ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/314/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатої В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства СКАЙ БАНК (01054, м. Київ, вул. Гончара Олеся, буд. 76/2)
до Фізичної особи-підприємця Губар Ірини Петрівни ( АДРЕСА_1 )
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство СКАЙ БАНК звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Губар Ірини Петрівни, в якому просить:

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Губар Ірини Петрівни (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ), на користь Акціонерного товариства СКАЙ БАНК (Код , 01054, м. Київ, вул. Гончара Олеся, буд. 76/2, п/р № НОМЕР_2 в АТ СКАЙ БАНК м. Харків) 239 313,67 гривень (Двісті тридцять дев`ять тисяч триста тринадцять гривень 67 копійок), та судовий збір у розмірі 3 589,70 грн. (три тисячі п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень, 70 кон.).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/314/24. В задоволенні клопотання позивача про розгляд даної справи в судовому засіданні з викликом сторін відмовлено. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачеві, згідно ст. 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк, справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами. Також, роз`яснено сторонам, що відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

19.02.2024 відповідачем до суду подано відзив на позов за вх. № 4601, який долучено судом до матеріалів справи.

28.02.2024 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив за вх. № 5510, яка долучена судом до матеріалів справи.

05.03.2024 відповідачем до суду подані заперечення за вх. № 6116, які долучено судом до матеріалів справи.

Інших заяв чи клопотань учасниками справи до суду подано не було.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

11 лютого 2022 року між Акціонерним товариством «СКАЙ БАНК» (далі за текстом Банк, Позивач) та Фізичною особою-підприємцем Губар Іриною Петрівною (надалі - Позичальник, Відповідач) був укладений Договір кредиту № 03-4-03-3 (далі - Договір кредиту), зі змінами та доповненнями до нього.

Згідно з п. п.1.1. Договору кредиту, БАНК надає ПОЗИЧАЛЬНИКУ кредит у валюті гривні в сумі 290 000,00 грн. (двісті дев`яносто тисяч гривень 00 коп.), строком повернення по «10» лютого 2025 року включно, на ведення господарської діяльності, на умовах, визначених цим Договором, а ПОЗИЧАЛЬНИК зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, визначені цим Договором та виконати свої зобов`язання перед БАНКОМ за цим Договором в повному обсязі.

За користування кредитом ПОЗИЧАЛЬНИК зобов`язаний забезпечити своєчасну та в належному розмірі сплату процентів у розмірі:

- на період з 11.02.2022 по 10.02.2024 року 16%(шістнадцять) річних процентів (фіксована процентна ставка);

- на період з 11.02.2024 по 10.02.2025 року розмір процентів річних розраховується із застосуванням формули, наведеної п. 1.1. Договору (змінювана процентна ставка).

В подальшому, за умовами Додаткової угоди № 1 від 24.06.2022 року, з 03.06.2022 року встановлено процентну ставку (фіксовану) у розмірі 26% річних, розмір якої може бути переглянутий до 01.08.2022 року.

За умовами Додаткової угоди № 2 від 31.08.2022 року, з 03.06.2022 року залишено процентну ставку (фіксовану) у розмірі 26% річних, розмір якої може бути переглянутий до 01.11.2022 року.

Відповідно до п. п. 2.1. Договору кредиту, в якості забезпечення виконання кредитного зобов`язання ПОЗИЧАЛЬНИКА за даним Договором щодо погашення кредиту, сплати процентів по ньому та комісій по Договору, штрафних/господарських санкцій, а також інших витрат та збитків, БАНКОМ прийняте в заставу від фізичної особи - ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) згідно Договору застави транспортного засобу № 03-4-03-3/з-1 від 11.02.2022 року наступне майно:

1) транспортний засіб марки RENAULT, модель МАGNUM, тип СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ/ВАНТАЖНИЙ-СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ/СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ-Е, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , колір СИНІЙ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , видане 02.09.2020 року ТСЦ 6349,2000 року випуску;

2) транспортний засіб марки КОGЕL, модель SN 24, тип СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ/ НАПІВПРИЧІП- СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ/Н/ПР-САМОСКИД-Е, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , колір ЧОРНИЙ, реєстраційний номер НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 , видане 30.07.2020 року ТСЦ 6349,1994 року випуску;

3) транспортний засіб марки RENAULT, модель РRЕМIUМ, тип ВАНТАЖНИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ-Е, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 , колір ЗЕЛЕНИЙ, реєстраційний номер НОМЕР_10 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_11 , видане 17.11.2020 року ТСЦ 6342,2000 року випуску;

Згідно п.п. 2.2. Договору кредиту, Договори іпотеки/застави/поруки, що укладені або будуть укладені в забезпечення зобов`язань ПОЗИЧАЛЬНИКА за цим Договором, є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п.п. 2.4. Договору кредиту, Кредит, наданий БАНКОМ, забезпечується всім належним ПОЗИЧАЛЬНИКУ майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 3.2. Кредитного договору Позичальник зобов`язується:

3.2.1. Використовувати кредит на зазначені в цьому Договорі цілі, забезпечити повернення одержаного кредиту, сплату процентів, комісій, штрафних/господарських санкцій, а також інших витрат та збитків згідно умов даного Договору та додаткових договорів до нього.

3.2.2. Сплачувати БАНКУ комісії за розміщення (надання) кредиту, визначені у п.п. 1.3. цього Договору на рахунок НОМЕР_12 в АТ «СКАЙ БАНК».

3.2.3. Сплачувати проценти та комісії за користування кредитом не пізніше останнього робочого дня поточного місяця платіжним дорученням на рахунок № НОМЕР_12 в АТ «СКАЙ БАНК». Проценти та комісії за користування кредитом нараховуються Банком та сплачуються ПОЗИЧАЛЬНИКОМ до моменту повного виконання ним своїх зобов`язань за цим Договором. Сплив строку повернення кредиту, визначеного у п.п. 1.1. Договору, у випадку прострочення повернення кредиту не звільняє ПОЗИЧАЛЬНИКА від обов`язку зі сплати процентів за користування кредитом.

3.2.3.1.Кошти для погашення заборгованості спрямовуються наступним чином:

- у першу чергу, на сплату прострочених процентів та комісій;

- у другу чергу, на сплату простроченої заборгованості за кредитом;

- у третю чергу, на сплату процентів за кредитом, комісій, штрафних санкцій за даним Договором;

- у четверту чергу, на відшкодування витрат БАНКУ (в повному обсязі), пов`язаних з отриманням виконання кредитного зобов`язання (в разі наявності таких витрат);

- у п`яту чергу, на погашення строкової заборгованості за кредитом.

Порядок погашення заборгованості може змінюватися в односторонньому порядку за розсудом БАНКУ.

Відповідно до п.п. 3.3.8. Договору кредиту, Банк має право Здійснювати договірне списання коштів з будь-якого поточного рахунку ПОЗИЧАЛЬНИКА, що відкритий в БАНКУ, в оплату нарахованих БАНКОМ процентів та комісій за користування кредитом в останній робочий день поточного місяця в разі невиконання ПОЗИЧАЛЬНИКОМ зобов`язань згідно п.3.2.3. Договору. Договірне списання здійснюється меморіальним ордером.

Згідно п.п. 3.3.11 та п.п. 3.3.12 Договору кредиту, Банк має право звернути стягнення на предмет застави/іпотеки та/або, у разі достатніх та обґрунтованих підстав, переглянути процентну ставку за простроченим кредитом, у випадках порушення процедури визнання ПОЗИЧАЛЬНИКА банкрутом, та/або при невиконанні ПОЗИЧАЛЬНИКОМ умов даного Договору, та/або невиконання умов договорів, укладених з метою забезпечення належного виконання кредитного зобов`язання за цим Договором. Вимагати від ПОЗИЧАЛЬНИКА дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а також комісій та штрафних/господарських санкцій передбачених цим Договором або законом, в строк та на умовах визначених БАНКОМ у випадку невиконання ПОЗИЧАЛЬНИКОМ умов даного порушення зобов`язань за даним Договором, виявлення нецільового використання кредиту відповідно до п.п. 1.1. цього Договору, а також у випадку порушення (невиконання або неналежного виконання) Заставодавцем/ Іпотекодавцем/Поручителем зобов`язань за Договорами, укладених з метою належного виконання кредитного зобов`язання за даним Договором, встановлених вказаними забезпечувальними Договорами, а також у випадку втрати забезпечення виконання кредитного зобов`язання або погіршення його умов при обставинах, за які Заставодавець/Іпотекодавець/Поручитель не несе відповідальності.

Відповідно до п.п. 5.2. Договору кредиту, у разі прострочення ПОЗИЧАЛЬНИКОМ сплати процентів, комісій, строків повернення кредиту відповідно до умов цього Договору, ПОЗИЧАЛЬНИК сплачує БАНКУ пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє у цей період, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно п.п. 7.1 Договору кредиту, Строк дії даного Договору встановлюється з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками Сторін (за наявності) і до моменту повного кредиту та процентів за його користування, комісій та штрафних/господарських санкцій передбачених даним Договором, а також повного виконання Сторонами умов цього Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов`язання за Договором та надав відповідачу кредитні кошти. Отримання Відповідачем кредитних коштів у розмірі 290 000,00 грн. (двісті дев`яносто тисяч, 00 коп.) підтверджується банківською випискою по рахунку Відповідача та платіжним дорученням № 8759 від 16.02.2022 з призначенням платежу «видача кредитних коштів на ведення господарської діяльності згідно з договором кредиту № 03-4-03-3 від 11.02.2022».

Проте, як вказує позивач, відповідачем належним чином умови Договору кредиту виконані не були, внаслідок чого за відповідачем виникла заборгованість.

Так, відповідно до розрахунку позивача станом на 29.01.2024 року заборгованість відповідача за Договором кредиту становить 239 313,67 гривень (Двісті тридцять дев`ять тисяч триста тринадцять гривень 67 копійок), у тому числі:

- сума строкової заборгованості за тілом кредиту - 112 777,68 грн. (сто дванадцять тисяч сімсот сімдесят сім гривень, 68 коп.);

- сума простроченої заборгованості за тілом кредиту 111 763, 91 грн. (сто одинадцять тисяч сімсот шістдесят три гривні, 91 коп.);

- сума строкової заборгованості за процентами 4 946,13 грн. (чотири тисячі дев`ятсот сорок шість гривень, 13 коп.);

- сума простроченої заборгованості за процентами 9 825,95 грн. (дев`ять тисяч вісімсот двадцять п`ять гривень, 95 коп.).

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом, в якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 239 313,67 гривень.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є кредитним договором.

Частиною 1 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст.1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписами ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за Договором та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 290 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку Відповідача та платіжним дорученням № 8759 від 16.02.2022 з призначенням платежу «видача кредитних коштів на ведення господарської діяльності згідно з договором кредиту № 03-4-03-3 від 11.02.2022».

Також судом встановлено, що у зв`язку з порушенням умов Договору кредиту Позивач направив Відповідачеві вимогу № 11-04/1572 від 18.10.2023 року про дострокове виконання зобов`язань за Договором кредиту, а саме, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, штрафні/господарські санкції (у разі нарахування) та інші платежі, передбачені Договором кредиту в розмірі, станом на день погашення (повернення кредиту).

Вимога направлена 18.10.2023 року поштою з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу Відповідача, зазначену в Договорі кредиту та яка відповідає адресі, зазначеній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, однак була повернута 20.11.2023 року за закінченням терміну зберігання (вимога та поштове повідомлення додані до позову).

У відповідності до п.п. 10.7. Договору кредиту, листування в рамках цього Договору вважається прийнятним та належним у випадку, якщо воно здійснене на адресу визначену цим Договором шляхом безпосереднього вручення Стороні із проставленням уповноваженої особи Сторони власноручного напису про отримання на примірнику листа іншої Сторони або надіслане за допомогою поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення).

Листи вважаються належним чином отриманими Стороною у випадку повернення поштою через відсутність ПОЗИЧАЛЬНИКА за адресою, вказаною в у розділі «РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН» цього Договору, "за закінченням терміну зберігання або з інших причин". На ПОЗИЧАЛЬНИКА покладається обов`язок щодо контролю за належним обслуговуванням своєї поштової скриньки та своєчасним отриманням кореспонденції.

У випадку порушення ПОЗИЧАЛЬНИКОМ зобов`язань за Договором днем пред`явлення вимоги БАНКОМ вважається день, у який ПОЗИЧАЛЬНИК одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку та підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Ухилення ПОЗИЧАЛЬНИКА від одержання на підприємстві зв`язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез`явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред`явленою.

Отже, враховуючи п.п. 10.7. Кредитного договору, слід вважати, що датою пред`явлення вимоги про дострокове виконання зобов`язань за Договором кредиту є 20.11.2023.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач здійснив повернення кредиту та сплатив в повному обсязі проценти за його користування.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що наразі за заявою Позивача відкрите виконавче провадження на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємець О.О. Виконавчий напис полягає у зверненні стягнення на автомобілі, які є предметом застави за Договором кредиту № 03-4- 03-3 від 11.02.2022 року. В межах відкритого 23.01.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області виконавчого провадження № 73939065 Цимбал Сергієм Володимировичем арештовані та описані зазначені заставлені авто. 12.02.2024 року приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. А отже, за твердженнями відповідача, стягнення заборгованості за Кредитним договором у даній справі може призвести до подвійного стягнення тієї ж самої суми.

Проте, не погоджуючись з доводами відповідача, суд звертає увагу, на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання кредитних зобов`язань 11.02.2022 року між Банком (Заставодержателем) та ОСОБА_1 як фізичною особою (Заставодавцем), був укладений Договір застави № 03-4-03-3/з-1 (далі - Договір застави), предметом якого є транспортні засоби відповідно до переліку п.1.1. Договору застави.

Відповідно до п. 3.2.6 Договору застави, Заставодержатель має право, в разі порушення умов Договору кредиту або цього Договору, вимагати дострокового повернення кредиту та повного виконання зобов`язань за Договором кредиту та (або) цим Договором.

У разі вимоги Заставодержателя про дострокове повернення кредиту, Заставодержатель має повідомити Позичальника/Заставодавця у письмовій формі про дострокове повернення кредиту та, в разі не виконання, у встановлений Заставодержателем строк, згідно з встановленим цим Договором та чинним законодавством України порядком, здійснити звернення стягнення на предмет застави.

Вищенаведені положення не обмежують, право Заставодержателя щодо звернення стягнення на предмет застави за відсутності вимоги про дострокове повернення кредиту, в порядку встановленому даним Договором та чинним законодавством України.

Розділом 4 Договору застави визначені способи звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог Заставодержателя, зокрема, шляхом вчинення виконавчого напису (п.4.2. Договору застави).

Згідно з п.4.4. Договору застави сторони домовились та дійшли до обопільної згоди відносно того, що укладання цього Договору не обмежує права Заставодержателя щодо задоволення вимог за Договором кредиту та цим Договором у інший, ніж застосування заставного права, спосіб та порядок, відповідно до норм чинного законодавства України.

Верховний Суд неодноразово висловлювався щодо того, що стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання, адже саме кредитор має право обрати, яким чином здійснювати стягнення заборгованості (постанова Верховного Суду від 28.08.2019 р. у справі №759/4036/18, постанова Верховного Суду від 22.05.2019 р. у справі №640/18356/17, постанова Верховного Суду від 05.12.2018 р. у справі №761/31346/13 ц).

У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), Велика Палата дійшла висновку, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18) від 18 вересня 2018 року, наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Отже, наведені відповідачем доводи щодо подвійності стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими, оскільки звернення стягнення на предмет застави не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне та задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання не виключає можливості стягнення заборгованості за основним зобов`язанням в інший спосіб.

Звернення стягнення на предмет застави є додатковим (акцесорним), а не альтернативним способом захисту порушеного права, який може бути використаний разом з основним або окремо, що не являється подвійним стягненням заборгованості.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Натомість, судом встановлено, що відповідачем не виконано зобов`язання щодо повернення кредиту, у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість за тілом кредиту у розмірі 224 541, 59 грн.

Отже, враховуючи те, що відповідач не здійснив повернення кредиту, заборгованість перед позивачем на час прийняття рішення не погашена, факт наявності заборгованості на заявлену суму відповідачем не спростований, розмір заборгованості підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 224541,59 грн є цілком доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог про стягнення процентів у загальній сумі 14 772, 08 грн. за період з 16.02.2022 по 28.01.2024 (поточна заборгованість за процентами 4 946, 13 грн. та прострочена заборгованість за процентами - 9 825,95 грн.), суд зазначає наступне.

Зокрема, згідно з положеннями статей 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни). Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (абз. 2 ч. 1 ст. 1048 зазначеного Кодексу).

Водночас невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушеннями зобов`язання, що зумовлюють настання правових наслідків, встановлених договором або законом: зміни умов зобов`язання, сплати неустойки, зокрема пені, тощо (ст.ст. 549, 610, 611 Цивільного кодексу України).

Крім того, відповідно до частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з частиною 2 якої боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стосовно застосування наведених норм матеріального права Велика Палата Верховного Суду неодноразово в своїх постановах (зокрема від 04.02.2020 у справі №912/1120/16, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12) викладала висновок про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Натомість в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

У вказаній постанові у справі №912/1120/16 також викладений висновок про необхідність тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів, що має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відзначила про таке у контексті відступлення від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №913/11/18 щодо відсутності підстав для застосування відповідної правової позиції, наведеної в зазначеній постанові у справі №444/9519/12, через обумовлення сторонами у договорі нарахування процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

Вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми позики передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Тобто регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

При цьому щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування Велика Палата Верховного Суду зауважила, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх.

Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, і цей розмір може зменшити суд.

У даній справі судом встановлено, що основна заборгованість за кредитним договором підтверджена, проте заявлені проценти саме за користування кредитом нараховані банком станом по 28.01.2024.

В той же час, судом встановлено, звернувшись до відповідача з вимогою про дострокове погашення кредиту, внаслідок порушення позичальником взятих на себе зобов`язань, позивачем було реалізовано закріплені в наведених положеннях кредитного договору права та заявлено вимогу про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Таким чином, з прийняттям відповідного рішення Банком фактично на власний розсуд, на підставі наданих йому положеннями кредитного договору та чинного законодавства України прав, було змінено умови основного зобов`язання щодо строку кредитування.

Зокрема, як встановлено судом, вказана вимога про дострокове повернення кредиту вважається пред`явленою 20.11.2023.

Тобто, наявність рішення Банку про дострокове повернення кредиту зумовлює зміну строку дії договору з відповідної дати (в даному випадку 20.11.2023), а тому, враховуючи наведену вище позицію Великої Палати Верховного Суду, подальше нарахування процентів на підставі договору є неможливим.

Так, суд погоджується з доводами відповідача, що після пред`явлення Позивачем Відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту - 20.11.2023, за звичайних умов позивач мав би право здійснювати нарахування процентів відповідно до статті 625 ЦК України. Проте, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).».

Таким чином, суд вважає, що правомірно нарахованими є проценти за користування кредитом за період з 16.02.2022 по 20.11.2023.

Здійснивши перерахунок і перевірку сум процентів річних за користування кредитом, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 3907,90 грн. В частині стягнення процентів у розмірі 10864,18 грн. позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача 224 541, 59 грн. заборгованості за тілом кредиту та 3907,90 грн. процентів за користування кредитом. В частині позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 10864,18 грн. суд відмовляє у задоволенні.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частинами першою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якими визначено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вказане та часткове задоволення позову, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 3426,74 грн.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені судом та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Губар Ірини Петрівни (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства СКАЙ БАНК (Код , 01054, м. Київ, вул. Гончара Олеся, буд. 76/2, п/р № НОМЕР_2 в АТ СКАЙ БАНК м. Харків) заборгованість за кредитом у розмірі 224 541, 59 грн. , заборгованість за процентами у розмірі 3907,90 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 3426,74 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 10864,18 грн. - відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач: Акціонерне товариство СКАЙ БАНК (Код , 01054, м. Київ, вул. Гончара Олеся, буд. 76/2).

Відповідач: Фізична особа-підприємець Губар Ірина Петрівна (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Повне рішення складено "08" квітня 2024 р.

Суддя В.В. Усата

справа № 922/314/24