ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024м. ХарківСправа № 922/4960/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Деркач П. О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Управління Комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, буд. 16)
до Фізичної особи-підприємця Прудко Дмитра Сергійовича ( АДРЕСА_1 )
про стягнення 127294,09 грн., розірвання договору оренди та зобов`язання вчинити певні дії
за участю представників:

позивача - Батіг В.В., ордер серії АХ №1178659 від 15.03.2024,

відповідача - Прудко Д.С., особисто,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління Комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця Прудко Дмитра Сергійовича, в якому просить суд:

- стягнути з Фізичної особи-підприємця Прудко Дмитра Сергійовича на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради 182083,72 грн., яка складається із: 133741,08 грн. заборгованості за Договором оренди № 764 від 06.01.2017 та 48342,64 грн. пені;

- розірвати Договір оренди № 764 від 06.01.2017, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Прудко Дмитром Сергійовичем;

- зобов`язати Фізичну особу-підприємця Прудко Дмитра Сергійовича звільнити та повернути Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради об`єкт оренди за договором оренди №764 від 06.01.2017, а саме нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-3, 16, 17 загальною площею 168,5 кв.м. в нежитловій будівлі (технічний паспорт КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" інвентаризаційна справа №72718 від 01.08.2016, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Багратіона, 10-А, літ "А-1" протягом трьох робочих днів з дня набрання рішення законної сили.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договорами оренди № 764 від 06.01.2017, в частині здійснення орендарем повних та своєчасних орендних платежів у встановлені договором строки.

Також до стягнення заявлені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6479,40 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 26.12.2023 о 10:00.

18.12.2023 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (вх. №34726), яку досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.12.2023 у справі № 922/4960/23 заяву відповідача про відкладення розгляду справи (вх. №34983 від 19.12.23) задоволено та відкладено підготовче засідання на 16.01.2024 о 10:00.

27.12.2023 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №35799), який досліджено та приєднано до матеріалів справи.

03.01.2024 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №140), який досліджено та приєднано до матеріалів справи.

09.01.2024 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. №560), в якій позивач просить суд:

- стягнути з Фізичної особи-підприємця Прудко Дмитра Сергійовича на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради 127294,09 грн., яка складається із: 102380,18 грн. заборгованості за Договором оренди № 764 від 06.01.2017 та 24913,91 грн. пені;

- розірвати Договір оренди № 764 від 06.01.2017, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Прудко Дмитром Сергійовичем;

- зобов`язати Фізичну особу-підприємця Прудко Дмитра Сергійовича звільнити та повернути Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради об`єкт оренди за договором оренди №764 від 06.01.2017, а саме нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-3, 16, 17 загальною площею 168,5 кв.м. в нежитловій будівлі (технічний паспорт КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" інвентаризаційна справа №72718 від 01.08.2016, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Багратіона, 10-А, літ "А-1" протягом трьох робочих днів з дня набрання рішення законної сили.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.01.2024 у справі № 922/4960/23 прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх. №560 від 09.01.24) та подальший розгляд справи ухвалено здійснювати із врахуванням цієї заяви, підготовче засідання відкладено на 06.02.2024 об 11:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.02.2024 у справі №922/4960/23 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.02.2024 о 13:00.

У зв`язку з перебуванням на судді Жиляєва Є.М. у період з 19.02.2024 по 23.02.2024 на лікарняному, ухвалою господарського суду Харківської області від 26.02.2024 у справі №922/4960/23 учасників справи повідомлено про те, що наступне судове засідання у справі відбудеться 05.03.2024 о 13:00.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.03.2024 у справі № 922/4903/23 частково задоволено заяву відповідача про продовження строку підготовчого провадження та відкладення розгляду справи (вх. №6015 від 05.03.24) в частині відкладення розгляду справи, в іншій частині відмовлено та відкладено судове засідання на 02.04.2024 о 11:15.

Позивач в судове засідання 02.04.2024 з`явився, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання 02.04.2024 з`явився, проти позову заперечив частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

02.04.2024 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, судом установлено наступне.

06.01.2017 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Прудко Дмитром Сергійовичем (орендар) було укладено Договір оренди № 764 (далі - Договір), предметом якого у відповідності до умов пункту 1.1. є строкове платне користування майном, яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Відповідно до п. 2.1. Договору передбачено, що набуття орендарем права користування майном настає після підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі майна.

