ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2024 р. Справа№ 910/1083/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Демидової А.М.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання Звершховської І.А.,

від позивача: Прокопів Н.М.;

від відповідача: Кузьмічова Т.В. (поза межами приміщення суду);

розглянувши апеляційну скаргу

Державного підприємства "Гарантований покупець"

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 (повний текст складено 19.07.2023)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатенерготрейд»

про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу

у справі № 910/1083/23 (суддя Князьков В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатенерготрейд»

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 1 530 739 817, 30 грн

та за зустрічним

позовом Державного підприємства "Гарантований покупець"

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатенерготрейд»

про тлумачення пункту договору, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

03.07.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Прикарпатенерготрейд» (далі - Товариство, ТОВ «Прикарпатенерготрейд») звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У поданій заяві Товариство просило стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - Підприємство, ДП «Гарантований покупець») на користь Товариства 55 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у цій справі.

До поданої заяви Товариство долучило (в копіях):

ордер №1034926 від 10.01.2023 на надання правової допомоги;

акт приймання-передачі послуг від 27.04.2023 за договором про надання професійної правничої допомоги №2023/15 від 03.01.2023 (далі - договір) та додатковим правочином №1 від 05.01.2023 (далі - додатковий правочин) до договору на суму 11 000 грн;

акт приймання-передачі послуг від 26.05.2023 за договором та додатковим правочином до договору на суму 8000 грн;

акт приймання-передачі послуг від 26.06.2023 за договором та додатковим правочином до договору на суму 4000 грн;

- платіжні інструкції №4823 від 26.01.2023 на суму 7000 грн, № від 23.02.2023 на суму 9000 грн; № від 27.03.2023 на суму 16 000 грн, №27878 від 27.04.2023 на суму 11 000 грн, №31974 від 26.05.2023 на суму 8000 грн, №32419 від 26.06.2023 на суму 4000 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 стягнуто з Підприємства на користь Товариства 55 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 55 000 грн є належним чином доказово підтвердженими та обґрунтованими; правові підстави для їх зменшення відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 19.07.2023, Підприємство звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги Підприємство посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. На думку скаржника, суд не врахував, що ця справа є майже типовою та має дуже багато подібної практики, що спрощує роботу адвоката. Апелянт зазначає, що суд не надав належну оцінку його доводам щодо критерію реальності та співмірності понесених витрат, кількості витраченого часу та відсутності необхідності в підготовці адвокатом окремих документів, що є одноковими по суті.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 28.07.2023 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Андрієнко В.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1083/23 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Підприємства на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 до надходження матеріалів справи №910/1083/23.

07.08.2023 матеріали справи №910/1083/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 08.08.2023 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Демидова А.М., Корсак В.А. (у зв`язку з відпусткою судді Андрієнка В.В.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 у справі №910/1083/23. Розгляд справи призначено на 09.10.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 клопотання представника Товариства адвоката Кузьмічової Т.В. про продовження процесуального строку на подання відзиву задоволено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2023 заяву представника Товариства адвоката Кузьмічової Т.В. про участь у судовому засіданні, призначеному на 09.10.2023 о 12 год 40 год, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

Колегією суддів у судових засіданнях 09.10.2023, 25.10.2023, 20.11.2023 оголошувалась перерва на підставі ст. 216 ГПК України.

У судовому засіданні 11.12.2023 колегія суддів оголосила перерву у розгляді справи до 22.01.2024 на 12:15 на підставі ст. 216 ГПК України.

Судове засідання 22.01.2024 не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги по місту Києву з 12:08 до 13:26.

Представників сторін повідомлено, що наступне судове засідання відбудеться 07.02.2024 о 13:00, однак у зв`язку із зайнятістю судді Демидової А.М. в інших судових засіданнях в цей день, справу №910/1083/23 призначено на 19.02.2024 о 13:00.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 призначено судове засідання на 19.02.2024.

Судове засідання 19.02.2024 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Корсака В.А. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2024 призначено судове засідання на 18.03.2024. Доручено представнику Товариства адвокату Кузьмічовій Т.В. забезпечити проведення судового засідання у справі №910/1083/23 в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 18.03.2024 оголошено перерву до 25.03.2024 на підставі ст. 216 ГПК України та повідомлено, що судове засідання буде проводитись в режимі відеоконференції за участю представника позивача адвоката Кузьмічової Т.В.

Позиції учасників справи.

Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти її доводів заперечує та наводить власні доводи на її спростування; просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

Товариство звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Підприємства 659 266 810,19 грн основного боргу, 16 466 830,81 грн 3% річних та 102 370 049,70 грн інфляційних втрат. В подальшому Товариство подало заяву про збільшення позовних вимог, в якій заявило про збільшення вимог в частині стягнення основного боргу на 738 688 848 грн, 3% річних на 4 919 670,36 грн та в частині стягнення інфляційних втрат на 9 027 608,27 грн.

З позовною заявою Товариство надало (в копіях): ордер №1034926 від 10.01.2023 на надання правової допомоги; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю; договір №2023/15 від 03.01.2023 про надання професійної правничої допомоги, укладений між Кузьмічовою Т.В. (адвокат) та Товариством (далі - договір); додатковий правочин №1 від 05.01.2023 до договору.

Підприємство звернулось із зустрічною позовною заявою, яку суд прийняв до сумісного розгляду з первісним позовом, у якій просило про тлумачення пункту 7 договору, укладеного між Підприємством та Товариством.

Орієнтовний розрахунок розміру витрат на професійну правничу допомогу Товариство наводило у позовній заяві та у відзиві на зустрічний позов.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 закрито провадження у справі №910/1083/23 в частині позовних вимог Товариства до Підприємства про стягнення 1 397 955 658,19 грн основного боргу. Позов Товариства до Підприємства про стягнення 21 386 501,17 грн 3% річних та 111 397 657,97 грн інфляційних втрат задоволено повністю. Стягнути з Підприємства на користь Товариства 21 386 501,17 грн 3% річних, 111 397 657,97 грн інфляційних втрат та 939400 грн судового збору. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову Підприємства до Товариства про тлумачення пункту договору.

Товариство звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

З наданих Товариством документів встановлено таке.

03.01.2023 Товариство (клієнт) уклало з адвокатом Кузьмічовою Тетяною Валеріївною (адвокат) договір №2023/15 про надання професійної правничої допомоги (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого адвокат зобов`язується надавати клієнту необхідну професійну правничу допомогу під час цивільного, господарського, адміністративного та кримінального провадження, пов`язаного з діяльністю клієнта та його посадових осіб.

За умовами п. 4.1 договору представництво та захист прав та законних інтересів клієнта, а також надання йому необхідної професійної правничої допомоги під час цивільного, господарського та кримінального провадження, пов`язаного з діяльністю клієнта, відповідно до умов цього договору здійснюється на платній основі. Вартість 1 людино-години роботи адвоката - 1 000,00 грн без ПДВ.

Остаточна сума даного договору визначається сторонами на підставі погоджених та підписаних актів приймання-передачі наданих послуг, враховуючи складність справи, фактично витрачений час, винагороду за досягнення бажаного результату та інші істотні обставини (п. 4.2 договору).

05.01.2023 сторони уклали додатковий правочин №1 до договору, згідно з п. 1 якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання про надання професійної правничої допомоги клієнту у спірних взаємовідносинах між клієнтом та ДП «Гарантований покупець» щодо недотримання останнім порядку розрахунків за надану послугу із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг за період березень - листопад 2022 року, відповідно до умов укладеного договору №23085/02/21 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг від 15.09.2021 (із змінами, внесеними додатковою угодою №759/02/22 від 20.04.2022 та додатковою угодою №2241/01/22 від 31.10.2022, та стягнення заборгованості з Підприємства в судовому порядку.

У п. 5 додаткового правочину сторони узгодили такі витрати на правничу допомогу:

- складання позовної заяви 7000,00 грн,

- складання відповіді на відзив на інших заяв по суті справи, а також заяв, клопотань з процесуальних питань в дані господарській справі 3500,00 грн - 5000,00 грн,

- участь адвоката у судових засіданнях суду першої інстанції від 4000 грн + 3000 грн за другий та наступні судодні,

- участь адвоката у судових засіданнях суду апеляційної інстанції від 3000 грн + 2000 грн за другий та наступні судодні,

- участь адвоката у судових засіданнях суду касаційної інстанції 10 000 грн,

- покриття транспортних витрат адвоката для забезпечення його участі в судових засіданнях - згідно з цінами на перевезення.

Остаточне визнання розміру витрат клієнта на професійну правничу допомогу визначається на підставі оформлених між клієнтом та адвокатським об`єднанням актів наданих послуг, на підставі яких проводиться розрахунок за надану правничу допомогу протягом п`яти робочих днів з моменту підписання акту наданих послуг (п. 6 додаткового правочину).

Згідно з актом приймання-передачі послуг від 27.01.2023 за договором та додатковим правочином до договору адвокат надав, а клієнт прийняв надані послуги на суму на суму 7 000,00 грн.

Згідно з актом приймання-передачі послуг від 23.02.2023 за договором та додатковим правочином до договору адвокат надав, а клієнт прийняв надані послуги на суму на суму 9 000,00 грн.

Згідно з актом приймання-передачі послуг від 27.03.2023 за договором та додатковим правочином до договору адвокат надав, а клієнт прийняв надані послуги на суму на суму 16 000,00 грн

Згідно з актом приймання-передачі послуг від 27.04.2023 за договором та додатковим правочином до договору адвокат надав, а клієнт прийняв надані послуги на суму на суму 11 000,00 грн.

Згідно з актом приймання-передачі послуг від 26.05.2023 за договором та додатковим правочином до договору адвокат надав, а клієнт прийняв надані послуги на суму на суму 8000,00 грн.

Згідно з актом приймання-передачі послуг від 26.06.2023 за договором та додатковим правочином до договору адвокат надав, а клієнт прийняв надані послуги на суму на суму 4000,00 грн.

Платіжними інструкціями №4823 від 26.01.2023 на суму 7000,00 грн, № від 23.02.2023 на суму 9000,00 грн; № від 27.03.2023 на суму 16 000,00 грн, №27878 від 27.04.2023 на суму 11 000,00 грн, №31974 від 26.05.2023 на суму 8000,00 грн, №32419 від 26.06.2023 на суму 4000,00 грн Товариство сплатило адвокату 55 000 грн за надання правничої допомоги за договором та додатковим правочином.

Підприємство надало заперечення проти поданої Товариством заяви, у якому проти поданої Товариством заяви заперечило, вважає, що Товариство не підтвердило витрачений адвокатом час на надання правничої допомоги, вартість послуг є завищеною. Підприємство просило відмовити у задоволенні заяви Товариства.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України).

У розумінні положень ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, також визначені положеннями ч. ч. 6, 7 та 9 ст. 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7 та 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

За змістом ч. 3 ст. 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.

Частинами 2, 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

При цьому не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. (Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).

У визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто норми процесуального законодавства передбачають такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Колегія суддів вважає, що Товариство підтвердило понесені ним витрати на правничу допомогу відповідними доказами, такі витрати були фактичними та неминучими, їх розмір є обґрунтованим та співмірним.

Врахувавши результати розгляду справи, дослідивши надані Товариством документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, керуючись ст. ст. 126, 129 ГПК України щодо заявленої до стягнення суми оплати послуг правової допомоги, суд вважає, що справедливим, обґрунтованим та доведеним буде задоволення заяви відповідача повністю. Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співмірними з виконаною роботою у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції надав належну оцінку доводам Підприємства щодо актів приймання-передачі послуг та вартості участі адвоката у судових засіданнях, з якою погоджується суд апеляційної інстанції та зазначає, що сама по собі незгода сторони (скаржника) з тими чи іншими висновками суду не є свідченням того, що ці висновки не неправомірними чи необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у договорі сторони узгодили вартість 1 людино-години адвоката у розмірі 1 000,00 грн колегія суддів зазначає, що у додатковому правочині сторони змінили такі умови договору та узгодили іншу вартість робіт адвоката, що не суперечить приписам чинного законодавства. Внесення змін до договору шляхом укладення додаткової угоди передбачено ЦК України та є звичайною практикою у договірних відносинах осіб.

Доводи поданої Підприємством апеляційної скарги вказаного не спростовують.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 у справі №910/1083/23 залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 у справі №910/1083/23 залишити без змін.

3. Справу №910/1083/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.04.2024 після виходу судді Демидової А.М. з відпустки, яка тривала з 01.04.2024 по 14.04.2024.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді А.М. Демидова

В.А. Корсак