ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2024м. ХарківСправа № 922/2154/22 (910/15411/20)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатого В.О.

при секретарі судового засідання Мазуренко А.О.

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Харківської області в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" () третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агродар" ()
до Приватного підприємства "Оліяр" () третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гусак Роман Тадейович (м. Львів)
про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж"

за участю представників сторін:

позивача-не з`явився;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агродар" - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гусака Романа Тадейовича (м. Львів) - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Приватного підприємства "Оліяр", в якому просив суд :

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 991 від 08.09.2020 року вчинений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Гусаком Романом Тадейовичем щодо стягнення з поручителя - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" на користь стягувача - Приватне підприємство "Оліяр" заборгованість за договором поруки, посвідченим Шафран Р.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 27.07.2019 року, реєстровий номер 3946, а саме: штрафні санкції з 12.09.2019 року по 07.09.2020 року у розмірі 3000150,00 грн, з 17.09.2019 року по 07.09.2020 року - 6000300,00 грн., а також витрати, пов`язані із вчиненням напису нотаріуса в розмірі 10000,00 грн. Загальна сума за виконавчим документом складає 9 010 450,00 грн;

- стягнути з відповідача судові витрати.

Разом із позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування доказів, в якому позивач просив суд витребувати у Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Шафрана Р.І. наступні документи:

- листи від Приватного Підприємства "Оліяр" від 26.09.2018 року та 30.11.2018 року про зняття обмежень з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж";

- документи, на підставі яких було знято обтяження з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" 26.09.2018 року та 05.12.2018 року;

- нотаріальну справу, в якій здійснювалися накладення та зняття обтяжень Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж".

Позивач в обґрунтування позову посилався на те, що виконавчий напис вчинений із порушенням закону, оскільки нотаріус не переконався у безспірності боргу, зокрема, як зазначає позивач, були відсутні порушення щодо виконання основного зобов`язання - Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017 , з огляду на що відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій поручителю - позивачу у справі. Також, позивач вказує на те, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2020, крім іншого, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі. Викликано для участі у засіданні представників учасників справи. Залучено до участі в справі № 910/15411/20 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: - на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агродар" (ідентифікаційний код 36036864); - на стороні відповідача - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гусака Романа Тадейовича. Запропоновано приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Гусаку Роману Тадейовичу та Приватному підприємству "Оліяр" у строк до 09.11.20 включно надати суду виконавчий напис № 991 від 08.09.20 та належним чином засвідченої копії всіх документів, на підставі яких було вчинено означений виконавчий напис.

09.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшов направлений 03.11.2020 засобами поштового зв`язку відзив Приватного підприємства "Оліяр" на позовну заяву, в якому останній вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 відкладено підготовче засідання на 26.11.2020.

10.11.2020 до Господарського суду міста Києва позивачем подано клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" строк на подання клопотання про витребування доказів; клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" про витребування доказів задоволено. В порядку ст. 81 ГПК України витребувано від Приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Гусака Романа Тадейовича: нотаріальну справу, в якій містяться документи щодо вчиненого виконавчого напису № 991 від 08.09.20. на договорі поруки від 27.07.18.; виконавчий напис № 991 від 08.09.20. на договорі поруки від 27.07.18., реєстровий номер 3946. Означені документи постановлено надати суду у строк до 25.11.20 включно. В порядку ст. 81 ГПК України витребувано від Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Д.А.: виконавчий напис № 991 від 08.09.20. на договорі поруки від 27.07.18., реєстровий номер 3946, вчинений Приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Гусаком Романом Тадейовичем; матеріали виконавчого провадження № 63067589, відкритого на підставі виконавчого напису № 991 від 08.09.20 про стягнення заборгованості за договором поруки від 27.07.18, реєстровий номер 3946, вчинений Приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Гусаком Романом Тадейовичем. Означені документи постановлено надати суду у строк до 25.11.20 включно.

26.11.2020 судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 15.12.2020.

01.12.2020 від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Д.А. на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 19.11.2020 надійшов лист з додатками.

15.12.2020 представником третьої особи на стороні позивача подано клопотання про зупинення провадження у справі.

15.12.2020 судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів та оголошення перерви в підготовчому засіданні до 26.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 зупинено провадження у справі №910/15411/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №922/3742/20 Господарського суду Харківської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2023 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 27.07.2023.

26.07.2023 від позивача надійшла заява про зміну підстав позову позовна заява (уточнена) (вх. №01-37/51138/23).

У підготовчому засіданні 27.07.2023 представник позивача заявив усне клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні.

27.07.2023 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 12.09.2023.

11.09.2023 від Приватного підприємства "Оліяр" надійшла заява про повернення уточненої позовної заяви позивачу (вх.№62446).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2023 відкладено підготовче засідання на 05.10.2023.

19.09.2023 до суду надійшло клопотання позивача про направлення справи за підсудністю до Господарського суду Харківської області для розгляду в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 передано справу №910/15411/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" до Приватного підприємства "Оліяр", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агродар", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гусак Роман Тадейович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за виключною підсудністю до Господарського суду Харківської області для розгляду в межах справи №922/2154/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж".

20.11.2023 справа №910/15411/20 надійшла до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.07.2023 у справі 922/2154/22, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 20 вересня 2023 року, крім іншого, відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" (); визнано вимоги ініціюючого кредитора - ТОВ "Суффле Агро Україна" до ТОВ "Агрофірма Престиж" у розмірі 38521227,00 грн - основного боргу, а також 24810,00 грн - витрат зі сплати судового збору за подання до суду заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство, 60300,00 грн - витрат зі сплати винагороди арбітражному керуючому; призначено розпорядником майна ТОВ "Агрофірма Престиж" арбітражного керуючого Сиволобова Максима Марковича (свідоцтво № 451 від 12.03.2013, адреса: 01054, м.Київ, вул. Богдана Хмельницького, 33/34, прим. 13, РНОКПП НОМЕР_1 ).

Частиною другою статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду позовна заява (вхідний номер 4901/23 від 20.11.2023) в межах справи про банкрутство 922/2154/22 передана на розгляд судді Усатому В.О.

У зв`язку із перебуванням судді Усатого В.О. на лікарняному з 17.11.2023 по 27.11.2023 включно, ухвалу у даній справі постановлено у перший робочий день судді, а саме 28.11.2023.

Ухвалою суду від 28.11.2023, крім іншого, прийнято справу №910/15411/20 до розгляду в межах справи № 922/2154/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж". Розгляд справи постановлено здійснювати спочатку за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на "14" грудня 2023 р. о 12:55 год. Запропоновано позивачу та відповідачу в порядку ч. 5 ст. 161 ГПК України подати до суду протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали додаткові пояснення з приводу зазначення актуальності клопотань, які були подані останніми до Господарського суду міста Києва. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання актуального відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач мав надіслати суду відзив, який повинен відповідати вимогам статті 165 Господарського процесуального кодексу України, і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копію відзиву та доданих до нього документів відповідач має надіслати (надати) іншим учасникам справи одночасно із надсиланням (наданням) відзиву до суду та докази надіслання надати суду разом із відзивом на позов. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог статті 166 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів з дня отримання відзиву. Докази надіслання відповіді на відзив іншій стороні постановлено надати суду. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив із урахуванням вимог статті 167 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Докази надіслання заперечень іншій стороні постановлено надати суду. Встановлено третім особам строк на подачу пояснень по суті спору з доказами їхнього надіслання іншим учасникам справи - протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали у справі.

11.12.2023 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення (вх.№33990), в яких останнім зазначено, що позивачем було надіслано на адресу Господарського суду міста Києва позовну заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (уточнену), яка може розцінюватися, на думку відповідача, саме як заява про зміну підстав позову, оскільки в даній заяві матеріально-правова вимога не змінюється, тобто предмет позову та відсутнє збільшення або зменшення позовних вимог, оскільки матеріально-правова вимога не виражена у грошовому розмірі. Водночас, як вказує відповідач, надані на підтвердження надсилання позивачем іншим учасникам справи докази свідчать, що позивач іншим учасникам справи не було надіслано доданих до позовної заяви (уточненої) документів, а тому відповідачем було подано до Господарського суду міста Києва заяву про повернення позовної заяви (уточненої) у зв`язку із відсутністю доказів направлення доданих до неї документів іншим учасникам справи на підставі ч.5 ст.46 ГПК України . При цьому, як зазначає відповідач, Господарським судом міста Києва заяву відповідача про повернення позовної заяви (уточненої) розглянуто не було, а тому відповідна заява є актуальною. Крім того, відповідач зазначив, що відзив на позовну заяву, який було подано до Господарського суду міста Києва (датований 03.11.2020) є актуальним.

В підготовче засідання 14.12.2023 учасники справи не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 14.12.2023 відкладено підготовче засідання на 24.01.2024 р. о 12:30 год.

24.01.2024 до суду від представника позивача надійшла заява (вх.№2120) про розгляд справи без участі Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" та його представника.

В підготовче засідання 24.01.2024 учасники справи не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 24.01.2024 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; відкладено підготовче засідання на 08 лютого 2024 р. о 10:00 год. Запропоновано позивачу в порядку ст.ст. 161, 169 ГПК Україну до 07.02.2024 включно подати до суду додаткові пояснення щодо підстав залучення приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Шафрана Р.І. та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. в якості третіх осіб у даній справі та на стороні кого третіх осіб належить залучити до участі у даній справі.

Суд вважає необхідним зазначити, що згідно ч. 3 ст. 50 ГПК України визначено, що у заяві про залучення третьої особи зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем не було наведено жодного правового обґрунтування або підстав залучення в якості третіх осіб приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Шафрана Р.І. та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. та не зазначено на стороні кого третіх осіб належить залучити до участі у даній справі. Вищезазначеною ухвалою суду від 24.01.2024, крім іншого, запропоновано позивачу в порядку ст.ст. 161, 169 ГПК Україну до 07.02.2024 включно подати до суду додаткові пояснення щодо підстав залучення приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Шафрана Р.І. та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. в якості третіх осіб у даній справі та на стороні кого третіх осіб належить залучити до участі у даній справі.

Однак, суд констатує, що позивачем не було подано ані пояснень з приводу правового обґрунтування залучення в якості третіх осіб приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Шафрана Р.І. та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А., ані клопотання про залучення зазначених осіб у справі, ані зазначено на стороні кого третіх осіб належить залучити до участі у даній справі.

Суд розцінює, що позивачем у даній справі не порушувалось питання залучення в якості третіх осіб приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Шафрана Р.І. та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А., а, отже, за відсутності клопотання учасника справи, клопотання безпосередньо третьої особи про вступ у справу та відсутності встановлених правових підстав при відкритті провадження у справі та під час підготовчого провадження, зокрема, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Шафрана Р.І. та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А., суд на вбачав підстав для залучення означених осіб у даній справі з власної ініціативи.

Підготовче засідання призначене на 08.02.2024 не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Усатого В.О. з 07.02.2024 по 12.02.2024 включно на лікарняному.

Враховуючи усунення обставин, які перешкоджали виконанню обов`язків судді, а саме - після повернення судді Усатого В.О. з лікарняного, ухвалою суду від 13 лютого 2024 року призначено підготовче засідання на 26.02.2024 року о 14:45 год.

В підготовче засідання 26.02.2024 учасники справи не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 26.02.2024 заяву відповідача (вх.№62446 від 11.09.2023) про повернення заяви позивача про зміну підстав позову (уточнена позовна заява) (вх. №01-37/51138/23 від 26.07.2023) - задоволено. Відмовлено у прийнятті до розгляду та повернуто заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" про зміну підстав позову (уточнена позовна заява) (вх. №01-37/51138/23 від 26.07.2023).

Окрім того, судом встановлено, що разом із позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування доказів, в якому позивач просив суд витребувати у Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Шафрана Р.І. наступні документи: листи від Приватного Підприємства "Оліяр" від 26.09.2018 року та 30.11.2018 року про зняття обмежень з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж"; документи, на підставі яких було знято обтяження з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" 26.09.2018 року та 05.12.2018 року; нотаріальну справу, в якій здійснювалися накладення та зняття обтяжень Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж".

Судом встановлено, що матеріали справи №922/2154/22 (910/15411/20) не містять письмової або протокольної ухвали Господарського суду міста Києва щодо розгляду попереднім складом суду вищезазначеного клопотання позивача про витребування доказів, яке було подано разом із позовною заявою.

Враховуючи вищевикладене, з метою з`ясування правової позиції та актуальності вищезазначеного клопотання про витребування доказів, ухвалою суду від 26.02.2024, крім іншого, позивачу у строк до 05.03.2024 включно постановлено подати до суду додаткові пояснення з приводу зазначення актуальності розгляду клопотання позивача про витребування доказів, яке подано останнім разом із позовною заявою. Відповідачу у строк до 05.03.2024 включно постановлено подати до суду додаткові пояснення із зазначенням правової позиції останнього щодо клопотання позивача про витребування доказів, яке було подано останнім разом із позовною заявою. Відкладено підготовче засідання на 07 березня 2024 р. о 13:00год.

