РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.04.2024Справа № 910/18410/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Шкірсировинний завод"

до Приватного акціонерного товариства "Солді І КО"

про стягнення 1169299,31 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДП Шкірсировинний завод" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Солді І КО" про стягнення 1169299,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 37894150.ОЗ.2 від 15.11.2021.

Ухвалою суду від 11.12.2023 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

25.12.2023 від позивача через канцелярію суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали від 11.12.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2024 відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строки на подання заяв по суті спору.

15.02.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить зменшити, нараховані позивачем 3% річних.

21.02.2024 від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, мотивоване не підтвердженням повноважень особи,що підписала позовну заяву.

22.02.2024 від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких він підтримує позовні вимоги та долучає ордер в підтвердження повноважень на представництво інтересів позивача в суді.

Ухвалою суду від 05.04.2024 залишено без руху позовну заяву, надано позивачу строк для усунення недоліків, шляхом подання до суду належних та допустимих доказів в підтвердження повноважень адвоката Ларіонової Олени Олександрівни підписувати позовну заяву від імені позивача станом на 29.11.2023.

08.04.2024 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено докази в підтвердження наявності у представника позивача підписувати позовну заяву, зокрема договір про надання правової допомоги від 27.03.2023 та ордер серії АА № 1288444 від 28.03.2023.

Ухвалою суду від 09.04.2024 продовжено розгляд справи № 910/18410/23.

Суд розглянув клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, мотивоване відсутністю повноважень на підписання позовної заяви від імені позивача у адвоката Ларіонової О.О.

Відповідно до ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо: 2) позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно п. 2 договору про надання правової допомоги від 27.03.2023, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДП Шкірсировинний завод", адвокат надає клієнту такі види правової допомоги: надання консультацій та роз`яснень з юридичних питань, усних і письмових довідок щодо законодавства, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів клієнта в судах України всіх інстанцій та будь-якої юрисдикції з усіма процесуальними правами, що надані клієнту згідно чинного законодавства як позивачу, відповідачу, 3-й особі (включаючи право підписувати, подавати та одержувати в інтересах клієнта позовні заяви, клопотання, скарги та будь-які інші документи, сплачувати державне мито), здійснення представництва інтересів клієнта інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами будь-якої форми власності.

Отже, поданими до матеріалів справи доказами підтверджено повноваження адвоката Ларіонової О.О. підписувати від імені позивача позовні заяви, а тому відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

Суд відмовляє відповідачу у задоволенні його клопотання про залишення позову без розгляду, в зв`язку з його необгрунтованістю.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДП Шкірсировинний завод" (продавець) та Приватним акціонерним товариством "Солді І КО" (покупець) укладений Договір купівлі - продажу №37984150.ОЗ.2, відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов`язується передати у власність (повне господарське відання) покупця майно, найменування та загальна кількість якого зазначені в додатку до Договору, а покупець в порядку та на умовах визначених цим договором, зобов`язується прийняти та сплати обумовлену цим договором суму.

В пунктах 3.1. та 3.1.1. Договору визначено, що за домовленістю сторін продаж майна вчиняється за 1500214,46 грн. Покупець зобов`язується сплатити 1500214,46 грн до 28.12.2021 року.

Пунктом 3.4. Договору визначено, що строк передачі майна за цим договором - до 28.12.2021 року.

В підписаному обома сторонами Додатку до Договору купівлі-продажу від 15.11.2021 року вказаний повний перелік майна, яке передається ПАТ "Солді і Ко", а також його вартість, а саме: газопровід, електроконвектор, електромонтажний ящик, залізобетонний резервуар, зовнішнє електроосвітлення, кабельна підземна електролінія, кран балка, огорожа бетонна, позапроммайданчикові мережі каналізації, розподільний щиток, силові шафи, слабкострумові пристрої, фідерні мережі, шафа закрита, ячейки загальною вартістю 1500214,46 грн.

У пункті 5.2. Договору визначено, що в разі порушення строків оплати товару (п.3.1.1.) покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожний день прострочення платежу. Сплата пені не звільняє покупця від виконання зобов`язань з оплати товару та відшкодування продавцю збитків в повному обсязі.