Об`єкт оренди, визначений Договором, був переданий орендодавцем орендареві згідно акта приймання-передачі від 06 січня 2017 року, про що свідчить наявна у матеріалах справи належним чином засвідчена копія акту приміщенням приймання-передачі нерухомого майна від 06.01.2017.

Таким чином, позивач, як орендодавець, свої зобов`язання за Договором виконав належним чином.

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому зазначає про те, що відповідач, у порушення умов Договору, зобов`язання належним чином не виконав.

Так, відповідно до умов Договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова та пропозиції її розподілу, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання № 566/11 від 23.12.2011.

При цьому, у редакції Додаткової угоди № 1 від передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади м. Харкова та пропорції її розподілу/Додаток 2 до Положення про оренду майна територіальної громади м. Харкова, затвердженої рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання №755/17від 20.09.2017.

Орендна плата за місяць в момент укладання Договору становила 3658,33 грн. за грудень 2016 року. Ставка орендної плати - 5%. Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 30.06.2020 базова орендна плата становить 4 808,33 грн. без ПДВ за грудень 2019. Ставка орендної плати становить 5 %.

Згідно з п. 10 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади м. Харкова та пропорції її розподілу (Додаток 2 до Положення про оренду майна територіальної громади м. Харкова, затвердженого рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.09.2017 року №755/17, зі змінами та доповненнями, внесеними згідно з рішенням Харківської міської ради 22 сесії 7 скликання від 17.10.2018 року №1252/18) (http://kharkiv.rocks/reestr/672946) (надалі - «Методика») передбачено, що: «перед розрахунком орендної плати за перший місяць оренди чи після перегляду розміру орендної плати визначається розмір орендної плати за базовий місяць розрахунку за такою формулою:

Опл.міс = Опл./12хІд.ох Ім, де Опл.міс - розмір орендної плати за місяць, грн;

Опл - розмір річної орендної плати, визначений за цією Методикою, грн;

Ід.о - індекс інфляції за період з дати проведення оцінки вартості майна до базового місяця розрахунку орендної плати;

Ім - індекс інфляції за базовий місяць розрахунку орендної плати.

Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди».

В той же час, розмір річної орендної плати визначається відповідно до положень п.7 Методики, згідно якого: «у разі оренди нерухомого майна (крім оренди нерухомого майна фізичними та юридичними особами, зазначеними у пункті 8 цієї Методики) розмір річної орендної плати визначається за формулою:

Опл = (Вп х Сор)/100;

де Опл-розмір річної орендної плати, грн;

Вп - вартість орендованого майна, визначена шляхом проведення оцінки, грн; Сор - орендна ставка, визначена згідно з додатком 2 до Методики».

Відповідно до п. 3.3. Договору, нарахування орендної плати починається з дати підписання акта приймання-передачі.

Пунктом 3.5. Договору визначено, що орендна плата за орендоване майно сплачується Орендарем щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця.

Відповідно до п. 3.6. Договору, розмір орендної плати за кожний місяць визначається шляхом коригування Орендарем розміру орендної плати за минулий місяць на індекс інфляції за поточний місяць і сплачується ним самостійно. Орендар сплачує орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно з п. 11 Методики, розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Відповідач, відповідно до п. 4.4. Договору взяв на себе зобов`язання своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату (у грошовій формі).

Проте, відповідачем належним чином не виконано обов`язки зі сплати орендних платежів у строк, порядку та розмірі, встановленими Договором, внаслідок чого виникла заборгованість перед бюджетом Харківської міської територіальної громади з оплати орендної плати за Договором в сумі 102380,18 грн.

При цьому, позивачем враховано, що на підставі п. 4 рішення Харківської міської ради №49 6/23 від 01.12.2023, 21 сесії 8 скликання "Про деякі питання нарахування та сплати орендної плати за користування майном комунальної власності Харківської міської територіальної громади під час діє воєнного стану", згідно п. 1 якого вирішено за період з 24.02.2022 по 30.09.2022 включно за договорами оренди комунального майна, укладеними до 24.02.2022, звільнити від орендної плати орендарів, які використовують нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно, цілісні майнові комплекси, що належать до комунальної форми власності Харківської міської територіальної громади, позивачем було враховано вищезазначений період звільнення від орендної плати відповідача за період з 24.02.2022 по 30.09.2022 та здійснено відповідний перерахунок заборгованості та пені за спірним договором, відповідно до якого позивачем реалізоване право на зменшення розміру позовних вимог та з урахуванням чого, позивач, зменшує розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором оренди № 764 від 06.01.2017 у розмірі 102380,18 грн.

На підтвердження вищезазначеного, до позовної заяви позивачем надано реєстр платежів, а також розрахунок заборгованості по договору № 764 від 06.01.2017.

Із обставин справи убачається, що позивачем на адресу відповідача направлявся лист від 21.06.2023 за вих. №3177 щодо необхідності сплати заборгованості за Договором та наміром розірвати Договір (а.с. 25-26).

Проте відповідач зворотної відповіді не надав та заборгованість не сплатив.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом, оскільки, на переконання позивача, з огляду на систематичні порушення відповідачем строків оплати орендної плати, встановлених Договором, наявні підстави для дострокового розірвання Договору в судовому порядку, зобов`язання Відповідача звільнити та повернути нежитлові приміщення за Договором, а також стягнення заборгованості та пені за Договором.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 ГК України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Також, відповідно до ч.1. ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 286 ГК України установлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Оскільки орендоване майно є комунальною власністю до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який є спеціальним законодавчим актом у сфері регулювання відносин, пов`язаних з передачею державного та комунального майна в оренду.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 17 Закону України Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Як зазначалося судом вище, відповідно до пункту 3.5. Договору визначено, що орендна плата за орендоване майно сплачується орендарем щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця.

Відповідно до п. 3.6. Договору, розмір орендної плати за кожний місяць визначається шляхом коригування орендарем розміру орендної плати за минулий місяць на індекс інфляції за поточний місяць і сплачується ним самостійно. Орендар сплачує орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Разом з тим Відповідач неналежним виконав свої зобов`язання за договором оренди №764 від 06.01.2017, в частині здійснення своєчасної та повної сплати орендних платежів у встановлені договором строки, матеріали справи доказів належного виконання Відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди №764 від 06.01.2017 не містять.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за Договором оренди № 764 від 06.01.2017 у розмірі 102380,18 грн. є обґрунтованими, доведеними та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, отже підлягають задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Також, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 24913,91 грн.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 3.10. Договору передбачено, що орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується на користь балансоутримувача та бюджету м. Харкова з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення (включаючи день проплати).

Згідно з п. 3.4. Договору, нарахування орендної плати та пені припиняється з дати підписання акта приймання-передачі майна або з моменту розірвання Договору відповідно до п. 10.6.

Відповідно до п. 7.3. Договору, у разі прострочення орендарем виконання зобов`язання щодо сплати орендної плати в повному обсязі чи частково нарахування та стягнення пені проводиться до моменту сплати основної суми боргу у встановленому п. 3.10 Договору порядку незалежно від строку та моменту, коли зобов`язання повинно було бути виконано.

За розрахунком позивача, розмір пені становить 24913,91 грн.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено несвоєчасну сплату відповідачем орендної плати та зважаючи на те, що розрахунок пені позивача на суму заборгованості є арифметично правильним, здійсненим з дотриманням вимог законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 24913,91 грн пені.

Водночас відповідачем у відзиві на позовну заяву викладено клопотання про зменшення розміру пені на 75%. На обґрунтування якого, відповідачем зазначено про те, що у даному разі наявні обставини непереборної сили, які носять невідворотний характер по всій території України та завдають вплив на діяльність усіх суб`єктів господарської діяльності, про що посилається на Лист від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, який розміщено на офіційному сайті Торгово-промислової палати України, тобто сповіщено усіх суб`єктів господарської діяльності України про настання форс- мажорних обставин. Також, відповідачем вказано, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність збитків, наявність виключного, невідворотного та непереборного характеру умов порушення зобов`язання, відсутності у цих умовах вини відповідача у вчиненні порушення договірного зобов`язання, що, на переконання відповідача свідчить про наявність підстав для часткового задоволення позову з відмовою стягнення орендних платежів та нарахованої пені за період: лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2022 року, зменшення нарахованої пені на 75% за період: жовтень-грудень 2022 року, січень-жовтень 2023 року, відмовою у розірванні договору оренди та звільнення і повернення орендованого майна. Вказано відповідачем також й на матеріальний інтерес відповідача, який полягає у виконанні рішення суду таким чином, щоб це дозволило продовжити виробничу діяльність відповідача, а матеріальний інтерес позивача, натомість, полягає у виконанні рішення суду у даній справі повністю та протягом розумного строку.

Таким чином, на переконання відповідача, порушення договірних зобов`язань сталося внаслідок непереборної сили згідно ст.ст. 617 ЦК України та 218 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 ст. 218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Разом з тим, посилаючись на виникнення вищевказаних обставин, відповідачем залишено поза увагою положення ч. 2 ст. 205 ГК України щодо повідомлення управленої сторони, згідно з яким у разі неможливості виконати зобов`язання повністю або частково зобов`язана сторона з метою запобігання невигідним для сторін майновим та іншим наслідкам повинна негайно повідомити про це управнену сторону, яка має вжити необхідних заходів щодо зменшення зазначених наслідків.

Щодо посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1, суд зазначає про наступне.

Свого часу в постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17 було викладено висновок щодо застосування статті 141 Закону України «Про торгово- промислові палати в Україні», відповідно до якого:

Статтею 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

У даному разі, зазначений лист ТПП не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Таким чином, Лист ТПП, на який посилається відповідач, сам по собі не створює підстав для звільнення від відповідальності та не є доказом існування зазначених вище обставин.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені на 75 %, суд виходить з наступного.

Умовами спірного Договору оренди № 764 від 06 січня 2017 року сторонами було передбачено нарахування пені протягом всього періоду прострочення.

Відповідно до п. 3.4. Договору, нарахування орендної плати та пені припиняється з дати підписання акта приймання-передачі майна або з моменту розірвання Договору відповідно до п. 10.6.

Можливість зменшення розміру штрафних санкцій у разі порушення договірних зобов`язань закріплюється статтею 233 Господарського кодексу України. При цьому суд бере до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Разом з тим, у даному разі матеріали справи не містять та відповідачем не надано належних та допустимих доказів про наявність обставин, з якими закон пов`язує наявність підстав для зменшення розміру пені.

Суд також звертає увагу відповідача на те, що під укладання договору необхідно передбачати ризики його невиконання.

Судом також враховано, що розмір заявленої до стягнення пені (24913,91 грн.) співмірний з сумою боргу (102380,18 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів про наявність обставин, з якими закон пов`язує наявність підстав для зменшення розміру пені, тому суд відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені.

Щодо вимоги про розірвання договору оренди №764 від 06.01.2017 та про зобов`язання звільнити та повернути нежитлові приміщення протягом трьох робочих днів з дня набрання рішенням законної сили, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 2 ст. 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" установлено, що договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.

Відповідно до п.п. 4, 5 п. 7.2. Договору, орендодавець має право вимагати розірвання цього Договору та відшкодування збитків, якщо, орендар не виконує пп. 3.5, 3.6, 3.7, 4.1, 4.2, 4.3,4.4, 4.6, 4.7, 4.8, 4.9, 4.10, 4.11, 4.12, 4.13, 4.16, 4.17, 4.18, 4.20 та у разі внесення Орендарем 3-х орендних платежів не в повному обсязі.

Відповідно до п. 10.3 Договору, договір може бути розірвано на вимогу однієї зі сторін за рішенням суду у випадках, передбачених чинним законодавством та умовами цього Договору.

Відповідно до п. 10.6 Договору, дія Договору оренди припиняється достроково за згодою сторін або за рішенням суду.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем покладених на нього обов`язків щодо своєчасної, в повному обсязі сплати орендної плати та порушення вимог п.п. 3.5, 4.4 Договору, позивач просить в судовому порядку дострокового розірвати Договору за рішенням суду.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як зазначалося судом вище, під час розгляду справи відповідачем не надано суду доказів сплати орендної плати за Договором та не спростовано факту виникнення заборгованості, про яку зазначає позивач.

Суд зазначає, що порушення орендарем такої умови договору оренди, як внесення орендної плати, є істотним і слугує достатньою правовою підставою для дострокового розірвання договору оренди в судовому порядку.