01.03.2024 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення (вх.№5718) із зазначенням правової позиції останнього щодо клопотання позивача про витребування доказів, яке було подано останнім разом із позовною заявою.

В підготовче засідання 07.03.2024 учасники справи не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 07.03.2024 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 04 квітня 2024 о 12:10 год.

Суд окремо вважає необхідно зазначити, що строки розгляду справи в порядку загального позовного провадження врегулювані розділом ІІІ ГПК України.

Так, у відповідності до частини 3 статті 177 ГПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Водночас, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" ( із змінами) від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. За змістом статей 10, 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до частини 1 та 2 статті Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

На підставі вищевикладеного, враховуючи введення в Україні воєнного стану, для надання можливості учасникам процесу скористатись своїми процесуальними правами, суд був вимушений з об`єктивних причин вийти за межі строку, встановленого ст. 177 ГПК України.

В судове засідання 04.04.2024 учасники справи не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, були повідомлені належним чином згідно вимог чинного законодавства, явка останніх в судове засідання обов`язковою не визнавалась.

У пунктах 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України закріплені такі основні засади судочинства як: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зазначені принципи знайшли своє відображення у статтях 7, 13 ГПК України, а тому господарські суди зобов`язані реалізовувати їх під час здійснення господарського судочинства. Закон України "Про судоустрій та статус суддів" (пункт 3 статті 7) також гарантує право кожного на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку. Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II).

Суд констатує про те, що під час розгляду справи, були створені належні умови для реалізації сторонами своїх прав, що передбачені ГПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

07 грудня 2017 року між ПП «Оліяр» та ТОВ «Торговий дім Агродар» було укладено Договір поставки № 71217 (далі - договір поставки).

За умовами п.1.1. договору поставки, постачальник бере на себе обов`язок у відповідності до даного договору поставити, а покупець прийняти та оплатити олію соняшникову нерафіновану не виморожену, наливом, надалі іменується «товар».

Згідно п.1.2. договору поставки, асортимент, кількість, ціна за одиницю товару визначається в специфікації, яка є невід`ємною частиною даного договору.

У відповідності до п.1.4. договору поставки, строк та умови поставки товару зазначаються у специфікації, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Постачальник зобов`язаний поставити товар у строки, що встановлені умовами даного договору, а також якість, кількість, асортимент якого відповідає умовам, встановленим даним договором (п.1.7. договору поставки).

Пунктом 2.4. договору поставки сторонами погоджено, що загальна кількість товару, що поставляється за цим договором складається із загальної кількості поставленого товару, згідно видаткових накладних. Одиниця виміру кількості товару - метрична тонна (мт).

Датою поставки товару вважається дата підписання видаткових накладних уповноваженою особою покупця (п.3.8. договору поставки).

Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент підписання видаткових накладних уповноваженою особою покупця (п.3.9. договору поставки).

Згідно п. 5.1. договору поставки ціна однієї тони товару відповідно до цього договору, визначається специфікацією та/або додатковою угодою до цього договору, що є невід`ємною частиною цього договору.

Покупець здійснює оплату за товар у порядку передбаченому відповідною специфікацією та/або додатковою угодою (п.5.2.).

У відповідності до п.6.6.1. договору поставки, за порушення строків поставки товару більш ніж на 10 (десять) днів, постачальник сплачує покупцю також штраф у розмірі 10% від вартості непоставленого (недопоставленого) товару.

У відповідності до п.6.15. договору поставки, у випадку порушення строків поставки товару більш ніж на 15 (п`ятнадцять) днів, постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

Згідно п.п.9.1., 9.2. договору поставки, договір набуває чинності з моменту його підписання, і діє до 31.12.2018р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за даним договором. Якщо жодна із сторін не направила повідомлення про припинення дії Договору за ЗО (тридцять) календарних днів до дати його припинення, то договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на цих же умовах.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять направлених повідомлень сторін про припинення дії Договору поставки № 71217 від 07.12.2027.

З матеріалів справи вбачається, що між ПП «Оліяр» та ТОВ «Торговий дім Агродар» у 2017- 2019 роках були укладені специфікації до Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017 та здійснені на виконання умов укладених між сторонами специфікацій поставки товару, що підтверджується долученими до матеріалів справи специфікаціями та видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відбитками печаток юридичних осіб ( т. 1 а.с. 75-172, 219-311).

Так, в розрізі спірних правовідносин та наданих учасниками справи відповідних пояснень по суті справи щодо виконання умов Договору поставки №71217 від 07 грудня 2017 (позивачем у позові, а відповідачем у відзиві), судом встановлено, крім іншого, що 20.05.2019 між ПП «Оліяр» (покупець) та ТОВ «Торговий дім Агродар» (постачальник) було укладено Специфікацію №20/05 ( далі Специфікація) до Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017, яка не була долучене позивачем до позовної заяви.

Пунктом 1 Специфікації сторонами погоджено, що постачальник поставляє товар: найменування товару олія соняшникова нерафінована; кількість 1500 тн (+-2%); ціна за 1 МТ грн/тн (в т.ч. ПДВ 20%) - 20001,00; загальна вартість товару (в т.ч. ПДВ 20%) (+-2%) 30 001 500,00 грн.

Згідно п.2 Специфікації оплата товару здійснюється згідно отриманого покупцем рахунку-фактури на умовах попередньої оплати рівними частинами : 50% 21 травня і 50% 22 травня 2019р.

Відповідно п. 3 Специфікації сторонами погоджено строк поставки товару : з «01» червня по «01» вересня 2019р.

Пунктом 5 Специфікації сторонами погоджено, що датою поставки вважається дата зазначена у видатковій накладній, що підписана уповноваженою особою покупця.

Згідно п.8 Специфікації дана специфікація є невід`ємною частиною Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017р і набуває чинності з моменту підписання її сторонами.

Специфікація №20/05 до Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017 року підписана ТОВ «Торговий дім Агродар» в особі директора Супруненка А.В. та ПП «Оліяр» в особі директора Подоба І.Р. , скріплена печатками останніх та під сумнів учасниками процесу не ставилась.

На виконання умов Специфікації №20/05 до Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017 року ПП «Оліяр» було здійснено оплату у загальному розмірі 30 001 500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №202 від 21.05.2029 на суму 9 000 750,00 грн, платіжним дорученням №980 від 21.05.2029 на суму 6 000 000,00 грн, платіжним дорученням №994 від 22.05.2029 на суму 9 000 750,00 грн, платіжним дорученням №3265 від 22.05.2029 на суму 6 000 000,00 грн

Таким чином, судом встановлено, що ПП «Оліяр» взяті на себе зобов`язання з оплати товару (олії) згідно з умовами Специфікації №20/05 до Договору поставки №71217 від 07 грудня 2017 виконав у повному обсязі та належним чином.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначають, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України встановлено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Матеріали справи не містять доказів, що ТОВ «Торговий дім Агродар» у строки визначені пунктом 3 Специфікації №20/05 від 20.05.2029 до Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017 року (з «01» червня по « 01» вересня 2019р) здійснило поставку товару відповідно до п.1 Специфікації на суму 30 001 500,00 грн, протилежного суду позивачем не доведено.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 611 ЦК України одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Неустойкою (штрафом, пенею), згідно ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як було встановлено судом вище, у відповідності до п.6.6.1. договору поставки, за порушення строків поставки товару більш ніж на 10 (десять) днів, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від вартості непоставленого (недопоставленого) товару.

У відповідності до п.6.15. договору поставки, у випадку порушення строків поставки товару більш ніж на 15 (п`ятнадцять) днів, постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

Враховуючи строки поставки товару, передбачені Специфікацією №20/05 від 20.05.2019 року до Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017 року (з « 01» червня по « 01» вересня 2019р) та те, що станом на час ухваленні даного рішення матеріалами справи підтверджено тільки часткову поставку товару ТОВ «Торговий дім Агродар» за Специфікацією №20/05 від 20.05.2019 року на суму 955 247,76 грн (що підтверджується видатковою накладною № 26/02-7 від 26.02.2020 ( т.1 а.с. 294)) здійснену з порушенням строку визначеного умовами Специфікації №20/05 від 20.05.2019, протилежного суду не доведено, перевіривши здійснений ПП «Оліяр» розрахунок штрафу за Специфікацією №20/05 від 20.05.2019 року до Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017 року відповідно п.6.6.1, п.6.15., суд встановив, що наведені нарахування в частині стягнення 10 % штрафу у сумі 3 000 150,00 грн (п.6.6.1.) та в частині стягнення 20% штрафу у сумі 6 000 300,00 грн (п.6.15) (загалом 9 000 450,00 грн) не суперечать вимогам чинного законодавства є арифметично вірними та обґрунтованими.

Судом встановлено, що матеріали справи містять вимогу ПП «Оліяр» з доказами направлення на адресу ТОВ «Торговий дім Агродар» щодо усунення порушень та оплати штрафу у відповідності п. 6.6.1. та п. 6.15 договору поставки, крім іншого, за Специфікацією №20/05 до Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017 року (т.1 а.с. 227-231), яка була отримана ТОВ «Торговий дім Агродар» 31.07.2020, натомість, матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення ТОВ «Торговий дім Агродар» оплати штрафу у відповідності п. 6.6.1. та п. 6.15 Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017 року за Специфікацією №20/05 у загальному розмірі 9 000 450,00 грн.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, крім іншого, на спростування наведених вище висновків суду та аргументів відповідача в частині НЕ поставки товару в повному обсязі та строки визначені Специфікацією №20/05 від 20.05.2019 року до Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017 року, як і не надано належних доказів на підтвердження здійснення оплати штрафу ТОВ «Торговий дім Агродар» у відповідності п. 6.6.1. та п. 6.15 Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017 року за Специфікацією №20/05 у загальному розмірі 9 000 450,00 грн.

Судом встановлено, що 27 липня 2018 року між ПП «Оліяр» (Кредитор) та ТОВ "Агрофірма Престиж" (Поручитель) було укладено договір поруки, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафраном Р.І., зареєстрованого в реєстрі за № 3946 (надалі - договір поруки).

Сторони договору поруки погодили, що Боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Агродар», податковий номер 36036864, місцезнаходження: Харківська область, місто Харків, вулиця Данилевського, будинок 38, офіс 16, в особі директора Супруненко А.В., який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; забезпечені зобов`язання - всі та окремі грошові зобов`язання Боржника перед Кредитором, що випливають з умов Договору поставки № 71217 від 07.12.2017 року (надалі - Основний договір), в тому числі грошові зобов`язання, що виникають внаслідок порушення Боржником не грошових зобов`язань за основним договором, а саме щодо сплати коштів, процентів, комісій, пені, штрафів та інших платежів, у т.ч. відшкодування витрат та збитків Кредитора, пов`язаних з належним та неналежним виконанням Боржником вказаного договору.

Згідно п.1.1. договору поруки, поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором солідарно з Боржником за виконання Забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов основного договору.

У відповідності до п. 1.2. договору поруки, поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, в порядку та строки, визначені основним договором, у тому числі, при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання Забезпечених зобов`язань.

Згідно п.2.1. договору поруки, у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) Боржником всіх або окремих Забезпечених зобов`язань, Поручитель та Боржник відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) Боржником всіх або окремих Забезпечених зобов`язань в порядку та строки, встановлені Основним договором, Кредитор набуває права вимоги до Поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними Забезпеченими зобов`язаннями.

Згідно з п. 2.2. договору поруки Поручитель зобов`язується здійснити виконання порушених Забезпечених зобов`язань протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання Вимоги від Кредитора та в обсязі, зазначеному в такій Вимозі. Вимога Кредитора є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання Поручителем Забезпечених зобов`язань в розмірі, визначеному Кредитором у Вимозі.

Відповідно до п. 5.7. договору поруки сторони погодились, що цей Договір становить документ, за яким стягнення Кредитором з Поручителя отриманих Боржником грошових коштів за Основним договором може проводитися у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Пунктом 5.8. договору поруки передбачено, що сторони цим погоджуються вважати належним і достатнім доказом, що підтверджує безспірність вимог Кредитора до Поручителя за цим Договором та є підставою для вчинення нотаріусом виконавчого напису щодо Поручителя на користь Кредитора, наступні документи:

5.8.1. засвідчена копія Основного договору та усіх можливих додатків до нього, з яких вбачається розмір зобов`язання Боржника та строки виконання зобов`язань за основним договором;

5.8.2. розписки, платіжні доручення, в яких зазначено фактично отриману Боржником суму за Основним договором;

5.8.3. копії документів, що згідно Основного договору належним чином підтверджують суму, яка повернута Боржником (в разі повної відсутності повернення позики нотаріусу подається письмова заява Кредитора про таку відсутність);

