ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2024 року м. Дніпро Справа № 904/5377/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область) на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2023 (суддя Фещенко Ю.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 07.12.2023р.) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область)

до Фізичної особи - підприємця Куташина Олександра Борисовича (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область)

про стягнення збитків, завданих внаслідок порушення зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних, у розмірі 79 269 грн. 15 коп.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця Куташина Олександра Борисовича суму збитків, завданих внаслідок порушення зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних, у розмірі 79 269 грн. 15 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором підряду на капітальний ремонт № 2019/д/УКС/350 від 29.03.2019 та вимог Податкового кодексу України, в частині складання та своєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суму ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом зменшення податкового зобов`язання на суму 79 269 грн. 15 коп. Нормативно позовні вимоги обґрунтовані посиланням на статтю 224 Господарського кодексу України, статті 198, 201 Податкового кодексу України.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що у процедурі внесення інформації (відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування) до Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) є 2 окремі стадії: 1) надання платником податку на додану вартість податкової накладної (розрахунку коригування); 2) прийняття/неприйняття податкової накладної (розрахунку коригування) та внесення відомостей щодо неї (нього) безпосередньо до ЄРПН. Перша із цих стадій залежить від платника податку на додану вартість і є результатом його дій, тоді як друга - це результат виконання роботи програмного забезпечення, що контролюється податковим органом, та/або безпосередніх дій фіскалів, на яку (які) платник податку не має впливу. Аналогічна позиція щодо розмежування стадій реєстрації податкової накладної висловлена Верховним Судом у постановах від 12.07.2019 у справі № 0940/1600/18 та від 03.04.2020 у справі № 160/5380/19. При цьому, відповідач у відповідності до вимог договору та положень статті 201 Податкового кодексу України, належним чином склав та подав у встановленому законодавством порядку та строки вищевказані податкові накладні для їх реєстрації у ЄРПН. В подальшому після відмови в реєстрації відповідних податкових накладних відповідач оскаржив відповідні дії до суду і 17.04.2020 Дніпропетровським окружним адміністративним судом було ухвалено рішення по справі № 160/12414/19 (рішення суду), відповідно до якого задоволено позовні вимоги позивача, а саме: скасовано рішення комісії Головного управління ДПС України у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації № 1194466/ від 14.06.2019 та №1224278/ від 17.07.2019; зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 2 від 28.05.2019 та № 2 від 27.06.2019 (далі - податкові накладні), подані відповідачем. Факт подання даного позову саме відповідачем підтверджується відомостями з веб-сторінки "Судова влада України". Вказане рішення суду було подане відповідачем на примусове виконання, що вбачається з наявної в матеріалах справи Постанови про відкриття виконавчого провадження № 71139082 від 27.02.2023. Рішення про застосування до відповідача штрафних (фінансових) санкцій за порушення порядку складання та реєстрації податкових накладних - контролюючим органом не приймалось; позивач не надав належних та допустимих доказів протиправних дій відповідача щодо порушенням ним правил складання та реєстрації у встановлений законодавством спосіб податкових накладних, якими може бути акт (довідка) перевірки, рішення відповідного контролюючого органу, складеного за результатами перевірки. Вказані обставини виключають прямий причинно-наслідковий зв`язок між діями та/або бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також вину як обов`язкову умову для притягнення його до відповідальності за порушення зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних. Таким чином, відповідач вважає, що він вчинив всі необхідні дії для реєстрації відповідних податкових накладних, як наслідок, він не повинен компенсувати позивачу будь-які збитки; податкові накладні були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних за № (податкова накладна від 28.05.2023) та № (податкова накладна від 27.06.2019), що підтверджується квитанціями про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних від 11.06.2019 та від 11.07.2019, в яких вказано, що: "Документ прийнято та зареєстровано за рішенням суду". У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 916/334/22 Верховний Суд вказав на те, що відповідачем виконано договірне зобов`язання та зареєстровано податкову накладну у ЄРПН, а тому погодився із висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність позивачем наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: реального розміру та заподіяння збитків, протиправної поведінки відповідача, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками й вини відповідача. Також, Господарський суд м. Києва рішенням від 06.09.2022 в аналогічній справі № 904/4144/20 вже відмовляв позивачу у стягненні збитків у зв`язку з реєстрацією накладних в ЄРПН (не оскаржувалось в апеляційному порядку); позивач не довів наявності в діях відповідача складу господарського правопорушення, за яке настає відповідальність у вигляді стягнення збитків, та причинно-наслідкового зв`язку між діями та/або бездіяльністю відповідача та завданою шкодою, а також настання безповоротності втрати можливості отримати податковий кредит на суму ПДВ, вказану у податкових накладних, реєстрація яких була зупинена. Враховуючи вказані обставини, відповідач вважає, що він не повинен сплачувати позивачу будь-які збитки, оскільки він не порушував умов договору та зареєстрував Податкові накладні за судовим рішенням. Господарським судом Дніпропетровської області вже розглядалася аналогічна справа №904/4515/20 за участю позивача і рішенням від 28.06.2022 позов був залишений без задоволення у повному обсязі (не оскаржувалось позивачем); з положень договору вбачається, що сторони домовились про обов`язкові передумови за яких відповідач повинен компенсувати замовнику збитки за порушення порядку реєстрації податкових накладних, а саме: 1) невизнання податковими органами ПДВ у взаємовідносинах по договору; 2) порушення відповідачем порядку виписування (реєстрації) податкових накладних; при тому, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 по справі № 160/12414/19 було встановлено протиправність рішень саме податкових органів та відсутність будь-яких порушень з боку відповідача при вчиненні реєстрації податкових накладних; 3) позбавлення позивача права на податковий кредит; 4) винесення акту ненормативного характеру у відношенні до позивача; позивач мав право не сплачувати відповідачу вартість виконаних робіт по договору до моменту реєстрації податкових накладних. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач в повному обсязі розрахувався з відповідачем, що додатково підтверджує факт належного та добросовісного виконання останнім всіх умов договору; ДПС на виконання судового рішення, що набрало законної сили, мала зареєструвати зазначені вище податкові накладні без будь-яких умов, з огляду на обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили. При цьому судове рішення не містить застережень щодо реєстрації податкових накладних у випадку достатності ліміту на рахунку ПДВ продавця. Відповідач зауважує, що станом на дату подання податкових накладних для реєстрації відповідний ліміт був наявний. Предметом спору у відповідній справі була не відмова у реєстрації податкових накладних з підстав відсутності ліміту, та станом на травень-червень 2019 року (на дату подання податкових накладних на реєстрацію) таких перешкод не існувало. Реєстрація податкових накладних зупинена та відмовлено у їх реєстрації за протиправними рішеннями, які скасовані судом, відповідно, права відповідача поновлені судом. При цьому, забезпечення виконання рішення суду є реалізацією конституційних засад судочинства - обов`язковості судового рішення. Таким чином, відповідач вважає, що позивач безпідставно намагається стягнути з відповідача збитки, посилаючись на лист ДПС, оскільки зазначені в ньому відомості свідчать про ігнорування податковим органом принципу обов`язковості до виконання судового рішення (станом на час складення відповідного листа); зазначені позивачем в позовній заяві обставини стали об`єктивним наслідком поведінки Головного управління Державної податкової служби України, яка протиправно заблокувала реєстрацію податкових накладних, тому збитки позивача, якщо вони є, повинні компенсуватись за рахунок Головного управління Державної податкової служби України. Дана позиція узгоджується з позицією Верховного суду, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18. Таким чином, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку поведінки відповідача між правопорушенням і будь-якими збитками позивача; зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних є податковим, яке регулюється нормами податкового законодавства та за порушення якого нормами Податкового кодексу України передбачена окрема відповідальність, а тому, невиконання або неналежне виконання таких умов договору (порушення реєстрації податкової накладної) не є правопорушенням у сфері господарювання та відповідно до вимог статті 218, частини 1 статті 230 Господарського кодексу України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій. Водночас зазначення сторонами у договорі про обов`язок відповідача здійснити реєстрацію податкової накладної у ЄРПН протягом передбаченого законодавством строку не має наслідком зміну характеру відповідних правовідносин з податкових на господарські. Тому невиконання або неналежне виконання таких умов договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання, що відповідно до вимог статті 218, частини 1 статті 230 Господарського кодексу України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій (постанова Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №908/3565/16).

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2023р. у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" до Фізичної особи - підприємця Куташина Олександра Борисовича про стягнення збитків, завданих внаслідок порушення зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних, у розмірі 79 269 грн. 15 коп. відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду мотивоване не доведеністю Позивачем існування необхідних умов для відшкодування Відповідачем збитків.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2023р. повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з Фізичної особи - підприємця Куташина Олександра Борисовича збитки, завдані внаслідок порушення зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних у розмірі 79 269,15грн.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції не застосовано норми матеріального права, що підлягають застосуванню в даному випадку, а саме приписи ст.623 Цивільного кодексу України, ст.224 Господарського кодексу України.

Зокрема, Скаржник вважає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції, не звернув уваги на те, що Відповідачем порушено свої зобов`язання відповідно до п.3.1 Договору та не надано своєчасно Позивачу податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умов відносно реєстрації в порядку, визначеному законодавством та зареєстровану в ЄРПН, що в свою чергу призвело до позбавлення АТ Південний гірничо-збагачувальний комбінат на віднесення суми податку на додану вартість у розмірі 79 269,15 грн. до податкового кредиту.

Скаржник вказує на те, що право на віднесення суми податку до податкового кредиту у АТ Південний гірничо-збагачувальний комбінат виникає з дати реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) податкової накладної та зберігається за ним протягом 365 календарних днів, АТ Південний гірничо-збагачувальний комбінатна дату звернення з позовом до суду втратило право на віднесення суми податку на додану вартість у розмірі 79 269,15 грн. до податкового кредиту у зв`язку з тим, що Відповідачем не зареєстровано податкові накладні №2 від 28.05.2019 та №2 від 27.06.2019 в ЄРПН, що є порушенням вимог Договору, Податкового кодексу України та Порядку.

При цьому, Скаржник звертає увагу на те, що згідно п. 9.10 Договору, Підрядник зобов`язується відшкодовувати в повному обсязі всі збитки Замовника, які можуть виникнути у зв`язку з невизнанням податковими органами проведених операцій поставки належними (законними) у зв`язку з наявністю в ланцюгу контрагентів Підрядника підприємств, які допустили вчинення податкового правопорушення, або вчинення податкового правопорушення самим Підрядником, а також у випадку неналежного оформлення Підрядчиком первинних документів. Також, Підрядник зобов`язується відшкодовувати збитки в частині невизнаного ПДВ у зв`язку з порушенням порядку виписки (реєстрації) податкових накладних, у випадку якщо це привело до позбавлення Замовника права на податковий кредит.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Про надання строку для вчинення зазначеної дії повідомлявся шляхом направлення ухвали в Електронний кабінет ЄСІТС.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2024р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Дармін М.О., Чус О.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.01.2024р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/5377/23. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область) на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2023 відкладено до надходження матеріалів оскарження до суду апеляційної інстанції.

12.01.2024р. матеріали справи № 904/5377/23 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.01.2024р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2023р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

29.03.2019р. між Публічним акціонерним товариством "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", яке в подальшому змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - замовник, позивач) та Фізичною особою - підприємцем Куташиним Олександром Борисовичем (далі - підрядник, відповідач) укладено договір підряду на капітальний ремонт №2019/д/УКС/350 (договір, а.с. 17-23), відповідно до умов п. 1.1. якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов`язання виконати у відповідності до кошторисної документації, що додається до договору роботи з капітального ремонту об`єкту РЗФ-1: "Корпус збагачення ХІ-ХІV секції (антикорозійний захист металоконструкцій), інвентаризаційний № 1000083", а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані по договору роботи.

Згідно з п. 2.1. договору вартість робіт, доручених до виконання підряднику, визначена на підставі кошторисної документації та договірної ціни (додаток № 2), що є невід`ємною частиною договору та складає: 1 074 961 грн. 00 коп., крім того ПДВ - 20% - 214 992 грн. 20 коп. Всього за договором, разом з ПДВ, - 1 289 953 грн. 20 коп.

Відповідно до п. 2.2. договору оплата за виконані роботи здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника, за фактично виконані роботи, у відповідності з графіком на виконання робіт (додаток № 3), протягом 35-ти календарних днів після підписання актів виконаних робіт, пред`явлення рахунків-фактур, надання податкових накладних за фактично виконані роботи.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що підрядник зобов`язується, зокрема надати податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо реєстрації в порядку визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В п. 13.3. договору сторони визначили, що строк дії договору: з початку підписання, а закінчення - 15.01.2020р.. У разі, якщо на момент закінчення договору у сторін залишаться невиконаними зобов`язання, договір продовжує свою дію до їх кінцевого виконання.

Доказів зміни, розірвання чи визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.

В травні та червні 2019 року на виконання умов договору відповідачем були виконані роботи на загальну суму 475 614 грн. 88 коп., на підтвердження чого позивачем та відповідачем були складені та підписані:

- Акт приймання виконаних підрядних робіт № 2 на суму 369 699 грн. 28 коп., у томі числі ПДВ 61 616 грн. 55 коп. (а.с.30-32);

- Акт приймання виконаних підрядних робіт № 4 на суму 105 915 грн. 60 коп., у томі числі ПДВ 17 652 грн. 60 коп. (а.с.38-41).

Вказані Акти підписані як позивачем так і відповідачем без будь-яких претензій зауважень.

На виконання вказаних умов договору замовником (позивачем) була здійснена повна оплата виконаних у травні та червні 2019 року відповідачем робіт на загальну суму на загальну суму 475 614 грн. 88 коп. відповідно до наступним платіжних доручень: платіжного доручення № 9645704 від 05.07.2019 на суму 369 699 грн. 28 коп. (а.с.34); платіжного доручення № 9648336 від 05.08.2019 на суму 105 915 грн. 60 коп. (а.с.43).

Як зазначає позивач, відповідачем, в порушення вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, не було зареєстровано податкові накладні на суми виконаних відповідачем робіт - 369 699 грн. 28 коп. та 105 915 грн. 60 коп. в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв`язку з чим, позивач втратив можливість сформувати податковий кредит та зменшити податкові зобов`язання на загальну суму 79 269 грн. 15 коп., що є його збитками.

Згідно з інформацією з Єдиного реєстру податкових накладних:

- відповідач 28.05.2019 склав та направив на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних податкову накладну № 2 від 28.05.2019 на загальну суму 369 699 грн. 28 коп., однак її реєстрація відповідно до квитанції про реєстрацію податкової накладної була зупинена (а.с. 35). Так, у квитанції зазначено таке: "Документ доставлено до ДФС України. Документ прийнято. Реєстрація зупинена. Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, реєстрація ПН/РК від 28.05.2019 № 2 в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. Обсяг постачання товару/послуги 43.29 перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає вимогам пункту 2.1. пункту 2 "Критеріїв ризиковості здійснення операцій". Вказано про пропозицію надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної (а.с.35);

- відповідач 27.06.2019 склав та направив на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних податкову накладну № 2 від 27.06.2019 на загальну суму 105 915 грн. 60 коп., однак її реєстрація відповідно до квитанції про реєстрацію податкової накладної також була зупинена (а.с. 44). Так, у квитанції зазначено таке: "Документ доставлено до ДФС України. Документ прийнято. Реєстрація зупинена. Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, реєстрація ПН/РК від 27.06.2019 № 2 в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. Обсяг постачання товару/послуги 43.29 перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає вимогам пункту 2.1. пункту 2 "Критеріїв ризиковості здійснення операцій". Вказано про пропозицію надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Додатково повідомлено, що особистий ключ електронного підпису розміщено на незахищеному носії інформації, при цьому, відповідно до вимог Закону України "Про електронні довірчі послуги" - особистий ключ кваліфікованого електронного підпису повинен зберігатись у захищеному носії інформації (у кваліфікованому засобі електронного підпису). Сертифікат № 0006еа442е, видавець UA-17 АЦСК ТОВ "Центр сертифікації ключів "Україна", найменування: ФОП Куташин Олександр Борисович. Додатково повідомлено, що особистий ключ електронного підпису розміщено на незахищеному носії інформації, при цьому, відповідно до вимог Закону України "Про електронні довірчі послуги" - особистий ключ кваліфікованого електронного підпису повинен зберігатись у захищеному носії інформації (у кваліфікованому засобі електронного підпису). Сертифікат №0006еа4434, видавець UA-17 АЦСК ТОВ "Центр сертифікації ключів "Україна", найменування: ОСОБА_1 . (а.с.44).

Так, у матеріалах справи наявні Рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №1194466/ від 14.06.2019 та № 1224278/ від 17.07.2019 (а.с.36, 45).

На виконання вимог п. 7.1. договору, з метою досудового врегулювання спору, АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" було направлено на адресу відповідача відповідні претензії за вих. № 52-16/04 від 10.01.2020 та № 52-16/08 від 15.01.2020, в яких він вимагав відшкодувати збитки, у зв`язку із порушенням відповідачем свого обов`язку щодо дотримання порядку складання та реєстрації, зокрема, й спірних податкових накладних в ЄРПН, що призвело до позбавлення АТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" права на податковий кредит.

За результатами розгляду претензій від ФОП Куташин О.Б. надійшла відповідь за вих. № 532 від 08.02.2021, згідно з якою відповідач повідомив про наявність адміністративної справи № 160/12414/19 у Дніпропетровському окружному адміністративному суді з приводу оскарження рішень податкового органу про зупинення реєстрації податкових накладних № 2 від 28.05.2019 на суму 369 699 грн. 28 коп. (у тому числі ПДВ - 61 616 грн. 55 коп.) та № 2 від 27.06.2019 на суму 105 915 грн. 60 коп. (у тому числі ПДВ - 17 652 грн. 60 коп.).

Позивач зазначає, що відповідач так і не вжив належних заходів, направлених на реєстрацію податкових накладних № 2 від 28.05.2019 та № 2 від 27.06.2019 на загальну суму 475 614 грн. 68 коп., у томі числі ПДВ 79 269 грн. 15 коп., чим позбавив позивача права на включення ПДВ в загальній сумі 79 269 грн. 15 коп. (61 616,55 + 17 652,60) до складу податкового кредиту. Більше того, таким правом (правом включення ПДВ в загальній сумі 79 269 грн. 15 коп. до складу податкового кредиту) позивач скористатися вже не зможе. Вказане вище позбавило позивача права включити суму ПДВ до складу податкового кредиту, внаслідок чого позивач сплатив збільшену суму ПДВ, чим позивач зазнав фінансових збитків в розмірі 79 269 грн. 15 коп. Вказане і стало причиною звернення позивача із позовом до суду.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.03.2019р. між Публічним акціонерним товариством "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", яке в подальшому змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - замовник, позивач) та Фізичною особою - підприємцем Куташиним Олександром Борисовичем (далі - підрядник, відповідач) укладено договір підряду на капітальний ремонт №2019/д/УКС/350, відповідно до умов п. 1.1. якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов`язання виконати у відповідності до кошторисної документації, що додається до договору роботи з капітального ремонту об`єкту РЗФ-1: "Корпус збагачення ХІ-ХІV секції (антикорозійний захист металоконструкцій), інвентаризаційний № 1000083", а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані по договору роботи.

На виконання вказаного договору, в травні та червні 2019 року відповідачем були виконані роботи, на загальну суму 475 614 грн. 88 коп., на підтвердження чого позивачем та відповідачем були складені та підписані: Акт приймання виконаних підрядних робіт № 2 на суму 369 699 грн. 28 коп., у томі числі ПДВ 61 616 грн. 55 коп. (а.с.30-32); Акт приймання виконаних підрядних робіт № 4 на суму 105 915 грн. 60 коп., у томі числі ПДВ 17 652 грн. 60 коп. (а.с.38-41).

Вказані Акти підписані як позивачем так і відповідачем без будь-яких претензій зауважень.

Виконані роботи були оплачені Позивачем у повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями: № 9645704 від 05.07.2019р., на суму 369 699 грн. 28 коп. (а.с.34) та № 9648336 від 05.08.2019р., на суму 105 915 грн. 60 коп. (а.с.43).

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений ст. 204 ЦК України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання Глави 54 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з ч. 4 ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Відповідно до ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова вії зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Посилаючись на те, що через невиконання обов`язку Відповідачем щодо реєстрації податкових накладних Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" втратило можливість включити нараховані суми податку на додану вартість до податкового кредиту та скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на загальну суму 79 269 грн. 15 коп., останнє звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відповідача, про стягнення зазначеної суми, як збитків.

Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог.

В основу оскаржуваного рішення покладено висновок господарського суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача збитків як неотриманого позивачем податкового кредиту через відсутність в діях відповідача таких складових правопорушення як протиправна поведінка (дії чи бездіяльність) та вина.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що рішення податкової служби про зупинення реєстрації податкових накладних № 2 від 28.05.2019р., на суму 369 699 грн. 28 коп. (у тому числі ПДВ - 61 616 грн. 55 коп.) та № 2 від 27.06.2019р., на суму 105 915 грн. 60 коп. (у тому числі ПДВ - 17 652 грн. 60 коп.) в Єдиному реєстрі податкових накладних було оскаржене ФОП Куташин О.Б. в адміністративному суді.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 р. у справі № 160/12414/19, яке набрало законної сили, адміністративний позов Фізичної особи - підприємця Куташина Олександра Борисовича до відповідача-1: Головного управління ДПС України у Дніпропетровській області, відповідача-2: Державної податкової служби України, про скасування рішення та зобов`язання чинити певні дії, задоволено повністю, а саме: скасовано рішення комісії Головного управління ДПС України у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №1194466/ від 14.06.2019р. та № 1224278/ від 17.07.2019р.; зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 2 від 28.05.2019р. та № 2 від 27.06.2019р., подані Фізичною особою - підприємцем Куташиним Олександром Борисовичем.

У зазначеному рішенні також встановлено, що відповідач вжив усіх передбачених законом заходів для реєстрації податкової накладної, однак у зв`язку з неправомірними діями Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області податкові накладні № 2 від 28.05.2019р. та № 2 від 27.06.2019р. не було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанови Верховного Суду від 03.08.2021 у справі № 904/2425/20, від 27.07.2021 по справі № 910/6161/20, від 27.07.2021 по справі № 910/4436/19, від 29.06.2021 по справі № 910/11287/16, від 18.06.2021 по справі № 910/16898/19 та ін.).

Розглядаючи вимоги про стягнення збитків за порушення відповідачем податкового законодавства щодо реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у сумі неотриманого податкового кредиту з податку на додану вартість, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо недоведення позивачем належними та допустимими доказами наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, враховуючи таке.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Тобто, твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню саме позивачем.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі ст. 109 ПК України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Крім того, колегія суддів звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 23.05.2023р. у справі № 906/823/21, від 19.01.2022р. у справі №910/20686/20, згідно з якою факт вчинення відповідачем податкового правопорушення у справі про стягнення збитків може бути підтверджений лише чинними матеріалами податкової перевірки (актом або рішенням) відповідного контролюючого органу, наділеного повноваженнями здійснювати перевірку дотримання податкового законодавства, а подані у справу до позову докази, які підтверджують виконання господарських операцій, докази у вигляді податкових накладних, податкових декларацій, розрахунків коригування, рішення суду про стягнення боргу у зобов`язальних правовідносинах не є належними і допустимими доказами вчинення відповідачем порушення податкового зобов`язання.

Така позиція в цілому відповідає і правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 10.03.2020р. у справі № 911/224/19, коли колегія судів дійшла висновку, що протиправність дій відповідача, яка полягає у порушенні правил складання та реєстрації податкових накладних (коли вони не були подані взагалі) все одно має бути доведена та підтверджена належними та допустимими доказами. Такими доказами є акт (довідка) перевірки, рішення відповідного контролюючого органу, що складається за результатами перевірки (п. 38 постанови).

У контексті вищевикладеного колегія суддів констатує, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження бездіяльності відповідача щодо реєстрації податкових накладних так і доказів неотримання податкового кредиту.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у справі № 914/2524/21, на яку посилається скаржник в апеляційній скарзі, за встановлених обставин стосовно невиконання відповідачем обов`язку, встановленого зокрема п. 201.10 ст. 201 ПК України щодо реєстрації податкових накладних, Верховний Суд розглянув справу по суті доводів сторін щодо наявності/відсутності податкового правопорушення, які не ґрунтувались на акті (довідці) перевірки або рішенні контролюючого органу, втім Верховний Суд у цій справі виходив з обставин порушення податкового законодавства по факту взагалі неподання на реєстрацію податкових накладних.

З огляду на те, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції набрало законної сили рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 р. у справі № 160/12414/19, яким, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління ДПС України у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №1194466/ від 14.06.2019р. та № 1224278/ від 17.07.2019р. та зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 2 від 28.05.2019р. та № 2 від 27.06.2019р., подані Фізичною особою - підприємцем Куташиним Олександром Борисовичем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведення позивачем протиправної поведінки та вини відповідача, що полягає у порушенні правил складання та реєстрації податкових накладних, яке має бути доведено та підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.05.2023р. у справі №906/823/21.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі про те, що відповідач не зареєстрував податкові накладні та позивач не отримав податковий кредит ґрунтуються виключно на твердженнях скаржника без відповідної доказової бази.

Отже, в даному випадку необхідним елементом для стягнення збитків є доведеність протиправних дій відповідача, а саме, доведення факту порушення правил реєстрації у встановлений термін податкових накладних, зазначений факт повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами, якими, зокрема, може бути акт (довідка) перевірки, рішення відповідного контролюючого органу, складеного за результатами перевірки, при цьому, таких доказів суду не надано.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, а також враховуючи недоведення позивачем наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: збитків, протиправної поведінки відповідача, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками й вини відповідача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із недоведеністю порушених прав позивача належними та допустимими доказами.

Підсумовуючи вищевикладене, викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Позивача.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріальногоі і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.12.2023р. у справі № 904/5377/23- залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на Апелянта Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О.Дармін

Суддя О.В. Чус