ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Черкаси справа № 925/164/24

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Вовчанській К.Ю., за участі представників сторін: позивача (в режимі відеоконференції) - адвоката Грищенка О.М., відповідача - не з`явився, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроторф" про стягнення 252543 грн. 07 коп.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроторф" (далі - відповідач), про стягнення 115857 грн. 54 коп. 3% річних та 136685 грн. 53 коп. інфляційних втрат, що разом становить 252543 грн. 07 коп., та відшкодування судових витрат.

Позов мотивовано невиконанням відповідачем грошового зобов`язання перед КС «Фортеця», що підтверджено рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.05.2010 року по справі №2-2122/10 та передачі права дебіторської заборгованості відповідача до позивача на підставі договору № 03-05-2023/3 від 03.05.2023 року.

Ухвалами Господарського суду Черкаської області від 09.02.2024 року, 12.03.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 925/164/24 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті, яке в подальшому відкладено на 04.04.2024 року; забезпечено проведення судового засідання у справі для адвоката Грищенко О.М. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , 39) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням його власних технічних засобів, за його клопотаннями вх. № 2402/24 від 07.02.2024 року, від 12.03.2024 року; для забезпечення дотримання прав відповідача бути проінформованим про час і дату призначення судового засідання, розмістити інформацію про повідомлення ТОВ «Торговий дім «Агроторф» на офіційній сторінці Господарського суду Черкаської області вебпорталу судової влади України.

Відповідач явку представника в судове засідання 04.04.2024 року не забезпечив, письмовий відзив на позовну заяву та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подав, належним чином повідомлений про розгляд справи № 925/164/24 відповідно до даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з ухвалою суду від 09.02.2024 року представнику відповідача під підпис, ухвала Господарського суду Черкаської області від 12.03.2024 року, адресована відповідачу у визначеному ч. 5 ст. 176 ГПК України порядку, повернена до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 статті 202 ГПК України, суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника, якщо їх було належним чином повідомлено про судове засідання, у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 04.04.2024 року представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у позові та просив задовольнити їх у заявленому розмірі повністю.

Згідно із ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України, у судовому засіданні 04.04.2024 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.05.2010 року по справі №2-2122/10, позов КС «Фортеця» до ОСОБА_1 та ТОВ "Торговий дім "Агроторф" задоволено, стягнено в солідарному порядку із Садової Тамари та ТОВ "Торговий дім "Агроторф", на підставі договору кредитної лінії №2942ккл від 22.01.2008 року та договору поруки №1428 від 22.01.2008 року, 279462 грн. 28 коп. боргу, 1820 грн. судових витрат.

13.10.2010 року, на виконання рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.05.2010 року по справі №2-2122/10, яке набрало законної сили, видано відповідний виконавчий лист.

21.02.2023 року державним виконавцем Соснівського ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №71084200 щодо примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду міста Черкаси від 13.10.2010 року по справі №2-2122/10.

03.05.2023 року між позивачем - ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс", як покупцем, та КС «Фортеця» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Пилипенко Т.В, як продавцем, укладено договір купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості № 03-05-2023/3 (а.с. 22-24), відповідно до п.1.1. якого метою договору є оформлення результатів купівлі-продажу майнових прав банкрута КС «Фортеця» на відкритих електронних торгах (аукціоні) у відповідності до чинного законодавства України, результати котрого оформлено Протоколом про проведення електронного аукціону №BRD001-UA-960 від 26.04.2023 року (оператор, через електронний майданчик якого Покупцем подано пропозицію - ТОВ «Е-Тендер».

Згідно з п. 1.2. договору №03-05-2023/3 купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості від 03.05.2023 року, у порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець продає покупцю, а покупець придбаває (набуває) права вимоги до ОСОБА_1 та ТОВ "Торговий дім "Агроторф" щодо виконання грошового зобов`язання у загальному розмірі 281282 грн.28 коп., набутих продавцем та належних останньому на підставі заочного рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.05.2010 року по справі №2-2122/10, яке набрало законної сили, існує та винесене у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та/або неповним виконанням боржником грошового зобов`язання на підставі договору кредитної лінії №2942ккл від 22.01.2008 року та договору поруки №1428 від 22.01.2008 року, а також виконавчого листа по справі №2-2122/10, виданого 13.10.2010 року Соснівським районним судом міста Черкаси на примусове виконання заочного Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.05.2010 року по справі №2-2122/10, яке набрало законної сили.

Передача права вимоги продавцем та прийняття його покупцем здійснюється та оформляється відповідним актом, де зазначається приймання - передача документів на підтвердження дійсності переданої (факту переходу) права вимоги, що є предметом даного договору, котрий спільно підписується сторонами. Перехід права вимоги від продавця до покупця за даним договором відбувається після повної оплати придбаних майнових прав щодо права вимоги на умовах, передбачених розділом 3 цього договору та підписання сторонами акту приймання-передачі документів (п.п.2.1., 2.2. договору №03-05-2023/3 від 23.05.2023 року).