5.8.4. копія письмової вмотивованої Вимоги Кредитора Поручителю про виконання в обсязі, зазначеному в п.1.1 цього Договору, разом з доказами поштової або іншої належної відправки такої вимоги Поручителю;

5.8.5. (і) письмова згода Поручителя виконати Забезпечені зобов`язання в обсязі зазначеному в п.1.1. цього Договору, або (її) письмова відмова Поручителя (в тому числі без вказівки на підставу такої відмови) від виконання Забезпечених зобов`язань в обсязі згідно п.1.1. цього Договору або (її) відсутність протягом 30-ти днів (з дати направлення/вручення згідно п.7.6. цього Договору) відповіді від Поручителя на письмову Вимогу Кредитора про виконання Забезпечених зобов`язань Боржника за Основним договором в обсязі згідно п.1.1. цього Договору.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Харківської області від 15.02.2021 у справі №922/3742/20 визнано недійсним договір поруки від 27.07.2018, укладений між Приватним підприємством "Оліяр" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж".

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 у справі №922/3742/20 скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 15.02.2021. Прийнято нове рішення, яким відмовлено у позові.

Постановою Верховного Суду від 14.09.2021 року у справі №922/3742/20 постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 змінено, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В інших частинах постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 у справі № 922/3742/20 залишено без змін.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно ч.ч. 1-4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів недійсності вищезазначеного договору поруки, укладеного 27 липня 2018 року між ПП «Оліяр» та ТОВ "Агрофірма Престиж", посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафраном Р.І., зареєстрованого в реєстрі за № 3946.

Судом встановлено, що 01.08.2020 ПП "Оліяр" було направлено ТОВ "Агрофірма Престиж" вимогу про виконання зобов`язань вих. №3107-ВВЗЮ від 31.07.2020 із змісту якої вбачається, що ПП "Оліяр" вимагає ТОВ "Агрофірма Престиж" сплатити штраф, враховуючи умови укладеного між сторонами договору поруки, за неналежне виконання ТОВ «Торговий Дім Агродар» Специфікації №20/05 від 20.05.2019 в частині строку поставки товару відповідно до п.6.6.1. Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017 року - 3 000 150,00 грн та відповідно п.6.15 Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017 року - у сумі 6 000 300,00 грн (п.6.15), а загалом - 9 000 450,00 грн.

Вищезазначена вимога була отримана ТОВ "Агрофірма Престиж" 06.08.2020 (т.1 а.с.236-237).

Доказів оплати штрафу ТОВ "Агрофірма Престиж" у загальному розмірі 9000450,00 грн матеріали справи не містять, як і не містять будь-якої відповіді ТОВ "Агрофірма Престиж" на вищезазначену вимогу протягом 30 днів з дати отримання вимоги.

Судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням зобов`язань з оплати штрафу у загальному розмірі 9 000 450,00 грн., враховуючи укладений між ПП "Оліяр" та ТОВ "Агрофірма Престиж" договір поруки, посвідченим Шафран Р.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 27.07.2019 року, на підставі заяви ПП "Оліяр" приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Романом Тадейовичем було вчинено виконавчий напис від 08.09.2020 (зареєстрований в реєстрі за № 991) про стягнення з поручителя - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" на користь стягувана - Приватне підприємство "Оліяр" заборгованість за договором поруки, посвідченим Шафран Р.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 27.07.2018 року, реєстровий номер 3946, а саме: штрафні санкції з 12.09.2019 року по 07.09.2020 року у розмірі 3000150,00 грн, з 17.09.2019 року по 07.09.2020 року - 6000300,00 грн., а також витрати, пов`язані із вчиненням напису нотаріуса в розмірі 10000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що для вчинення виконавчого напису представником відповідача 08 вересня 2020 р. ( тобто через більше ніж 30 днів з дня отримання вимоги ТОВ "Агрофірма Престиж" від ПП "Оліяр" ) надано приватному нотаріусу Гусак Р.Т. такі документи:

- заяву про вчинення виконавчого напису від 07 вересня 2020 року;

- оригінал Договору поруки від 27 липня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафраном Р.І., зареєстрованим в реєстрі за №3946;

- копію Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017 року;

- копію специфікації № 20/05 від 20 травня 2019 року;

- копію платіжного доручення № 202 від 21 травня 2019 року;

- копію платіжного доручення № 980 від 21 травня 2019 року;

- копію податкової накладної № 35 від 21 травня 2019 року;

