УХВАЛА

м. Київ

16.04.2024Справа № 910/4557/24

Суддя Привалов А.І., розглянувши

заяву фізичної особи-підприємця Міркевича Юрія Матвійовича ( АДРЕСА_1 )

про забезпечення позову до подачі позову

Особи, які можуть отримати статус учасників справи:

Позивач: фізична особа-підприємець Міркевич Юрій Матвійович ( АДРЕСА_1 )

Відповідач-1: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація (бул. Івана Котляревського, 1/1, м. Київ, 02094, 8);

Відповідач-2: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду м. Києва» (вул. Пантелеймона Куліша, 9-Г, м. Київ, 02002; )

Без участі представників сторін,

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Міркевич Юрій Матвійович звернувся через систему «Електронний суд» до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходів забезпечення позову до відкриття провадження у справі шляхом:

- заборони Дніпровській районній в місті Києві державній адміністрації та комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду м. Києва» передавати нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Інженера Бородіна, буд. 5А площею 342,9 кв. м. в оренду буд-яким особам до моменту вирішення в суді по суті спору про визнання недійсними результатів аукціону "Надання нежитлового приміщення площею 342,9 кв. м" від 19.12.2023 ID: LLE001-UA-669, оприлюдненого в мережі Інтернет за посиланням: https://prozorro.sale/auction/LLE001-UA-669;

- заборони Дніпровській районній в місті Києві державній адміністрації та комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду м. Києва» вчиняти будь-які дії, направлені на виселення фізичної особи-підприємця Міркевича Юрія Матвійовича з приміщення, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Інженера Бородіна, буд. 5А загальною площею 642,40 кв. м. до моменту вирішення в суді по суті спору про визнання недійсними результатів аукціону "Надання нежитлового приміщення площею 342,9 кв. м" від 19.12.2023 ID: LLE001- UA-669, оприлюдненого в мережі Інтернет за посиланням: https://prozorro.sale/auction/LLE001-UA-669.

В обґрунтування поданої заяви заявник вказує, що з 1999 року є користувачем нерухомого майна та окремого індивідуально визначеного майна, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Інженера Бородіна (колиш. С. Лазо), буд. 5А загальною площею 642,40 кв. м. (майно) на законних підставах. У зв`язку з непридатним до нормального використання, за погодженням з орендодавцем орендарем було зроблено капітальний ремонт та інші невід`ємні поліпшення в відповідному приміщенні, встановлена нова система електророзгалуження, система вентиляції тощо.

На підставі Договору № 1486 оренди нерухомого майна, укладеного 01.03.2010 між орендодавцем - КП «Фінансово-розрахунковий центр «Дніпровський» Дніпровської районної у м. Києві ради та орендарем - позивачем між сторонами вчергове продовжено відносини оренди (найму) зазначеного вище майна. Згідно п. 8.6 договору у первинній редакції його укладено на 3 і більше роки.

У подальшому, сторону орендодавця було замінено на правонаступника у зобов`язанні за договором на Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію.

Договором № 1486/1-2 про внесення змін до договору оренди нежилого приміщення від « 01» березня 2010 року № 1486, укладеного 07.02.2017 між орендодавцем -Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією, орендарем - ФОП Міркевичем Ю.М. та за участі комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду м. Києва», з посиланням на регулюючу строк договору норму ст. 631 Цивільного кодексу України, внесено зміни до договору № 1486 про оренду нерухомого майна від 01.03.2010.

Згідно внесених змін п. 8 договору № 1486/1-2 до п. 9.1 договору № 1486, строк дії останнього визначено з 06.10.2015 по 30.04.2017, тобто протягом наступних 573 днів. Зважаючи на відсутність будь-яких заперечень з боку орендодавця та балансоутримувача, заявник продовжує володіти та користуватися орендованим майном по теперішній час, отримує рахунки на оплату орендних платежів.

Однак, заявнику стало відомо, що 14.12.2023 Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією було ініційовано аукціон "Надання нежитлового приміщення площею 342,9 кв. м" ID: LLE001-UA-669 | 657b30afea4b6943fbbcfdec, оприлюднений в мережі Інтернет за посиланням: https://prozorro.sale/auction/LLE001-UA-20231214- 75669 (Аукціон) щодо надання в оренду нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Інженера Бородіна, буд. 5А площею 342,9 кв. м.

Згідно протоколу про результати електронного аукціону № LLE001-UA-20231214- 75669, складеного 18.12.2023, (участь в аукціоні прийняв 1 учасник із однією ціновою пропозицією.

ФОП Міркевич Ю.М. у вказаному аукціоні участі не приймав з незалежних від нього причин, оскільки не знав і не міг знати про його організацію та проведення такого, у зв`язку з чим вважає, що проведення Аукціону щодо оренди вже орендованого ним майна є неможливим до закінчення строку дії договору № 1486, а також відсутні будь-які повідомлення від орендодавця та балансоутримувача про припинення договору оренди та звільнення приміщення тощо.

Відповідне ініціювання аукціону, його проведення та результати є завідома незаконними та такими, що порушують права заявника, як орендаря (наймача) спірного майна, у зв`язку з чим ФОП Міркевич Ю.М. має намір звернутися до господарського суду відносно оскарження результатів аукціону.

16.04.2024 через систему «Електронний суд» від Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову до подачі позову.

Суд, розглянувши заяву фізичної особи-підприємця Міркевича Юрія Матвійовича про забезпечення позову до відкриття провадження у справі, приходить до висновку, що дана заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

- накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

- забороною відповідачу вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

- зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

- зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

- арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

- іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачеві або іншим особам здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та, вживаючи заходи забезпечення позову, слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України, викладені у постановах Верховного Суду від 08.07.2022 у справі №904/9691/21, від 24.06.2022 у справі №904/8506/21, від 21.04.2022 у справі №922/3109/21, від 21.10.2021 у справі №910/20007/20, від 11.11.2020 у справі № 910/13709/19, від 26.10.2020 у справі №907/477/20 та від 14.06.2018 у справі №916/10/18.

При цьому, під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частини 2, 5, 6, 7 статті 137 ГПК України), про що зазначено в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

З огляду на те, що позовні вимоги заявника є немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому разі має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено що, до заяви не додано належних і допустимих доказів, з аналізу яких можна дійти висновку, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому (зокрема, щодо вчинення на даний час відповідачами дій, направлених на звільнення орендованого заявником приміщення), або про неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів забезпечення позову, які наведені в поданій заяві.

Крім того, судом враховано, що відповідно до частини дванадцятої статті 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Таким чином, здійснивши оцінку доданих до заяви про забезпечення позову доказів, суд дійшов висновку, що заявником не наведено достатньо обґрунтованих підстав для негайного вжиття заходів щодо забезпечення позову, а також не зазначено, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, або про неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів забезпечення позову, які наведені в поданій заяві, у зв`язку з чим заява про вжиття заходів забезпечення позову є такою, що не підлягає задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі викладеного, враховуючи положення Глави 8 Розділу І ГПК України, оскільки заяву про забезпечення позову судом розглянуто, тому витрати ФОП Міркевича Ю.М. по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. за розгляд заяви про забезпечення позову, відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Відмовити фізичній особі-підприємцю Міркевичу Юрію Матвійовичу у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

2. Згідно ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано: 16.04.2024.

Суддя А.І. Привалов