повідомило Міністерство про виникнення обставин непереборної сили, що вплинули на виконання відповідачем своїх зобов`язань за Контрактом.

Проте, суд критично оцінює такий лист відповідача з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів його направлення Міністерству, а також доказів отримання такого листа позивачем.

Більше того, умови Контракту не пов`язують можливість виконання відповідачем своїх зобов`язань за контрактом з виконанням зобов`язань контрагентами останнього, зокрема, можливістю компанієюCONSULTING Sp z.o.o, виконувати свої зобов`язання за укладеними з відповідачем договорами. Умови Контракту жодним чином не визначають первинного постачальника товару, а також не обмежують Товариство у виборі контрагентів.

Частиною 1 статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Тобто сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Сертифікат Торгово-промислової палати не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Крім дослідження доказів, що підтверджують виникнення форс-мажорних обставин, слід встановити зміст спірних правовідносин, виходячи із умов та зобов`язань, передбачених договором, а також дій вчинених з його виконання; повідомлення/неповідомлення сторони договору про неможливість виконання умов договору; дотримання порядку такого повідомлення, передбаченого договором; причини такого невиконання; взаємозв`язок наведених причин невиконання (неповного виконання) обов`язку щодо поставки товару з умовами договору щодо її предмета та об`єкта; наявність/відсутність підстав для стягнення грошових коштів з урахуванням положень договору та їх розмір.

Подібні висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2022 року в справі № 908/2287/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.07.2021 року в справі № 912/3323/20, від 25.11.2021 року в справі № 905/55/21, від 12.12.2023 року у справі № 910/2739/23.

Відтак, сам по собі Сертифікат № 3200-23-4111 про форс-мажорні обставини від 02.10.2023 року № 571/03.23, виданий Київською обласною (регіональною) торгово-промисловою палатою, який долучено відповідачем до відзиву, за відсутності доказів дотримання Товариством порядку повідомлення Міністерства про виникнення форс-мажорних обставин, передбаченого договором, та без доведення наявності причинно-наслідкового зв`язку між неналежним виконанням зобов`язань та дією таких обставин, не може бути достатньою підставою для звільнення Товариства від відповідальності.

Поряд з цим, як було зазначено вище, законодавець відносить до повноважень суду право не звільняти від відповідальності, а саме зменшувати розмір неустойки за наявності певних, визначених законодавством, підстав.

Так, згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 Цивільного кодексу України і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Суд, оцінюючи обставини справи, враховує, що відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому, укладаючи контракт, відповідач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з постачання товару та, відповідно, об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний у контракті строк.

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, при встановленні наявності підстав для зменшення неустойки у справі № 910/1553/24, судом враховані обґрунтування Товариства, викладені у відзиві та письмових поясненнях та надані ним докази, зокрема, стосовно наявності об`єктивних обставин, що зумовили неналежне виконання договірних зобов`язань контрагентами відповідача, з якими останнім укладено зовнішньоекономічні контракти на поставку товарів оборонного призначення.

Також, судом враховано специфіку Товарів, що є предметом Контракту, та відповідно обмеженість кола контрагентів, з якими відповідач може укласти відповідні зовнішньоекономічні контракти на поставку таких товарів та взято до уваги положення статті 17 Конституції України, за змістом яких оборона України, захист її суверенітету територіальної цілісності і недоторканності, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, Збройних Сил України, справою всього народу.

Суд зазначає, що спірні відносини стосуються забезпечення обороноздатності країни у період дії особливого періоду. Водночас, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами є одним з пріоритетних напрямів у забезпеченні оборони Держави.

З огляду на вищевказані обставини та з урахуванням інтересів обох сторін, враховуючи статус та специфіку діяльності позивача та відповідача під час дії воєнного стану, зважаючи на те, що відповідач, хоч і з порушенням строку, але виконав взяті на себе за Контрактом зобов`язання, а позивач, у свою чергу, не надав доказів понесення матеріальних збитків у зв`язку із порушенням відповідачем умов Контракту, суд дійшов висновку про те, що в даному конкретному випадку є можливим часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру нарахованої позивачем неустойки на 75 %, зважаючи, також, на те, що стягнення з відповідача неустойки є мірою відповідальності останнього за порушення, а не способом збагачення іншої сторони, відтак, на переконання суду, розмір штрафних санкцій у загальній сумі 22 677 818,43 грн (25% від обґрунтованого розміру неустойки) є справедливим у відношенні до обох сторін Контракту та є стимулом для відповідача не здійснювати в подальшому порушень договірних зобов`язань (превентивна функція неустойки), а для позивача - достатнім для компенсування його очікувань від належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.

Відтак, позовні вимоги Міністерства до Товариства про стягнення 50 866 485,70 грн пені та 39 844 788,00 грн штрафу підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 12 716 621,43 грн та 9 961 197,00 грн відповідно.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, оскільки суд зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 847 840,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська бронетехніка" (03057, м. Київ, вул. Олександра Довженка, 18; ідентифікаційний код: 31410901) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, 6; ідентифікаційний код: 00034022) штраф у розмірі 9 961 197 (дев`ять мільйонів дев`ятсот шістдесят одну тисячу сто дев`яносто сім) грн. 00 коп., пеню у розмірі 12 716 621 (дванадцять мільйонів сімсот шістнадцять тисяч шістсот двадцять одну) грн 43 коп. та судовий збір у розмірі 847 840 (вісімсот сорок сім тисяч вісімсот сорок) грн 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.04.2024

Суддя Ю.В. Картавцева