Пунктом 4.3. договору №03-05-2023/3 від 23.05.2023 року, сторони погодили те, що сповіщення боржника про поступку права вимоги за цим договором, цементом, відбувається на власний розсуд та не є обов`язковим, оскільки при дійсності порушеного зобов`язання у розумінні статі 518 Цивільного кодексу України відсутність письмового повідомлення не звільняє боржника від відповідальності за порушене зобов`язання.

03.05.2023 року сторонами підписано акт приймання-передачі права вимоги (приймання-передавання документів, що підтверджують право вимоги)згідно договору купівлі-продажу права вимоги дебіт орської заборгованості №03-05-2023/3 від 23.05.2023 року (а.с. 25).

Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 26.05.2023 року по справі №2- 2122/10, здійснено процесуальне правонаступництво на стадії виконання рішення суду, замінено сторону у справі №2- 2122/10 під час примусового виконання рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.05.2010 року за позовом КС «Фортеця» до ОСОБА_1 та ТОВ "Торговий дім "Агроторф" про стягнення боргу та у виконавчому провадженні № 71084200 щодо примусового виконання виконавчого листа по справі №2- 2122/10 виданого 13.10.2010 року про стягнення з ТОВ "Торговий дім "Агроторф" на користь КС «Фортеця» заборгованості у розмірі 281282 грн.28 коп. - Кредитну спілку «Фортеця» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс».

12.06.2023 року державним виконавцем Першого відділу ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження № 71084200 - щодо примусового виконання виконавчого листа по справі №2- 2122/10 виданого 13.10.2010 року про стягнення з ТОВ "Торговий дім "Агроторф" на користь КС «Фортеця» заборгованості у розмірі 281282 грн.28 коп. - Кредитну спілку «Фортеця» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (а.с. 29).

За період прострочення сплати заборгованості у розмірі 281282 грн.28 коп. позивач нарахував відповідачу до сплати на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, 115857 грн. 54 коп. 3% річних за період з 05.05.2010 року по 06.02.2024 року, 136 685 грн. інфляційних втрат за період серпень 2010 року-грудень 2014 року.

Отже, предметом позову у справі, що розглядається, є вимога позивача про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних заявлених у зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання, що підтверджено рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.05.2010 року у справі №2- 2122/10, яке набрало законної сили.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ст. 11 ч. ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п. п. 5, 8 Цивільного кодексу (далі -ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У справі, яка розглядається, спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 07.05.2010 року по справі №2- 2122/10 про стягнення заборгованості у розмірі 281282 грн. 28 коп. за договором кредитної лінії №2942ккл від 22.01.2008 року, яка на дату звернення до суду з позовом відповідачем не сплачена ні КС «Фортеця», ні ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» та перебуває на виконанні Першого відділу ВДВС у місті Черкаси Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № 71084200.

Право вимоги за договором кредитної лінії №2942ккл від 22.01.2008 року наявне у позивача -ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» відповідно до укладеного ним з КС «Фортеця» договору купівлі-продажу права вимоги дебіт орської заборгованості № 03-05-2023/3 від 03.05.2023 року.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили (правовий висновок колегії суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду в ухвалі від 26.03.2019 року у справі № 910/13862/15).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З преамбули статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг проти України», а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» вбачається, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З огляду на зазначене суд, встановивши, що рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто грошову суму і таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, а отже, є грошовим зобов`язанням, приходить до висновку щодо наявності між сторонами грошового зобов`язання, яке відповідач належним чином не виконував, що є підставою для стягнення на користь позивача інфляційних втрат, 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання.

Вимога позивача про стягнення спірної суми 3% річних, інфляційних втрат відповідає ч. 2 ст. 625 ЦК України, її розрахунок методологічно і арифметично проведено правильно. Разом з тим, суд зазначає, що вимоги позивача заявлені без урахування приписів законодавства про застосування позовної давності. Однак, згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач своїм правом на участь у судовому розгляді справи скористався на власний розсуд, в засідання суду не з`явився, жодних заяв і клопотань щодо розгляду справи, в тому числі і про застосування позовної давності, не подав.

Відтак позовні вимоги суд визнає обґрунтованими, доказаними і такими, що підлягають задоволенню повністю.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства суд вважає позов обґрунтованим, доказаним і з зазначених у ньому підстав задовольняє повністю.

З урахуванням викладених обставин справи та наведених норм законодавства суд спірні вимоги позивача про стягнення 115857 грн. 54 коп. 3% річних та 136685 грн. 53 коп. інфляційних втрат за відповідний період прострочення сплати основної заборгованості вважає обґрунтованими і позов задовольняє повністю.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 3788 грн. 15 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроторф", ідентифікаційний код юридичної особи 32940763, місцезнаходження: 18018, Черкаська область, м. Черкаси, просп. Хіміків, буд. 50, офіс 508, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс", ідентифікаційний код юридичної особи 38039872, місцезнаходження: 03187, м. Київ, просп. Академіка Глушкова, буд.40 офіс 315- 115857 грн. 54 коп. 3% річних та 136685 грн. 53 коп. інфляційних втрат, 3788 грн. 15 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.04.2024 року.

Суддя В.М. Грачов