- копію платіжного доручення № 994 від 22 травня 2019 року;

- копію платіжного доручення № 3265 від 22 травня 2019 року;

- копію податкової накладної № 38 від 22 травня 2019 року;

- довідку № 0709-ДН від 07 вересня 2020 року;

- копію вимоги про усунення порушень № 2807-ВУП від 28 липня 2020 року;

- доказ надсилання вимоги про усунення порушень № 2807-ВУП від 28 липня 2020 року - копія опису вкладення у цінний лист та фіскального чеку;

- довідкову інформацію з веб-сайту АТ "Укрпошта" https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html?.barcode=823 щодо відстеження поштового відправлення № 823 станом на 07 вересня 2020 року.

- копію вимоги про виконання зобов`язання № 3107-ВВЗЮ від 31 липня 2020 року;

- доказ надсилання вимоги про виконання зобов`язання № 3107-ВВЗЮ від 31 липня 2020 року - копія опису вкладення у цінний лист та фіскального чеку;

- довідкову інформацію з веб-сайту АТ "Укрпошта" https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html?.barcode=420 щодо відстеження поштового відправлення № 420 станом на 07 вересня 2020 року;

- заяву № 0709-ВП від 07 вересня 2020 року;

- копію наказу № ОЛ000000911-в від 25 серпня 2020 року.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення виконавчих написів регулюється Законом Україні «Про нотаріат». Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Главою 14 «Вчинення виконавчих написів» Закону України «Про нотаріат» визначений порядок вчинення виконавчих написів. Зокрема, норми статті 88 цього Закону встановлюють, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні положення містяться у пункті 3.1 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Отже, правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19).

У постанові від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанови Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №204/4071/14, від 09.02.2022 у справі №547/210/20).

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц, від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17.

Позивач в обґрунтування позову посилався на те, що виконавчий напис вчинений із порушенням закону, оскільки нотаріус не переконався у безспірності боргу, зокрема, як зазначає позивач, були відсутні порушення щодо виконання основного зобов`язання - Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017 , з огляду на що відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій поручителю - позивачу у справі. Також, позивач вказує на те, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Суд встановив, що на момент вчинення виконавчого напису, штраф за неналежне виконання умов Специфікації №20/05 від 20.05.2019 до Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017 року у зв`язку з порушення строків поставки товару становив суму у загальному розмірі 9 000 450,00 грн. (3 000 150,00 грн (п.6.6.1. договору поставки) + 6 000 300,00 грн (п.6.15 договору поставки).

Суд враховує, що матеріали справи не містять ані доказів повного належного виконання зобов`язань з поставки товару за Специфікації №20/05 від 20.05.2019 до Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017 року, ані доказів оплати штрафу у загальному розмірі 9 000 450,00 грн. на час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, що з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін мав довести позивач.

Крім того, відповідачем було доведено факт відправки та отримання позивачем вимоги про порушення зобов`язань.

Матеріалами справи, також, підтверджується, що на час вчинення оспорюваного виконавчого напису відповідачем нотаріусу були надані документи: 1) відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172; 2) відповідно умов договору поруки.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується, що на момент вчинення виконавчого напису, штраф за неналежне виконання умов Специфікації №20/05 від 20.05.2019 до Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017 року у зв`язку з порушення строків поставки товару становив суму у загальному розмірі 9 000 450,00 грн. (3 000 150,00 грн (п.6.6.1. договору поставки) + 6 000 300,00 грн (п.6.15 договору поставки)), доказів належного виконання зобов`язань в частині поставки товару у строки погоджені умовами Специфікації №20/05 від 20.05.2019 до Договору поставки № 71217 від 07 грудня 2017 року суду не надано, враховуючи умови укладеного між ПП «Оліяр» та ТОВ "Агрофірма Престиж" договору поруки від 27 липня 2018 року, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафраном Р.І., зареєстрованого в реєстрі за № 3946 та те, що матеріалами справи підтверджується, що на час вчинення оспорюваного виконавчого напису відповідачем нотаріусу були надані документи відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 та відповідно до умов договору поруки, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Суд у цій справі враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників у справі про банкрутство), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виконуючи імперативні вимоги статті 238 Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає, що через відмову в позову, судові витрати не покладаються на відповідача, а відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 16.04.2024 з урахуванням перебування с. Усатого В.О. 15.04.2024 у відпустці .

Суддя В.О. Усатий