За таких обставин, оскільки відповідачем не надано доказів виконання взятих на себе зобов`язань зі сплати орендної плати, вимоги позивача в частині розірвання Договору оренди № 764 від 06.01.2017, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Фізичною особою-підприємцем прудко Дмитром Сергійовичем, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 5 ст. 188 Господарського кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з п. 2.3 Договору, у разі припинення цього Договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві майно у стані, не гіршому, ніж воно було одержане, з урахуванням нормального зносу, згідно з актом приймання-передачі в термін, що зазначений у листі про непролонгацію, рішенні суду чи визначений за згодою сторін.

Відповідно до п. 4.14 Договору, у разі припинення або розірвання Договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцю орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати орендодавцю збитки в разу погіршення стану орендованого майна чи його втрати (повної або часткової) з вини орендаря.

Як зазначалося судом вище, 21.06.2023 позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про намір розірвати договір оренди № 764 від 06.01.2017 та необхідність протягом 20 днів (від дати одержання листа) сплатити заборгованість, звільнити об`єкт оренди та передати його представнику повивача за актом-приймання-передачі.

Проте Відповідач відповіді не надав.

Згідно з ч.1 ст. 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Таким чином, у зв`язку із розірванням Договору, у Відповідача виникає обов`язок звільнити та повернути позивачу нежитлові приміщення за Договором.

Відповідно до ч. 4. ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

При цьому, суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з його ефективності. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов`язання Відповідача звільнити та повернути Позивачу нежитлові приміщення (як наслідок розірвання Договору в судовому порядку) в даному випадку є ефективним способом захисту порушених прав позивача

За таких обставин, вимоги позивача в частині зобов`язання Відповідача звільнити та повернути Позивачу нежитлові приміщення, також підлягають задоволенню.

Водночас, сформульовані позивачем у прохальній частині позову вимоги про зобов`язання звільнити та повернути нежитлові приміщення протягом трьох робочих днів з дня набрання рішенням законної сили, не узгоджуються із положеннями Закону України «Про виконавче провадження», враховуючи на що, позовна вимога в цій частині позову підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню з підстав, наведених судом вище.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про розстрочку виконання рішення, яке викладено у відзиві на позовну заяву, суд виходить з наступного.

На обґрунтування вказаного клопотання відповідач вказує на приписи п.п. 1, 2 частини 6 ст. 238 ГПК України та просить в частині задоволення позову по стягненню заборгованості за договором оренди на 6 місяців рівними платежами розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 331 ГПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку розстрочки. При цьому господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Суд зазначає, що ГПК України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 ГПК.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, однак розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду, врахувавши думку позивача щодо такої розстрочки, який заперечив проти її задоволення, враховуючи ненадання відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення, з метою дотримання балансу інтересів сторін, враховуючи наслідки для стягувача при затримці виконання рішення, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення у цій справі на шість місяців.

Розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 ГПК України, та враховуючи висновки суду про задоволення позову покладає витрати по сплаті судового збору на позивача.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В судовому засіданні 02.04.2024 позивач заявив про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зазначивши при цьому, що необхідні докази подасть протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

09.04.2024 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення (вх. №9358).

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат. За таких обставин суд вважає за доцільне призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Прудко Дмитра Сергійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, буд. 16, ) - 102380,18 грн. заборгованості за Договором оренди № 764 від 06.01.2017; 24913,91 грн. пені та 6479,40 грн. судового збору.

3. Розірвати Договір оренди № 764 від 06.01.2017, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, буд. 16, ) та Фізичною особою-підприємцем Прудко Дмитром Сергійовичем ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

4. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Прудко Дмитра Сергійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) звільнити та повернути Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, буд. 16, ) об`єкт оренди за договором оренди №764 від 06.01.2017, а саме нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-3, 16, 17 загальною площею 168,5 кв.м. в нежитловій будівлі (технічний паспорт КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" інвентаризаційна справа №72718 від 01.08.2016, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Багратіона, 10-А, літ "А-1".

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

6. Призначити судове засідання для прийняття додаткового рішення на "16" квітня 2024 р. о(б) 13:30 год., про що повідомити учасників справи.

7. Засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Харківської області за адресою: 61022, місто Харків, майдан Свободи 5, 8-й під`їзд, 1-й поверх, зал № 102.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "09" квітня 2024 р.

Суддя Є.М. Жиляєв