ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" квітня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/270/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу №916/270/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю АВАНГАРД ДИСТРИБУЦІЇ (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пр-т Олександра Поля, буд. 103, каб. №208, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ОЙЛ СТАРТ (65003, Одеська обл., м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, буд. 72, офіс 1012, )

про стягнення 99970,01 грн., -

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю АВАНГАРД ДИСТРИБУЦІЇ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ОЙЛ СТАРТ про стягнення 99970,01 грн., з яких: 84081,48 грн. основного боргу, 12703,08 грн. пені, 1063,91 грн. 3% річних та 2121,54 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю АВАНГАРД ДИСТРИБУЦІЇ обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної сплати за договором поставки №28691-АД від 12.05.2023.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/270/24; визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; роз`яснено сторонам про можливість подання відповідно до ч. 7 ст. 252 ГПК України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи; запропоновано відповідачу надати до суду відзив на позовну заяву з доказами направлення позивачу - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та заперечення на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.01.2024 було доставлено відповідачу до його електронного кабінету 31.01.2024.

Відповідно до п.2 ч.6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відтак, господарський суд констатує, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи господарським судом.

12.02.2024 за вх.№5625/24 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який прийнято судом до розгляду. У поданому відзиві відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову та вказує, зокрема, наступне:

- згідно листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні; враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких(-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких(-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили);

- в позовній заяві, окрім стягнення основної суми боргу за договором поставки, позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 12703,08 грн., 3% річних в розмірі 1063,91 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2121,54 грн.; відповідач не погоджується із розрахунками позивача та вважає ці вимоги необґрунтованими; позовні вимоги не підлягають задоволенню як необґрунтовані, передчасні та не підтверджені належними доказами.

19.02.2024 за вх.№6596/24 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом до розгляду. У поданій відповіді на відзив позивач просить суд задовольнити позов та вказує, зокрема, наступне:

- відповідач не надав жодного доказу та не навів жодного аргументу відносно неможливості виконання ним зобов`язання внаслідок дії непереборної сили, в тому числі і в розрізі виконання договору поставки №28691-АД від 12.05.2023;

- відповідно до п.7.2 договору поставки №28691-АД від 12.05.2023 сторона, що не виконує свої обов`язки через обставини непереборної сили, зобов`язана негайно, після настання таких обставин, повідомити іншу сторону про це, а також зазначити припустимі строки дії таких обставин та можливі строки виконання обов`язків; зазначена умова не була виконана відповідачем, зокрема навіть після направлення на адресу останнього претензії №13/09/2023-1 від 13.09.23 щодо порушення зобов`язання з вимогою сплатити заборгованість; тобто така поведінка відповідача свідчить про відсутність впливу будь-яких форс-мажорних обставин на виконання зобов`язань з оплати за поставлений товар за договором поставки №28691-АД від 12.05.2023;

- лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб?єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації; кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин;

- відповідачем не надано сертифікату ТПП, який є доказом наявності форс-мажорних обставини; окремо необхідно зазначити, що навіть наявність цього сертифікату не звільняє від виконання зобов`язання, а звільняє тільки від відповідальності за невиконання зобов`язання; таким чином, враховуючи обставини справи, докази надані позивачем, підтвердження факту невиконання зобов`язання самим відповідачем, відсутність сертифікату ТПП, - все це свідчить про обгрунтованість вимог позивача як щодо суми основного боргу, так і щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, як відповідальності за невиконання зобов`язання;

- відповідачем не доведено жодним доказом твердження, що невиконане ним зобов`язання з оплати за поставлений в 2023 році товар є наслідком саме форс-мажорних обставин, в тому числі саме для конкретного випадку, не доведено надзвичайність і невідворотність цих обставин, не надано належне документальне підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між дією форс-мажорних обставин і неможливістю виконання зобов`язання відповідачем в конкретних умовах виконання договору поставки №28691-АД від 12.05.2023, а також не надано жодного підтверджуючого наявність цих обставин документу; так само, відповідачем не надано жодного аргументу та доказу щодо спростування законних вимог позивача відносно пені, 3% річних та інфляційних втрат.

23.02.2024 за вх.№7499/24 до суду від позивача надійшли оригінали доданих до позовної заяви документів для огляду, які були оглянуті судом, а також надійшли додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи.

29.02.2024 за вх.№8538/24 до суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору та додаткові документи, а саме платіжна інструкція №8359 від 21.02.2024 на суму 83831,24 грн., яка залучена судом до матеріалів справи. У поданому клопотанні відповідач вказує, що за платіжною інструкцією №8359 від 21.02.2024 ним сплачено позивачу 83831,24 грн. заборгованості за договором поставки №28691-АД від 12.05.2023.

05.03.2024 за вх.№9355/24 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи платіжної інструкції №8523 від 29.02.2024 про сплату на користь позивача 2762,32 грн. заборгованості за договором поставки №28691-АД від 12.05.2023. У поданому клопотанні відповідач також вказує, що з урахуванням раніше сплачених коштів за платіжною інструкцією №8359 від 21.02.2024 на суму 83831,24 грн. наразі наявна переплата за договором поставки №28691-АД від 12.05.2023.

07.03.2024 за вх.№9666/24 до суду від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі, в яких позивач вказує, що предметом спору згідно поданої позовної заяви є сума основного боргу в розмірі 84081,48 грн., а також сума штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі 12703,08 грн., 3% річних в розмірі 1063,91 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2121,54 грн.; сума основного боргу відповідачем визнана, а розрахунок штрафних санкцій відповідачем не спростований; зважаючи на те, що сума основного боргу є не погашеною в повному обсязі, а також не оплачено штрафні санкції, не можна вважати предмет спору таким, що відсутній; позивач просить суд задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача решту основного боргу, яка залишилася не погашеною в розмірі 250,24 грн.; задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача суми штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі 12703,08 грн., 3% річних в розмірі 1063,91 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2121,54 грн.

У зв`язку з тим, що сторони реалізували своє право на подання заяв по суті спору, господарський суд дійшов до висновку про наявінсть підстав для розгляду справи по суті.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Водночас, Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 01 травня 2023 року №254/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 26 липня 2023 року №451/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 06 листопада 2023 року №734/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 5 лютого 2024 року №49/2024 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Справа №916/270/24 розглядається судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.

Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з воєнним станом, про намір вчинити такі дії до суду від сторін не надійшло.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

12.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю АВАНГАРД ДИСТРИБУЦІЇ (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю ОЙЛ СТАРТ (покупець, відповідач) був укладений договір поставки №28691-АД з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей від 12.05.2023.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.3 договору постачальник зобов`язаний поставити та передати у власність покупцеві товари (надалі - товар) в асортименті, упаковці та по цінам зазначеним у специфікації та/або видатковій накладній, а покупець зобов?язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим договором; партією товару вважається його кількість, вказана у видатковій накладній.

Згідно з п.п. 3.2, 3.3 договору датою поставки вважається дата підписання покупцем видаткових накладних на товар; до здійснення першої поставки товару сторони повинні передати одна одній копії наступних, документів: документи, що підтверджують державну реєстрацію підприємства, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ (якщо сторона є платником ПДВ); при першій поставці кожної партії товару постачальник повинен надати покупцю в належним чином засвідчених копіях: сертифікат якості виробника та/або посвідчення якості, висновки санітарно-гігієнічної експертизи (у випадку, якщо товар підпадає під таку експертизу), накладну на товар (товарна та/або видаткова), підписану вповноваженою особою постачальника та скріплену печаткою постачальника, товарно-транспортну накладну, інші супровідні документи на товар, якщо наявність таких документів передбачена діючим законодавством України; доказом отримання покупцем зазначених в цьому пункті договору документів є підпис представника покупця в накладній на товар (товарній та/або видатковій).

За п.п. 4.1-4.3 договору покупець зобов`язаний сплачувати постачальнику гроші за товар у строк, що не перевищує 21 (двадцять один ) календарних днів; строк оплати починає відраховуватися з дня підписання видаткової накладної покупцем, з урахуванням положень п.п. 3.3, 3.3.3 договору; оплата проводиться на поточний рахунок постачальника та виключно у національній грошовій одиниці України (гривні); сума, що підлягає оплаті визначається у видаткових накладних на отриманий покупцем товар; зазначена у видаткових накладних сума оплати має відповідати цінам, визначеним у специфікації; якщо зазначена у видаткових накладних сума, не відповідає цінам, визначеним у специфікації, така видаткова накладна підлягає коригуванню згідно умов специфікації.

У відповідності до п.п. 7.1-7.4 договору жодна зі сторін не буде нести відповідальності за невиконання чи неналежне виконання умов договору, якщо такому невиконанню прямо перешкоджали обставини, що знаходяться поза сферою контролю невиконуючої сторони, таких як: стихійні лиха, екстремальні погодні умови, пожежі, війни, страйки, військові дії, громадські заворушення, а також не обмежені вищенаведеними подібні обставини (далі - обставини непереборної сили), на період, починаючи з моменту оголошення невиконуючою стороною про такі обставини; сторона, що не виконує свої обов?язки через обставини непереборної сили, зобов?язана негайно, після настання таких обставин, повідомити іншу сторону про це, а також зазначити припустимий строк дії таких обставин та можливі строки виконання обов?язків; обставини непереборної сили автоматично відкладають строк виконання зобов?язань за договором на строк дії таких обставин; якщо обставини непереборної сили тривають більше 6 (шести) місяців, то будь-яка зі сторін може розірвати договір стосовно непоставленого на даний момент товару; доказом існування обставин непереборної сили є підтвердження цих обставин Торгово-промисловою палатою України або її регіональним відділенням.

Згідно з п.8.4 договору у випадку порушення строку оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п.10.1 договору договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2023 року.

Додатком №2 до договору поставки №28691-АД є дислокація, яка визначає найменування та адреси торгівельних об`єктів.

В матеріалах справи наявні підписані обома сторонами видаткові накладні до договору №28691-АД від 12.05.2023, а саме: №181042 від 08.06.2023 на суму 2374,50 грн.; №162761 від 09.06.2023 на суму 1128 грн.; №62768 від 09.06.2023 на суму 1935,60 грн.; №162777 від 09.06.2023 на суму 1284,90 грн.; №45180 від 10.06.2023 на суму 1982,10 грн.; №181374 від 10.06.2023 на суму 580,80 грн.; №181379 від 10.06.2023 на суму 2623,50 грн.; №162804 від 12.06.2023 на суму 1234,80 грн.; №162811 від 12.06.2023 на суму 1084,80 грн.; №162812 від 12.06.2023 на суму 1234,80 грн.; №162818 від 12.06.2023 на суму 1284,90 грн.; №162828 від 12.06.2023 на суму 1234,80 грн.; №162841 від 12.06.2023 на суму 1284,90 грн.; №162857 від 13.06.2023 на суму 1234,80 грн.; №162858 від 13.06.2023 на суму 1142,70 грн.; №162894 від 13.06.2023 на суму 2519,70 грн.; №65328 від 13.06.2023 на суму 2623,50 грн.; №162982 від 15.06.2023 на суму 1284,90 грн.; №162983 від 15.06.2023 на суму 1177,20 грн.; №181976 від 15.06.2023 на суму 2436 грн.; №65381 від 20.06.2023 на суму 2250,30 грн.; №65417 від 26.06.2023 на суму 2568,90 грн.; №235932 від 13.07.2023 на суму 329,70 грн.; №236024 від 13.07.2023 на суму 1455,24 грн.; №236248 від 15.07.2023 на суму 282,24 грн.; №236249 від 15.07.2023 на суму 80,70 грн.; №164527 від 17.07.2023 на суму 1470 грн.; №164538 від 17.07.2023 на суму 907,50 грн.; №164552 від 17.07.2023 на суму 1278,90 грн.; №164554 від 17.07.2023 на суму 1531,20 грн.; №164659 від 18.07.2023 на суму 3447 грн.; №236958 від 20.07.2023 на суму 586,80 грн.; №164833 від 21.07.2023 на суму 2579,40 грн.; №164834 від 21.07.2023 на суму 2704,50 грн.; №164843 від 21.07.2023 на суму 721,20 грн.; №164846 від 21.07.2023 на суму 1254 грн.; №237279 від 22.07.2023 на суму 636,60 грн.; №237280 від 22.07.2023 на суму 340,20 грн.; №164860 від 24.07.2023 на суму 1067,40 грн.; №164881 від 24.07.2023 на суму 484,50 грн.; №164898 від 24.07.2023 на суму 1133,10 грн.; №164921 від 24.07.2023 на суму 969,60 грн.; №164925 від 25.07.2023 на суму 792 грн.; №164949 від 25.07.2023 на суму 980,10 грн.; №165111 від 27.07.2023 на суму 7038,90 грн.; №165112 від 28.27.2023 на суму 3657,60 грн.; №165120 від 27.07.2023 на суму 4894,20 грн.; №165123 від 27.07.2023 на суму 5968,80 грн.; №238207 від 29.07.2023 на суму 606,90 грн.; №238208 від 29.07.2023 на суму 376,80 грн.; всього на суму 84081,48 грн. Також в матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні.

В матеріалах справи наявний підписаний з обох сторін акт звірки взаєморозрахунків за договором №28691-АД від 12.05.2023, в якому вказано, що станом на 31.07.2023 заборгованість на користь ТОВ АВАНГАРД ДИСТРИБУЦІЇ складає 84081,48 грн.

У претензії від 13.09.2023 №13/09/2023-1 позивач вимагав від відповідача сплатити заборгованість у розмірі 84081,48 грн.

В матеріалах справи наявний розрахунок позивача, відповідно до якого: сума основного боргу складає 84081,48 грн., пеня - 12703,08 грн., 3% річних - 1063,91 грн., інфляційні втрати - 2121,54 грн. (період нарахувань - 19.08.2023-19.01.2024).

Також в матеріалах справи наявні платіжні інструкції про сплату відповідачем на користь позивача грошових коштів за договором №28691-АД від 12.05.2023, а саме: №8359 від 21.02.2024 на суму 83831,24 грн. та №8523 від 29.02.2024 на суму 2726,32 грн., всього на суму 86557,56 грн.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №28691-АД від 12.05.2023 щодо повної та своєчасної сплати вартості поставленого товару стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом про стягнення 99970,01 грн., з яких: 84081,48 грн. основного боргу, 12703,08 грн. пені, 1063,91 грн. 3% річних та 2121,54 грн. інфляційних втрат.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003).

В Україні основоположним принципом судочинства згідно Конституції України та Закону України Про судоустрій і статус суддів є принцип верховенства права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч.1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Реалізовуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч.1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши наявні у справі докази, господарським судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за договором поставки №28691-АД від 12.05.2023 в частині повної та своєчасної сплати за поставлений товар у розмірі 84081,48 грн, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на суму 84081,48 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними, також про це свідчить і підписаний акт звірки взаємних розрахунків. Вказані суми основного боргу сплачені відповідачем вже після відкриття провадження у справі, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями на загальну суму 86557,56 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Виходячи з того, що ТОВ ОЙЛ СТАРТ на користь ТОВ АВАНГАРД ДИСТРИБУЦІЇ було сплачено суму у розмірі 86557,56 грн., що підтверджується відповідними платіжними інструкціями, господарський суд дійшов висновку про часткове закриття провадження у справі №916/270/24 на суму сплачених 86557,56 грн. Таким чином, враховуючи те, що загальна сума позову складала 99970,01 грн., а провадження у справі частково закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору на суму 86557,56 грн., господарський суд дійшов висновку, що решту позовних вимог складають позовні вимоги про стягнення 13412,45 грн., з яких: 10227 грн. пені, 1063,91 грн. 3% річних та 2121,54 грн. інфляційних втрат.

Щодо форс-мажору, господарський суд враховує наступне.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан, який наразі продовжений.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ст. 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, відповідачем у відзиві на позовну заяву в якості підстав для відмови у задоволенні позову, в тому числі і нарахованих пені, 3% річних та інфляційних втрат було зазначено про наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) із посиланням на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1.

При цьому, господарський суд враховує висновки, викладені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21, а саме: Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 141 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні шляхом видачі сертифіката.

Окрім того, господарський суд враховує, що у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22 зазначено, що лист ТПП від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин; у постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону Про торгово-промислові палати в Україні, а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини; отже, лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин (постанова ВС від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22).

Проаналізувавши наявні матеріали справи, господарський суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність у спірних правовідносинах сторін форс-мажорних обставин при виконанні ними своїх зобов`язань, господарський суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин умов форс-мажорних обставин та звільнення відповідача від обов`язку відшкодування позивачу нарахованих пені, 3% річних та інфляційних втрат за неналежне виконання своїх зобов`язань за спірним договором поставки.

Щодо заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

У ч.6 ст. 231 ГК України також встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сплата пені передбачена п.8.4 договору.

За вимогами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду. Аналогічного ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц.

З викладеного можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України, які передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання (ч.2 ст. 625 цього Кодексу).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Господарським судом враховуються висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, господарський суд дійшов висновку, що відповідач в порушення вищевказаних норм законодавства та умов договору поставки несвоєчасно здійснив оплату вартості поставленого товару.

Щодо заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, господарський суд дійшов висновку, що враховуючи факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором поставки щодо своєчасної сплати за товар, приймаючи до уваги право позивача на відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманням компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а також передбачену договором пеню, перевіривши розрахунки позивача за визначений ним період та встановивши їх обґрунтованість та відповідність умовам договору та вимогам чинного законодавства, а також приймаючи до уваги відсутність контррозрахунків нарахованих сум з боку відповідача, а також враховуючи сплачені відповідачем на користь позивача грошові кошти після відкриття провадження у справі, за якими судом частково закрито провадження у справі, господарський суд дійшов висновку про правомірність, підставність та необхідність задоволення заявлених позовних вимог ТОВ АВАНГАРД ДИСТРИБУЦІЇ про стягнення з відповідача 10227 грн. пені, 1063,91 грн. 3% річних та 2121,54 грн. інфляційних втрат.

Іншого відповідачем не доведено.

Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Закрити провадження у справі №916/270/24 в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю АВАНГАРД ДИСТРИБУЦІЇ до Товариства з обмеженою відповідальністю ОЙЛ СТАРТ на суму 86557,56 грн.

2.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю АВАНГАРД ДИСТРИБУЦІЇ задовольнити повністю.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ОЙЛ СТАРТ (65003, Одеська обл., м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, буд. 72, офіс 1012, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АВАНГАРД ДИСТРИБУЦІЇ (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пр-т Олександра Поля, буд. 103, каб. №208, ) 10227 /десять тисяч двісті двадцять сім/ грн. пені, 1063 /одну тисячу шістдесят три/ грн. 91 коп. 3% річних, 2121 /дві тисячі сто двадцять одну/ грн. 54 коп. інфляційних втрат та 2422 /дві тисячі чотириста двадцять дві/ грн. 40 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 12 квітня 2024 р.

Суддя Ю.С. Бездоля