Сторони домовились, що до нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання за цим договором не застосовується шестимісячний термін (п. 5.3. договору).

Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами (п. 6.3 договору).

28.12.2021 року ТОВ "ДП Шкірсировинний завод" було підписано та передано на підпис відповідачу Акт приймання-передачі від 28.12.2021 року.

Як встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 № 910/7718/22 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Шкірсировинний завод" до Приватного акціонерного товариства "Солді І КО" про стягнення 1982140,82 грн, яке набрало законної сили, 28.12.2021 ТОВ "ДП Шкірсировиний завод" було підписано та передано на підпис відповідачу акт приймання-передачі від 28.12.2021, який не був повернутий з підписом покупця. 21.03.2022 року позивач листом від 01.03.2022 року повторно направив акт приймання-передачі від 28.12.2021 року на підпис відповідачу, а також листом від 24.03.2022 року звернувся до відповідача з претензією про сплату пені за прострочення виконання грошового зобов`язання, що підтверджується доказами надсилання, копії яких наявні у матеріалах справи. 04.04.2023 року позивачем разом з супровідним листом було в черговий раз направлено Акт приймання-передачі від 28.12.2021 року цінним листом та кур`єрською службою доставки КДС від 05.04.2023 року. Відповідачем 06.04.2023 року отримано Акт приймання-передачі надісланий через кур`єрську службу доставки, що також підтверджується доказами надсилання.

Судом у справі № 910/7718/22 встановлено, що відповідач, отримавши Акт приймання-передачі, підписаний акт не повернув, вмотивованої відмови від прийняття майна не надав. Таким чином, відповідач прийняв та використовує автономні інженерні комунікації, систему енергопостачання та інше обладнання/устаткування, які належали позивачу, і є предметом спірного договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов`язання за договором купівлі-продажу № 37984150.ОЗ.2 від 15.11.2021 року.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини належного виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару на суму 1500214,46 грн встановлені рішенням суду у справі № 910/7718/22, а тому не доводяться в рамках даної справи, як і усування заборгованості відповідача перед позивачем на суму 1500214,46 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.08.2023 № 910/7718/22, яке набрало законної сили, вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства "Солді і Ко" (04073, м. Київ, вул. Сирецька, 28/2, код 23162981) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Шкірсировинний завод"(65025, Одеська обл., м. Одеса, 21-Й Км Старокиївської Дороги, 38, код 37984 (один мільйон п`ятсот тисяч двісті чотирнадцять) грн. 46 коп. основної заборгованості, 247432 (двісті сорок сім тисяч чотириста тридцять дві) грн. 56 коп. пені, 26264 (двадцять шість тисяч двісті шістдесят чотири) грн. 3% річних, 208229 (двісті вісім тисяч двісті двадцять дев`ять) грн. інфляційних втрат, 29732 (двадцять дев`ять тисяч сімсот тридцять дві) грн. 12 коп. судового збору.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, пеня, 3% річних та втрати від інфляції в рамках справи № 910/7718/22 були нараховані та стягнуті за період з 01.01.2022 по 01.08.2022.

Позивач в цій справі звернувся до суду з позовом про стягнення пені, втрат від інфляції та 3% річних за період з 02.08.2022 по 23.11.2023, оскільки станом на дату звернення з позовом заборгованість відповідачем не була погашена.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України) встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини 1 статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Положення частини 1 статті 180 ГК України кореспондуються зі статтею 628 ЦК України.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За приписами ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 538 ЦК України якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов`язання за договором купівлі-продажу № 37984150.ОЗ.2 від 15.11.2021, не зважаючи на відсутність здійснення попередньої оплати відповідачем.

Оскільки товар був поставлений відповідачу 28.12.2021, то з урахуванням приписів ст. 253 та 538 ЦК України, оплата мала бути здійснена 29.12.2021, а прострочення відповідача настало з 30.12.2021.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Як уже було зазначено вище, на користь позивача були стягнуті штрафні санкції за період з 01.01.2022 по 01.08.2022 згідно рішення суду у справі № 910/7718/22.

Оскільки, відповідач не сплатив суму основного боргу у розмірі 1500214,46 грн, стягнуту рішенням у справі № 910/7718/22 в період з 02.08.2022 по 23.11.2023, позивачем було заявлено в рамках даної справи вимоги про стягнення пені у розмірі 942298,78 грн, 3% річних у розмірі 59186,54 грн та втрати від інфляції у розмірі 167813,99 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми.

Суд перевірив розрахунок 3% річних за період з 02.08.2022 по 23.11.2023 та вважає його арифметично невірним. Згідно розрахунку суду з відповідача підлягають стягненню 3% річних за період з 02.08.2022 по 23.11.2023 у розмірі 59063,24 грн.

Згідно перерахунку суду, сума втрат від інфляції є більшою, ніж заявлено позивачем, а отже в силу приписів ст. 237 ГПК України, з відповідача підлягають стягненню втрати від інфляції у заявленому позивачем розмірі - 167813,99 грн.

Щодо стягнення пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Спірним є питання нарахування та стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов`язань за Договором.

Так, згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Згідно з ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

У пункті 5.2. Договору визначено, що в разі порушення строків оплати товару (п.3.1.1.) покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожний день прострочення платежу. Сплата пені не звільняє покупця від виконання зобов`язань з оплати товару та відшкодування продавцю збитків в повному обсязі.

Сторони домовились, що до нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання за цим договором не застосовується шестимісячний термін (п. 5.3. договору).

Дослідивши умови Договору, суд погоджується з запереченнями відповідача, що п. 5.3 договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначенням "до дати фактичного виконання", тощо.

Відтак, умову, передбачену у п. 5.3. укладеного сторонами у цій справі Договору, неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України у подібних правовідносинах викладений у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 20.08.2021 у справі № 910/13575/20.

В зазначеній постанові Об`єднана Палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, уточнюючи правову позицію Верховного Суду щодо застосування ч. 6 ст. 232 ГК України, зазначив, що у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців.

Отже зазначення сторонами в договорі про не застосовування шестимісячного терміну при нарахуванні штрафних санкцій за договором не свідчить, що сторони визначили більш тривалий термін нарахування, і що позивач набув право нараховувати пеню до моменту повної оплати заборгованості.

Отже, оскільки, судом встановлено, що оплата товару мала бути здійснена відповідачем у строк до 29.12.2021. Нарахування пені за період з 02.08.2022 по 23.11.2023 суперечить приписам ст. 232 ГПК України, оскільки, здійснено поза межами шести місяців, передбачених ГК України для нарахування штрафних санкцій. Як уже було встановлено судом вище, сторонами не було обумовлено більш тривалий строк нарахування пені.

В зв`язку з зазначеним, суд відмовляє позивачу у стягнені пені у сумі 942298,78 грн.

Отже, вимоги позивач підлягають частковому задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення суми 3% річних до 1000,00 грн.

Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд відзначає, що нарахування 3% річних передбачено ст. 625 ЦК України і носить компенсаційний характер та не є штрафною санкцією, в зв`язку з зазначеним відсутні підстави для зменшення розміру 3% річних.

Посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 № 902/417/18 є безпідставними, оскільки, правовідносини не є тотожними. У даній справі сторонами не було обумовлено інший розмір відсотків, ніж передбачено у ст. 625 ЦК України, натомість у справі № 902/417/18 відсотки були визначені у більшому розмірі (40% та 98%).

Суд відзначає, що нараховані позивачем 3% річних та втрати від інфляції не є надмірними, натомість, поведінка відповідача не була добросовісною, оскільки, заборгованість та санкції, які виникли не з рішення суду, а з порушення відповідачем правочину, були сплачені ним, з тривалим простроченням.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Солді і КО" (04073, місто Київ, вулиця Сирецька, будинок 28/2, ідентифікаційний код 23162981) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Шкірсировинний завод" (65025, Одеська область, м. Одеса, 21-й км Старокиївської дороги, будинок 38, ідентифікаційний код 37984150) суму втрат від інфляції у розмірі 167813 (сто шістдесят сім тисяч вісімсот тринадцять) грн 99 коп., 3% річних у розмірі 59063 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістдесят три) грн 24 коп., судовий збір у розмірі 3403 (три тисячі чотириста три) грн 16 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення пені у сумі 942298,78 грн, 3% річних у сумі 123,30 грн - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко