ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2024 р. Справа№ 910/9178/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2023 року (повний текст складено 13.11.2023)

у справі №910/9178/23 ( суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг"

про стягнення 34 252,38 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/9178/23 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 34 252,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та рішення президії МТСБУ позивач набув право відшкодування 50 % від сплаченого страхового відшкодування з відповідача за шкоду, завдану застрахованим транспортним засобом.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2023 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" суму страхового відшкодування в розмірі 34 252,38 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684, 00 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що оскільки позивач сплатив на користь потерпілої особи страхове відшкодування, а на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди (13.09.2021) діяло два поліси страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі поліс відповідача, то відповідач несе рівнозначну відповідальність разом із позивачем за спричинену потерпілій особі шкоду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2023 року у справі №910/9178/23 та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не надав жодної належної оцінки доводам відповідача про невиконання позивачем вимог, покладених на нього відповідно до Порядку, затвердженого протоколом Президії Моторного (транспортного) страхового бюро України № 464/2020 від 26.02.2020, що призвело до неможливості відповідача встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Також апелянт зазначив, що висновок експерта від 21.10.2021 не містить даних щодо попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відсутні дані, що висновок підготовлений для подання до суду, а тому він не може бути визнаний належним та допустимим доказом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/9178/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

В той же час, на час надходження апеляційної скарги, матеріали справи №910/9178/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою суду від 11.12.2023 року відкладено вирішення питання щодо вчинення процесуальних дій, передбачених параграфом 2 глави 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2023 року у справі №910/9178/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 08.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2023 року у справі №910/9178/23 та повідомлено учасників, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Позиції учасників справи та заявлені клопотання

18.01.2024 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

24.01.2024 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшли заперечення щодо відзиву на апеляційну скаргу, в якому останній просив задовольнити подану апеляційну скаргу та здійснити розподіл судових витрат.

Крім того, відповідач заявив клопотання про розгляд справи з повідомленням учасників справи.

Згідно з ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідне клопотання вже було відхилено судом апеляційної інстанції в ухвалі від 08.01.2024 про відкриття апеляційного провадження.

Відповідачем жодних обґрунтувань щодо необхідності розгляду справи із повідомленням (викликом) сторін наведено не було.

З цих підстав, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

14.05.2021 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (як страховиком) та ОСОБА_1 (як страхувальником) було укладено Поліс № 203987722 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу Audi A6 д.р.н. НОМЕР_1 ., VIN - НОМЕР_2 .

Як вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних, 13.09.2021 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу Audi A6 д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та Мерседес Спрінтер д.р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 29.10.2021 року в справі № 363/4289/21 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок вчинення правопорушення водієм транспортного засобу Audi A6 д.р.н. НОМЕР_1 , яке передбачене ст. 124 КУпАП.

Як слідує із доводів позивача, до нього із заявою звернувся ОСОБА_2 з приводу виплати страхового відшкодування, у зв`язку зі страховим випадком відповідно до умов договору страхування.

ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі страхового акту ОЦВ-ЗД-21-32-61243/1 від 08.11.2021, Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 48-D/99/2 від 21.10.2021 було виплачене страхове відшкодування в розмірі 71 504, 76 грн.

Цивільно-правова відповідальність забезпеченого транспортного засобу Audi A6 д.р.н. НОМЕР_1 на момент скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди була застрахована і в ТДВ «СГ «Оберіг» відповідно до полісу № 202037566.

Оскільки відповідач є страховиком за вказаним полісом, то позивач вважає, що стягненню на його користь з відповідача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 34 252, 38 грн (1/2 від загального розміру відшкодування).

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що 25.05.2022 ПАТ «НАСК «Оранта» звернулося до відповідача із заявою про компенсацію частини виплаченого страхового відшкодування в розмірі 34 252, 38 грн.

У письмовій відмові здійснити виплату ТДВ «СГ «Оберіг» повідомило позивача, що не визнає майнові вимоги та не має правових підстав для виплати страхового відшкодування за подією, яка мала місце 13.09.2021.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" (тут і далі в редакції закону на момент виникнення спірних правовідносин) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Нормами ст. 979 Цивільного кодексу України (тут і далі в редакції закону на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 статті 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 33.1.4. статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Як вбачається з матеріалів справи, водій транспортного засобу Мерседес Спрінтер д.р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_2 , яка є потерпілою особою у ДТП, та водій транспортного засобу Audi A6 д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 14.09.2021 та 17.09.2019 відповідно звернулись до позивача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, оскільки відповідальність власника автомобіля Audi A6 д.р.н. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 була застрахована за полісом № 203987722 у Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

Відповідно до статті 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні приписи містяться в частинах 1, 2 статті 990 Цивільного кодексу України, згідно яких страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до пункту 35.1. статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Водій транспортного засобу Мерседес Спрінтер д.р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_2 , який є потерпілою особою у ДТП, 14.09.2021 звернувся до позивача із заявою про страхове відшкодування.

ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі страхового акту ОЦВ-ЗД-21-32-61243/1 від 08.11.2021, Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 48-D/99/2 від 21.10.2021 здійснив виплату страхове відшкодування в розмірі 71 504, 76 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 57277 від 10.11.2021 та реєстром безготівкових переказів № 218.

Разом з тим, судом встановлено, що станом на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 13.09.2021, окрім вищезазначеного Полісу позивача № 203987722, був чинним договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № 202037566, оформлений ТДВ «СГ «Оберіг», предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки Audi A6 д.р.н. НОМЕР_4 , VIN - НОМЕР_2 .

Отже, на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Audi A6 д.р.н. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , була застрахована у двох страхових компаніях: у позивача та у відповідача.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про страхування» предмет договору страхування може бути застрахований за одним договором страхування та за згодою страхувальника кількома страховиками (співстрахування).

Статтею 989 Цивільного кодексу України визначено обов`язки страхувальника, відповідно до яких, страхувальник зобов`язаний, зокрема, при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується.

Пунктом 17.3 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також визначено, що при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

При цьому, вказаним Законом також врегульовано діяльність Моторного (транспортного) страхового бюро України, яке згідно з пунктом 39.1 статті 39 Закону є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З метою врегулювання відносин між страховиками-членами МТСБУ з питання забезпечення здійснення страхового відшкодування при наявності декількох внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які були чинним на момент дорожньо-транспортної пригоди, протоколом Президії Моторного (транспортного) страхового бюро України № 464/2020 від 26.02.2020 був затверджений Порядок виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Порядок).

Згідно з вказаним Порядком останній є внутрішнім нормативним документом МТСБУ, що є обов`язковим для виконання усіма членами МТСБУ і поширюється на врегулювання страхових випадків, інформація про настання яких отримана членами МТСБУ після 01.03.2020.

Пунктом 2.1 статті 2 Порядку визначено, що наявність на момент укладення внутрішнього договору страхування в єдиній централізованій базі даних МТСБУ відомостей про інші чинні внутрішні договори страхування, укладені по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу, визнається достатнім доказом виконання страхувальником зобов`язання при укладенні внутрішнього договору страхування повідомити страховика про інші внутрішні договори страхування (обов`язки страхувальника, що передбачені пунктом 3 частини 1 статті 989 Цивільного кодексу України та п. 17.3 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, чинне законодавство та спеціальні нормативні документи Моторного (транспортного) страхового бюро України дозволяють страхувальнику укладати декілька договорів страхування щодо одного об`єкта страхування з різними страховиками.

Враховуючи, що спірна дорожньо-транспортна пригода сталась після 01.03.2020, положення Порядку № 464/2020 від 26.02.2020 поширюються на врегулювання даного страхового випадку.

Враховуючи, що позивач та відповідач є особами, відповідальними за спричинену у дорожньо-транспортній пригоді шкоду, та згідно з положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" вони мають відповідати за вимогами потерпілої особи, в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Відповідно до п. 3.1 Порядку при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик - член МТСБУ, який отримав заяву про страхове відшкодування зобов`язаний (не залежно від наявності інших внутрішніх договорів страхування, укладених по відношенню до забезпеченого транспортного засобу, та черговості їх укладення) здійснити визначені Законом заходи для забезпечення своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Згідно з п. 4.1 Порядку відповідальним за прийняття рішення за заявою про страхове відшкодування, визначення розміру та виплати страхового відшкодування є страховик, який отримав зазначену заяву. Якщо усі страховики, які уклали по відношенню до одного забезпеченого транспортного засобу Внутрішні договори страхування у письмовій формі не узгодили з заявником проведення виплат страхового відшкодування кожним із страховиків, то виплату здійснює той страховик, який перший зареєстрував повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

За умовами п. 5.2 Порядку розмір страхового відшкодування належного страховику, який здійснив виплату страхового відшкодування, від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку інші Внутрішні договори страхування по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу визначається з огляду на положення статті 540 Цивільного кодексу України (виконання зобов`язання, в якому беруть участь кілька боржників, визначається у рівній частці) у залежності від розміру шкоди (і франшизи).

Відповідно до ст. 540 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Згідно пункту 3.2 статті 3 Порядку страховик, який отримав інформацію про подію, яка має ознаки страхового випадку за декількома внутрішніми договорами страхування, для забезпечення участі усіх страховиків за такими договорами страхування повинен:

а) невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дати надходження інформації про страховий випадок, повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованої бази даних МТСБУ відомості про інші внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку;

б) забезпечити можливість іншим страховикам, які також застрахували той самий об`єкт, приймати участь в розслідуванні страхового випадку (зокрема, у огляді наявних документів та пошкодженого (знищеного) майна);

в) повідомити у письмовій формі (як правило, за допомогою електронної корпоративної пошти МТСБУ) інших страховиків, які внесли до єдиної централізованій базі даних МТСБУ відомості про інші внутрішні договори страхування, які є дійсними на дату настання події, що містить ознаки страхового випадку, про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування не пізніше ніж за три робочі днів до дати її проведення.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив відшкодування, у разі, якщо визначений ним розмір шкоди не перевищує сукупного розміру страхових сум, за відповідну шкоду, за усіма чинними на дату страхового випадку Внутрішніми договорами страхування, визнається особою, яка надала послуги з відшкодування збитків, і згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону 1961 має право на отримання страхового відшкодування від інших страховиків, які уклали чинні на момент настання страхового випадку по відношенню до того ж забезпеченого транспортного засобу Внутрішні договори страхування.

Для реалізації зазначеного у цьому пункті права страховик, який на умовах, визначених цим Порядком, здійснив страхове відшкодування, має подати заяви про страхове відшкодування до решти зазначених страховиків.

Заява про страхове відшкодування та додатки до неї мають відповідати вимогам, передбачених статтею 35 Закону № 1961. До зазначеної заяви мають також додаватися докази настання страхового випадку, документи на підставі яких визначеного розмір шкоди і факт проведення страхового відшкодування заявником. У разі якщо заявник не погодив з усіма іншими страховиками розмір шкоди, то до заяви про страхове відшкодування за шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу, обов`язково долучається звіт про оцінку або висновок автотоварознавчого дослідження.

Відповідно до п. 5.3 Порядку, страховик за внутрішнім договором страхування якого настала подія, що має ознаки страхового випадку, але проведення виплати страхового відшкодування здійснено згідно з цим Порядком іншим страховиком і розмір шкоди не перевищує загального розміру страхових сум, за відповідну шкоду, за усіма чинними на момент настання страхового випадку Внутрішніми договорами страхування, зобов`язаний здійснити страхове відшкодування такому іншому страховику протягом 15 днів з дати отримання заяви про виплату страхового відшкодування та у розмірі, визначеному відповідно до пункту 5.2 цієї статті.

Відповідач посилається на те, що позивачем не дотримано процедури врегулювання, передбаченої Порядком, а саме пп. «в» п. 3.2. ст. 3, абзац 3 п. 5.1. ст. 5 Порядку щодо повідомлення відповідача про прийняте рішення, заплановану виплату страхового відшкодування та не долучив звіт про оцінку або висновок товарознавчого дослідження.

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, невиконання обов`язків передбачених п.п.3.2, 5.1. Порядку не може бути підставою для відмови у компенсації страхового відшкодування, яке було виплачено позивачем потерпілій особі, а тому заперечення відповідача в цій частині суд першої інстанції правомірно відхилив.

Більше того, як визнає відповідач в апеляційній скарзі, позивач 08.11.2021, тобто до дати здійснення виплати страхового відшкодування, повідомив відповідача про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування.

До позовної заяви позивачем також доданий лист від 25.05.2022 № 3390-05-11/бн про повідомлення відповідача щодо ДТП 13.09.2021.

Більше того, ст. 37 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає такої підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування, як недотримання Порядку щодо повідомлення відповідача про прийняте рішення та заплановану виплату страхового відшкодування, на яке посилається апелянт.

А тому, у зв`язку із настанням страхового випадку як у позивача, так і у відповідача виник обов`язок відшкодувати потерпілій особі витрати, пов`язаний з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Audi A6 д.р.н. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , була застрахована у двох страхових компаніях.

Стосовно доводів відповідача в частині необґрунтованості розміру заявлених позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пункту 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до п. 2.3. Методики, це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, від 20.03.2018 у справі № 911/482/17, від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відповідно до наданого позивачем висновку експертного авторознавчого дослідження від 21.10.2021, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП Урусов С.В., вартість матеріального збитку, завданого власнику майна Мерседес Спрінтер д.р.н. НОМЕР_3 становить 71 504,76 грн. До відповідного експертного висновку також була надана ремонтна калькуляція № 61243 від 21.10.2021.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, положення ст. 101 Господарського процесуального кодексу України розповсюджуються на проведення експертизи на замовлення учасника справи.

У той же час, висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 48-D/99/2 було виготовлено 21.10.2021, тобто задовго до подання позову до суду. Вказаний висновок було отримано позивачем з метою розрахунку вартості матеріального збитку завданого власнику ТЗ, а питання про відшкодування вирішувалося у позасудовому порядку, чого сторонами не заперечується.

Водночас, колегія суддів враховує, що відповідачем не надано власного експертного висновку, звіту чи інших доказів, які б спростовували визначений розмір матеріального збитку у сумі 71 504,76 грн, встановлений в експертному висновку, наданому позивачем.

А тому, оскільки висновок експерта від 21.10.2021, на підставі якого позивачем здійснено розрахунок страхового відшкодування, відповідає вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а також іншим нормативно-правовим актам, суд першої інстанції вірно прийняв його в якості доказу здійснення позивачем розрахунку страхового відшкодування відповідно до норм Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач сплатив на користь потерпілої особи страхове відшкодування, а на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди (13.09.2021) діяло два поліси страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі поліс відповідача, то відповідач несе рівнозначну відповідальність разом із позивачем за спричинену потерпілій особі шкоду.

З цих підстав, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 34 252,38 грн страхового відшкодування. (71 504,76 грн./2 - 1500 грн франшизи, встановленої у полісі № 202037566).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, наведених в оскаржуваному рішенні, а тому відсутні підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2023 року у справі №910/9178/23.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2023 у справі №910/9178/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2023 у справі №910/9178/23 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/9178/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко