ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" квітня 2024 р. Справа № 924/192/24

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Іщука О.М., розглянувши матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Беляка Романа Болеславовича

до товариства з обмеженою відповідальністю Арсенал інвестгруп Хмельницьк

про стягнення 369365,00 грн

за участю представників:

позивача: Шевчишин М.Є. згідно з ордером від 25.01.2024

відповідача: не з`явився

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: фізична особа-підприємець Беляк Роман Болеславович звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Арсенал інвестгруп Хмельницьк про стягнення 369365,00 грн, з яких 361880,00 грн заборгованості за поставлений товар, 3133,00 грн 3% річних, 4352,00 грн інфляційних нарахувань.

Ухвалою суду 26.02.2024 відкрито провадження у справі №924/192/24, підготовче засідання призначено на 13.03.2024, яке відкладено на 28.03.2024.

Ухвалою суду від 28.03.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 09.04.2024.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати вартості товару, поставленого за договором поставки від 25.09.2023 №25/09-2023. Правовою підставою позовних вимог зазначає положення ст. ст. 11, 202, 526, 530, 625, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України.

Позивачем у додаткових поясненнях від 02.04.2024 та представником в судовому засіданні повідомлено про допущену технічну описку в позовній заяві та вступній частині договору щодо зазначення по - батькові позивача, а саме: замість Болеславович зазначено Броніславович.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, повідомив про відсутність проведення відповідачем розрахунків за поставлений товар.

Відповідач представника в засідання не направив, відзиву на позов не надав, причини не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, що підтверджується довідками Господарського суду Хмельницької області про надіслання та доставлення ухвал суду у справі в електронному вигляді в електронний кабінет відповідача. Зокрема, ухвала суду від 28.03.2024 про призначення справи до судового розгляду по суті у судовому засіданні 09.04.2024 доставлена до електронного кабінету відповідача 28.03.2024.

З приводу наведеного судом враховуються положення ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

25.09.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю "Арсенал Інвестгруп Хмельницьк" (Покупець) та фізичною особою-підприємцем Беляком Романом Болеславовичем (Постачальник) укладено договір поставки №25/09-2023 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених даним Договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцю Товар, а саме: щепу паливну, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його вартість.

Ціна Товару що постачається зазначається у Сторонами у рахунках на оплату і видаткових накладних, що є невід`ємними частинами даного Договору (п. 2.1 договору).

Загальна вартість цього Договору складається з сум усіх поставок Товару, що були здійснені по даному Договору та зазначені у рахунках на оплату і видаткових накладних, за якими Покупець отримав Товар від Постачальника (п. 2.2 договору).

У п. 2.3 договору сторони узгодили, що Покупець здійснює оплату за товар на підставі виставленого рахунку на умовах повної чи часткової передоплати. За погодженням Сторін оплата вартості товару може проводитись на умовах відстрочки платежу на термін не більше 30 календарних днів з моменту поставки. Оплата за Товар проводиться у національній валюті України - гривня, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Датою оплати вважається день зарахування перерахованих коштів на поточний рахунок Постачальника (п. 2.5 договору).

Відповідно до п. 3.7 договору право власності, ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження Товару переходить до Покупця з моменту приймання Товару і підписання видаткових накладних.

Згідно з умовами п. п. 4.1, 4.2 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України. Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору.

У п. п. 7.1, 7.2 зазначено, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін і діє до 31.12.2024 року, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. У разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення дії Договору за два тижні до закінчення строку його чинності, Договір вважається продовженим ще на 1 рік на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Позивачем поставлено відповідачу товар - тріску паливну на загальну суму 411880,00 грн відповідно до видаткової накладної №2 від 10.10.2023 та товарно-транспортної накладної №Р2 від 10.10.2023 в кількості 23,58 т на суму 66024,00 грн, видаткової накладної №3 від 11.10.2023 та товарно-транспортної накладної №Р3 від 11.10.2023 в кількості 22,92 т на суму 64176,00 грн, видаткової накладної №4 від 12.10.2023 та товарно-транспортної накладної №Р4 від 12.10.2023 в кількості 25,24 т на суму 70672,00 грн, видаткової накладної №5 від 13.10.2023 та товарно-транспортної накладної №Р5 від 13.10.2023 в кількості 25,24 т на суму 70672,00 грн, видаткової накладної №6 від 14.10.2023 та товарно-транспортної накладної №Р6 від 14.10.2023 в кількості 23,94 т на суму 67032,00 грн, видаткової накладної №7 від 17.10.2023 та товарно-транспортної накладної №Р7 від 17.10.2023 в кількості 26,18 т на суму 73304,00 гривні.

Видаткові накладні та товарно-транспортні накладні містять підписи сторін та відтиск печатки відповідача.

Позивачем на підставі договору виставлено відповідачу рахунки на оплату тріски паливної: №1/1 від 10.10.2023 за 23,58 т на суму 66024,00 грн з граничним терміном сплати - 16.10.2023; №1/2 від 11.10.2023 за 22,92 т на суму 64176,00 грн з граничним терміном сплати - 16.10.2023; №1/3 від 12.10.2023за 25,24 т на суму 70672,00 грн з граничним терміном сплати - 17.10.2023; №1/4 від 13.10.2023 за 25,24 т на суму 70672,00 грн з граничним терміном сплати - 18.10.2023; №1/5 від 14.10.2023 за 23,94 т на суму 67032,00 грн з граничним терміном сплати - 19.10.2023; №2/1 від 17.10.2023 за 26,18 т на суму 73304,00 грн з граничним терміном сплати - 23.10.2023.

Відповідачем згідно з платіжною інструкцією №1518 від 16.10.2023 здійснено оплату позивачу 50000,00 грн, що відображено у заключній виписці з банківського рахунку за період з 16.10.2023 по 16.10.2023.

У зв`язку з частковою оплатою поставленого товару позивач звернувся до відповідача з претензією від 01.02.2024 щодо погашення існуючої заборгованості (фіскальний чек від 01.02.2024).

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Частиною 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України передбачено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями статей 11 Цивільного кодексу України та 174 Господарського кодексу України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Стаття 627 ЦК України закріплює свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, 25.09.2023 між позивачем як постачальником та відповідачем як покупцем укладено договір поставки №25/09-2023, відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, позивач зобов`язався передати у власність відповідачу товар, а саме: щепу паливну, а відповідач зобов`язався прийняти товар і оплатити його вартість.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

У підтвердження поставки товару за договором на суму 411880,00 грн позивачем надано підписані сторонами видаткові накладні №2 від 10.10.2023, №3 від 11.10.2023, №4 від 12.10.2023, №5 від 13.10.2023, №6 від 14.10.2023, №7 від 17.10.2023 та товарно-транспортні накладні №Р2 від 10.10.2023, №Р3 від 11.10.2023, №Р4 від 12.10.2023, №Р5 від 13.10.2023, №Р6 від 14.10.2023, №Р7 від 17.10.2023.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Частиною 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст. 692 ЦК України).

Строк виконання відповідачем обов`язку з оплати отриманого товару визначений п. 2.3 договору.

Так, покупець здійснює оплату за товар на підставі виставленого рахунку на умовах повної чи часткової передоплати. За погодженням сторін оплата вартості товару може проводитись на умовах відстрочки платежу на термін не більше 30 календарних днів з моменту поставки.

При цьому у виставлених на виконання договору рахунках на оплату передбачені граничні терміни сплати кожної з партій товару.

Відповідачем кошти позивачу сплачено частково - на суму 50000,00 грн (платіжна інструкція №1518 від 16.10.2023, заключна виписка за 16.10.2023).

Доказів оплати відповідачем решти поставленого товару на загальну суму 361880,00 грн, як і доказів, які би спростовували виникнення вказаної заборгованості, матеріали справи не містять.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення 361880,00 грн заборгованості заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на прострочення відповідачем строків оплати вартості товару позивач просить стягнути з відповідача 3133,00 грн 3% річних (з 17.10.2023 по 01.02.2024), 4352,00 грн інфляційних нарахувань (за період з листопада по грудень 2023 року).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19)).

Суд, перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, зазначає, що останні здійснені в можливих межах, тому з урахуванням положень ст. 14 ГПК України позовні вимоги про стягнення 3133,00 грн 3% річних та 4352,00 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Доказів, які би спростовували заявлені до стягнення нарахування інфляційних втрат та відсотків річних, суду не подано.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини справи, положення законодавства, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 361880,00 грн заборгованості за поставлений товар, 3133,00 грн 3% річних, 4352,00 грн інфляційних нарахувань.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із задоволенням позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця Беляка Романа Болеславовича до товариства з обмеженою відповідальністю Арсенал інвестгруп Хмельницьк про стягнення 369365,00 грн, з яких 361880,00 грн заборгованості, 3133,00 грн 3% річних, 4352,00 грн інфляційних нарахувань, задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Арсенал інвестгруп Хмельницьк, Хмельницька область, с. Солобківці, вул. Кам`янецьке шосе, буд. 3 (код 43835701) на користь фізичної особи-підприємця Беляка Романа Болеславовича, АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 361880,00 грн (триста шістдесят одну тисячу вісімсот вісімдесят гривень 00 коп.) заборгованості, 3133,00 грн (три тисячі сто тридцять три гривні 00 коп.) 3% річних, 4352,00 грн (чотири тисячі триста п`ятдесят дві гривні 00 коп.) інфляційних нарахувань, 5540,47 грн (п`ять тисяч п`ятсот сорок гривень 47 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 09.04.2024.

Суддя В.В. Виноградова