ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2024 р. Справа №914/316/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Хом`як Х.А.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.02.2024 (суддя Березяк Н.Є.) про відмову в забезпеченні позову

у справі № 914/316/24

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту»

про стягнення втрат від інфляції в розмірі 1232922,88 грн та 3% річних в розмірі 279694,16 грн,

за участю представників:

від позивача Шнир О.Б.;

від відповідача ОСОБА_2 .

02.02.2024 ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Будівельно-монтажне підприємство побуту» 1232922,88 грн інфляційних втрат та 279694,16 грн 3% річних.

06.02.2024 на розгляд місцевого господарського суду ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову у даній справі, в задоволенні якої Господарським судом Львівської області відмовлено в ухвалі від 07.02.2024.

15.02.2024 позивачка повторно подала суду заяву про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» вчиняти дії щодо відчуження: продажу, передачі третім особам або будь-яким способом відчуження, передачі у статутний капітал, передачі у заставу, іпотеку або будь-яким іншим чином забезпечення зобов`язань, всього рухомого та нерухомого майна, в тому числі щодо:

- 83/100 частки адміністративного корпусу літ.Б-3 за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 663,8 м2, (реєстраційний номер об`єкта нерухомості:101);

- трансформаторної підстанції літ.Ф-1 загальною площею 27,7 м2 з відповідними спорудами: пропарочна камера «б» - 240,0 м2, естакада «б» - 5501,8 м2, шляхи «в» - 610 м2 за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 101);

- будівель і споруд, воріт, електромережі зовнішнього освітлення, каналізації, котельні, огорожі, пропарочної камери, прохідної, силової кабельної лінії, трансформаторної підстанції, шляхів і площадок, адміністративного корпусу та іншого майна за адресою: АДРЕСА_1 , які належить на праві власності ТОВ «Будівельно-монтажне підприємство побуту» (ідентифікаційний код юридичної особи 03059117, місцезнаходження 79035, м. Львів, вул. Зелена, 253), крім житлових будинків в м. Львові на вул. Китайській, вул. Мучній та вул. Тупіковій, що передані товариством на баланс Львівської міської ради.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, Господарський суд Львівської області в ухвалі від 19.02.2024 відмовив в задоволенні такої, оскільки заява позивачки про забезпечення позову ґрунтується лише на її припущеннях, водночас, позивачкою не доведено, що невжиття, визначених нею заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Крім цього, суд повторно звернув увагу позивачки на ту обставину, що в ухвалі від 12.12.2018 (яка була чинною станом на час розгляду вказаної заяви) у справі №914/1693/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» про стягнення вартості частки Господарський суд Львівської області вже вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони товариству вчиняти дії щодо відчуження того самого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, звернувшись до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду та прийняти нову, якою вжити заходи забезпечення позову. Апелянтка вважає безпідставним покликання суду першої інстанції на ухвалу Господарського суду Львівської області від 12.12.2018 у справі №914/1693/18, якою вжито заходи забезпечення позову та заборонено відповідачу відчужувати належне йому нерухоме майно, оскільки вказана ухвала не буде гарантією виконання рішення в іншій господарській справі (в даній справі), оскільки дія такої ухвали не залежить від тривалості чи результатів розгляду даної справи та зазначені вище докази доводять, що вжиті такою ухвалою заходи забезпечення позову неминуче будуть скасовані в справі №914/1693/18 де рішення суду виконано і такі до цієї справи не мають жодного відношення.

Водночас, позивачка зазначає, що предметом позову у даній справі №914/316/24 є стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виплати частки вартості майна товариства в зв`язку із виходом позивача з такого товариства, що в загальній сумі становить 1512617,04 грн. Оскільки виконання в майбутньому судового рішення у справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи перебуватимуть у власності відповідача нежитлові приміщення, за рахунок яких можна виконати можливе рішення суду (зважаючи, що згідно доданого до справи висновку експерта у відповідача відсутні грошові кошти), то на думку позивача застосування заходу забезпечення позову, обраного ним , безпосередньо пов`язане з предметом позову та є єдиним можливим способом забезпечити гарантії виконання судового рішення.

Відповідач, на виконання вимог ст. 263 ГПК України, подав відзив (спільно на апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції від 07.02.2024 та від 19.02.2024), в якому заперечив доводи апелянтки та зазначив, що ТОВ «Будівельно-монтажне підприємство побуту» ще до прийняття рішення у справі №914/1693/18 сплатило на користь ОСОБА_1 1041320,28 грн. Водночас, 252305,28 грн. було сплачено товариством на рахунок ОСОБА_1 до набрання рішенням суду законної сили; вказана сума була сплачена після узгодження з податковим органом порядку сплати податку з доходу від продажу інвестиційних активів. Разом з тим, 359383,58 грн. товариство сплатило протягом одного місяця (постанова про закриття виконавчого провадження додана до відзиву на першу апеляційну скаргу) у виконавчому провадженні, що свідчить про повне сприяння товариства і свідчить про відсутність підстав стверджувати про намагання не виконати чи утруднити виконання рішення суду. За вказаних обставин, відповідач вважає, що підстави для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду відсутні.

Процесуальний хід розгляду даної справи відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.

В дане судове засідання прибули представники обох сторін, які підтримали свої доводи та заперечення, викладені, відповідно, в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає доцільним зазначити наступне:

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема заборонити відповідачу та іншим особами вчиняти певні дії щодо предмету спору.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

За змістом ст. 136 ГПК України у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між певним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову чи забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання про накладення арешту, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеному у постанові від 12.02.2020р. у справі №381/4019/18.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі №753/22860/17 зробила висновок про те, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

З огляду на положення ст.ст.13, 74, 80 ГПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" передбачає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ст.140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачка просить стягнути з відповідача 1512617,04 грн, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що після спливу семирічного строку з дати виходу позивачки з товариства, відповідач не сплатив їй вартості частки у майні товариства, що слугувало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом. Під час розгляду справи №914/1693/18 відповідач, з вересня 2018 по травень 2023, заперечував позов і лише перед ухваленням Господарським судом Львівської області рішення від 31.05.2023 у справі №914/1693/18, почав частково сплачувати заборгованість, а остаточна сума була стягнута з ТОВ «Будівельно-монтажне підприємство побуту» в примусовому порядку. в результаті відкриття виконавчого провадження.

З огляду на неналежне виконання відповідачем обов`язку виплати вартості частки майна товариства, позивачка звернулася до суду з даним позовом про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Як стверджує ОСОБА_1 у своїй заяві, невжиття заходів забезпечення позову в даній справі може істотно ускладнити і в кінцевому результаті унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача, оскільки для примусового стягнення інфляційних втрат та 3% річних, необхідно буде звертати стягнення на майно товариства, що включає в себе необхідність проведення огляду та оцінки нерухомого майна товариства. В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявниця покликається на те, відповідач вчиняє дії щодо відчуження нерухомого майна. Інформація з ЄДР свідчить про можливість продажу відповідачем понад п`ятдесяти відсотків майна товариства, в тому числі лише одним учасником. Водночас, інформація з Автоматизованої системи виконавчого провадження та з Єдиного реєстру боржників свідчить про те, що відповідач самостійно не сплачує боргові зобов`язання, а кредитори змушені звертатись за примусовим стягненням коштів. Поступове відчуження відповідачем наявного в нього майна, зведення господарської діяльності до зменшення майна товариства та поведінка відповідача під час розгляду справи №914/1693/18 про стягнення з відповідача вартості частки позивача в результаті виходу з товариства свідчать про наявність у відповідача бажання, мотиву і можливості відчужити все нерухоме майно товариства.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну неможливість чи утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та подання відповідних доказів не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Дослідивши доводи ОСОБА_1 , наведені в заяві про забезпечення позову та в апеляційній скарзі, судова колегія зазначає, що станом на час розгляду заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній справі була чинною ухвала Господарського суду Львівської області від 12.12.2018, якою вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони товариству вчиняти дії щодо відчуження того самого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , у справі №914/1693/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» про стягнення вартості частки.

З огляду на наведене, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявниці, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній справі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства, наведених правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування постановленої ухвали.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.02.2024 про відмову в забезпеченні позову у справі № 914/316/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 10.04.2024

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік