ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2024 р. Справа№ 910/14653/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

секретар судового засідання Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: адвокат Прокопів Н.М. (в залі суду) - довіреність № 168-Д від 29.12.2023,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства «Гарантований покупець»

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023

(повний текст складено 12.06.2023)

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023

(повний текст складено 06.07.2023)

у справі № 910/14653/23 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОУКРЕНЕРГО»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

про стягнення 19 296 714,14 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОУКРЕНЕРГО» (далі - позивач, ТОВ «ДНІПРОУКРЕНЕРГО») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, до Державного підприємства «Гарантований покупець» (далі - відповідач, ДП «Гарантований покупець») про стягнення заборгованості за куплену у січні 2021 - липні 2022 року електроенергію у розмірі 17 769 002,44 грн, 3 % річних у розмірі 262 122,75 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 265 588,95 грн, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 1251/01 від 12.12.2019.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі № 910/14653/22 позовні вимоги задоволено; стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОУКРЕНЕРГО» 17 769 002,44 грн основного боргу, 262 122,75 грн 3% річних, 1 265 588,95 грн інфляційних втрат та 289 450,71 грн витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем належним чином доведено, документально підтверджено факт наявності у відповідача перед позивачем основної заборгованості за Договором №1251/01 у розмірі 17 769 002,44 грн, відтак є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Також суд першої інстанції врахував, що відповідачем систематично допускались прострочення виконання грошових зобов`язань з оплати послуг, відтак дійшов висновку, що відповідачем не доведено винятковості випадку та наявності умов, що можуть бути підставою для зменшення розміру неустойки та процентів річних.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 у справі № 910/14653/22 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОУКРЕНЕРГО» про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОУКРЕНЕРГО» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 48 000,00 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення, місцевий господарський суд враховуючи складність справи та розумну необхідність витрат для даної справи у суді першої інстанції, зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг, дійшов висновку, що клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню в сумі 48 000,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду від 24.05.2023, Державне підприємство «Гарантований покупець» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі № 910/14653/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що місцевий господарський суд ухвалив рішення за неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, незастосування положень постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 та наказів Міненерго №140 та №206, а також судом не було враховано існування форс-мажорних обставин.

Разом з тим, скаржник просить апеляційний суд у випадку, якщо останній дійде висновку про наявність підстав для залишення оскаржуваного рішення без змін, зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат до 1 % від стягнутої судом суми.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі № 910/14653/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі № 910/14653/23 залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків протягом 10 днів з дня отримання апелянтом вказаної ухвали.

Державне підприємство «Гарантований покупець» також не погодилось із ухваленим додатковим рішенням та 14.07.2023 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 у справі № 910/14653/20 та прийняти нове, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Доводи апеляційної скарги на додаткове рішення зводяться до того, що стягнуті судом першої інстанції витрати на правничу допомогу не відповідають принципу розумності та є завищеними, їх розмір не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Крім того, скаржник звертає увагу суду, що копія заяви про ухвалення додаткового рішення не була отримана відповідачем у встановленому ст. 170 ГПК України порядку.

Також скаржник в апеляційній скарзі просить суд у випадку, якщо останній дійде висновку про необхідність задоволення заяви позивача, а також відсутності підстав для її повернення позивачу, зменшити розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, до 1 % від стягнутої судом першої інстанції суми.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 14.07.2023 матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 передані на розгляд суддів у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

21.07.2023 до Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги поданої на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023, до якої додано платіжну інстанцію № 679 від 21.07.2023 про сплату 434 176,07 грн судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2023 апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 у справі № 910/14653/22 залишено без руху та встановлено апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги, протягом 10 днів з дня отримання вказаної ухвали.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі № 910/14653/23 та призначено апеляційний розгляд справи № 910/14653/22 в судовому засіданні на 18.10.2023.

03.08.2023 до Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги поданої на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023.

14.08.2023 матеріали справи № 910/14653/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

05.09.2023 від позивача до Північного апеляційного господарського суду, через систему «Електронний суд», надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якій позивач просить суд залишити оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі № 910/14653/23 без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 у справі № 910/14653/22. Об`єднано в одне провадження апеляційні скарги ДП «Гарантований покупець» рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 у справі № 910/14653/22. Призначено апеляційний розгляд справи № 910/14653/20 в судовому засіданні на 18.10.2023.

28.09.2023 від відповідача до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання від 28.09.2023 про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду справи №640/10894/22.

17.10.2023 від позивача до Північного апеляційного господарського суду, через систему «Електронний суд», надійшли заперечення щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 910/14653/22.

Також 17.10.2023 від позивача до Північного апеляційного господарського суду, через систему «Електронний суд», надійшли доповнення до відзиву на апеляційну скаргу

18.10.2023 від відповідача до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання від 18.10.2023 про клопотання про закриття провадження у справі про стягнення боргу у сумі 928 077,26 грн та долучено платіжні інструкції від 15.06.2023 № 300 339, від 31.05.2023 № 297 674.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2023 розгляд справи № 910/14653/22 відкладено на 29.11.2023.

28.11.2023 від позивача до Північного апеляційного господарського суду, через систему «Електронний суд», надійшли додаткові пояснення щодо озвученого в судовому засіданні 18.10.2023 представником відповідача клопотання про закриття провадження у справі.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2023, у зв`язку з перебуванням судді Руденко М.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відрядженні, для розгляду справи № 910/14653/22 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 справу № 910/14653/22 за апеляційними скаргами Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А.

У судовому засіданні 29.11.2023 розгляд справи № 910/14653/22 за апеляційними скаргами Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 відкладено та повідомлено учасників про те, що наступне судове засідання у справі № 910/14653/22 відбудеться 31.01.2024 о 12 год. 30 хв.

12.01.2024 від позивача до Північного апеляційного господарського суду, через систему «Електронний суд», надійшли додаткові пояснення у справі.

31.01.2024 від відповідача до Північного апеляційного господарського суду, через систему «Електронний суд», надійшло клопотання про закриття провадження у справі про стягнення боргу у сумі 68 898,37 грн та доручення до матеріалів справи копії платіжних інструкцій від 18.10.2023 №315 045, від 18.10.2023 №316694, від 20.10.2023 №317 617, від 26.10.2023 №319 543, від 30.11.2023 №326 261, від 28.12.2023 №332 626.

31.01.2024 від відповідача до Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2024 розгляд справи № 910/14653/22 відкладено до 06.03.2024.

05.03.2024 від відповідача до Північного апеляційного господарського суду, через систему «Електронний суд», надійшло клопотання про закриття провадження у справі про стягнення боргу у сумі 10 338,88 грн та долучити до матеріалів справи копію платіжної інструкції від 21.02.2024 №348 322.

05.03.2024 від відповідача до Північного апеляційного господарського суду, через систему «Електронний суд», надійшли додаткові пояснення у справі.

06.03.2024 від позивача до Північного апеляційного господарського суду, через систему «Електронний суд», надійшли додаткові пояснення та відповідь на пояснення відповідача від 05.03.2024.

У судовому засіданні 06.03.2024 представник апелянта вказував на обґрунтованість доводів апеляційних скарг та просив їх задовольнити.

Представник позивача у судове засідання 06.03.2024 своїх уповноважених представників для участі у судовому засіданні не направив.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши пояснення присутнього представника апелянта, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, заперечення позивача проти доводів апеляційних скарг, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» підлягають залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 12.12.2019 між Державним підприємством «Гарантований покупець» (далі - гарантований покупець, Підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОУКРЕНЕРГО» (далі - виробник за «зеленим» тарифом, Товариство) укладено договір № 1251/01, відповідно до умов якого виробник за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 року № 641 (далі - Порядок №641).

В силу ч. 3 ст. 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом є обов`язковим до укладення між виробником, якому встановлено «зелений» тариф, та гарантованим покупцем і має відповідати типовому договору купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженим Регулятором.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 30 Закону України «Про ринок електричної енергії» Товариство має право на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів на ринку електричної енергії та за допоміжні послуги.

Згідно з пунктом 8 частини 9 статті 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» Підприємство зобов`язане сплачувати своєчасно та повному обсязі за електричну енергію, куплену у виробників, яким встановлено «зелений» тариф, а також у виробників, які за результатами аукціону набули право на підтримку.

25.03.2021 сторонами укладено додаткову угоду № 1/742/01/20 до договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти Договір у новій редакції.

Згідно з п. 2.3 договору продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію виробника в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць продавця за встановленим йому «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до тарифу.

За умовами п. 2.4 договору продавець за «зеленим» тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), у національній валюті України.

Відповідно до п. 2.5 договору вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавця за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом.

Згідно з п. 3.1 договору обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку.

Відповідно до п. 3.2 договору розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за «зеленим» тарифом, з урахуванням ПДВ.

Пунктом 3.3 договору, встановлено, що оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

Відповідно до пункту 10.1 Порядку до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію. До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Згідно з пунктом 10.4 Порядку після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов Договору відповідач в період з січня 2021 року по липень 2022 року придбав у позивача на умовах Договору електричну енергію на загальну суму 62 538 385,26 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами купівлі-продажу електроенергії за січень 2021 на суму 1 257 364,43 грн, за лютий 2021 на суму 1 717 809,80 грн, за березень 2021 на суму 3 377 257,14 грн, за квітень 2021 на суму 3 536 266,66 грн, за травень 2021 на суму 4 958 937,53 грн, за червень 2021 на суму 4 371 406,72 грн, за липень 2021 на суму 5 066 801,04 грн, за серпень 2021 на суму 4 918 652,76 грн, за вересень 2021 на суму 4 002 559,00 грн, за жовтень 2021 на суму 3 161 879,88 грн, за листопад 2021 на суму 1 641 276,50 грн, за грудень 2021 на суму 464 245,70 грн, за січень 2022 на суму 1 145 368,03 грн, за лютий 2022 на суму 1 768 182,23 грн, за березень 2022 на суму 3 506 325,96 грн, Акт коригування до Акту купівлі-продажу електроенергії за березень 2022 на суму 16 497,83 грн, за квітень 2022 на суму 3 060 710,12 грн, за травень 2022 на суму 4 971 411,31 грн, за червень 2022 на суму 1 343 657,95 грн, за липень 2022 на суму 5 079 194,29 грн.

Крім того наприкінці березня 2023 позивачем було отримано від відповідача підписані без заперечень та зауважень наступні Акти коригування: 1) Акт коригування від 27.03.2023 до Акту купівлі-продажу електроенергії за лютий 2021 від 28.01.2021 зі збільшенням вартості поставленої електроенергії на 58 881,97 грн; 2) Акт коригування від 21.02.2023 до Акту купівлі-продажу електроенергії за серпень 2022 від 31.08.2022 зі зменшенням вартості поставленої електроенергії на 34 240,78 грн; 3) Акт коригування від 16.02.2023 до Акту купівлі-продажу електроенергії за лютий 2022 від 28.02.2022 зі зменшенням вартості поставленої електроенергії на 84,90 грн; 4) Акт коригування від 17.02.2023 до Акту купівлі-продажу електроенергії за квітень 2022 від 30.04.2022 зі збільшенням вартості поставленої електроенергії на 210 811,86 грн; 5) Акт коригування від 16.03.2023 до Акту купівлі-продажу електроенергії за травень 2022 від 31.05.2022 зі збільшенням вартості поставленої електроенергії на 9,43 грн; 6) Акт коригування від 20.03.2023 до Акту купівлі-продажу електроенергії за червень 2022 від 30.06.2022 зі збільшенням вартості поставленої електроенергії на 2 937 202,80 грн.

Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У рахунок оплати вартості придбаної в період з січня 2021 року по липень 2022 року електроенергії відповідачем сплачено на користь позивача лише 44 769 382,82 грн, у зв`язку з чим сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 18.04.2023 становить 17 769 002,44 грн. Доказів здійснення оплати за поставлену у спірний період електричну енергію в повному обсязі матеріали справи не містять, а відповідачем суду першої інстанції надано не було.

Зважаючи на те, що відповідачем допущено невиконання грошового зобов`язання, чим порушено майнове право позивача на отримання плати за електричну енергію, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача 17 769 002,44 грн заборгованості, яка існувала на момент вирішення судом першої інстанції спору.

Крім того, в ході розгляду справи в апеляційній інстанції, відповідач сплатив та подав докази частково погашення заборгованості на загальну суму 1 007 314,51 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 31.05.2023 № 297 674 на суму 356 381,16 грн; від 15.06.2023 № 300 339 на суму 571 696,10 грн; від 18.10.2023 №315 045 на суму 58 881,97 грн; від 18.10.2023 №316694 на суму 1 519,73 грн; від 20.10.2023 №317 617 на суму 636,95 грн; від 26.10.2023 №319 543 на суму 2 305,48 грн; від 30.11.2023 №326 261 на суму 2 051,45 грн; від 28.12.2023 №332 626 на суму 3 502,79 грн; від 21.02.2024 №348 322 на суму 10 338,88 грн, у зв`язку із чим просить суд закрити провадження у справі у вказаній частині.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 914/1034/18, від 10.09.2021 у справі № 910/13848/20, від 27.09.2022 у справі № 910/14363/21.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів приходить до висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 1 007 314,51 грн.

Щодо доводів скаржника про не врахування місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення положень наказів Міністерства енергетики України №140 від 28.03.2022 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» та №206 від 15.06.2022 «Про розрахунок з виробниками за «зеленим тарифом», колегія суддів зазначає таке.

Накази №140 та №206 закріплюють забезпечення виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії з альтернативних джерел, мінімальною оплатою, встановленою Міністерством енергетики України, вартості переданої електричної енергії, однак не звільняють відповідача від обов`язку повного розрахунку.

Колегія суддів зазначає, що вказаними наказами, фактично, для відповідача затверджений механізм розподілу коштів за вироблену та придбану електроенергію на період дії воєнного стану.

Разом із цим, станом на дату настання строку оплати за заявлений товариством період наказ Міністерства енергетики України №140 від 28.03.2022 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» втратив чинність.

У свою чергу, наказ Міністерства енергетики України №206 від 15.06.2022 «Про розрахунок з виробниками за «зеленим тарифом», як і попередній наказ, ніяким чином не обмежує право позивача на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами у справі договором, а також не змінює терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з п. 10.4 Порядку.

Відтак, даним наказом лише обмежено розмір виплат, які передбачені п. 10.1 Порядку. Проте наказ не обмежує розмір виплат, які підлягають перерахуванню продавцям енергії за «зеленим тарифом» при здійсненні ними остаточних розрахунків згідно з п. 10.4 Порядку.

Отже, вказані вище накази не є підставою для відповідача не виконувати грошове зобов`язання, передбачене умовами договору.

Щодо посилань скаржника на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2022 у справі №640/10894/22, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2023, колегія суддів звертає увагу, що у вказаному рішенні суд дійшов висновку, що наказ №206 виданий для стабілізації ситуації в енергетичному секторі країни в період дії воєнного стану та з метою збереження можливості для всіх без винятку генерацій здійснювати виробництво електричної енергії з альтернативних джерел в умовах значного дефіциту коштів на ринку електричної енергії, а твердження позивача про те, що оскаржуваний наказ містить пряму дискримінацію як відносно інших учасників ринку електричної енергії (атомна енергетика), яким не врегульовано порядок та рівень оплати, так і до учасників всередині групи (наприклад, виробників електричної енергії з енергії вітру) є помилковим.

Відтак, колегія суддів відхиляє вказані доводи скаржника про не врахування місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення положень наказів Міністерства енергетики України №140 від 28.03.2022 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» та №206 від 15.06.2022 «Про розрахунок з виробниками за «зеленим тарифом».

Щодо аргументів скаржника про існування в нього форс-мажорних обставин у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 5.1 договору № 151/01 від 12.12.2019, в редакції додаткової угоди № 1/742/01/20 від 25.03.2020, обставинами непереборної сили є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору, обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись, ворожі атаки, військове ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, що спричиняють неможливість виконання однією зі сторін зобов`язань за цим Договором.

При настанні обставин непереборної сили сторони звільняються від виконання зобов`язань за цим Договором на термін дії обставин непереборної сили і усунення їх наслідків (п. 5.2 договору).

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс- мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №922/2394/21 (постанова від 14 червня 2022) вказав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується і Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі №913/20/21.

За абзацом другим частини 1 ст. 617 ЦК України не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відтак, саме по собі твердження скаржника про існування у нього форс-мажорних обставин не свідчить про наявність конкретних обставин, пов`язаних із повномасштабною військовою агресією (перебування на окупованій території, в районі активних бойових дій, руйнування виробничих потужностей тощо), які унеможливили відповідачу виконувати свої грошові зобов`язання.

Крім того, позивач просив місцевий господарський суд стягнути з відповідача 262 122,75 грн 3% річних та 1 265 588,95 грн інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми боргу за загальний період прострочення, визначений позивачем.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на положення зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних, погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаних компенсаційних виплат є обґрунтованими в заявлених розмірах.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Розглянувши клопотання скаржника про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат до 1 % від стягнутої судом суми, колегія суддів відмовляє в його задоволенні, з огляду на таке.

Статтею 233 ГК України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 ГК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно правих позицій Верховного Суду (постанова від 18.03.2020 у справі №902/417/18) суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України).

Однак, позивачем, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 18.04.2023, не заявлялась вимога про стягнення неустойки, а нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснено у відповідності до положень чинного законодавства, такі не є штрафними санкціями, і відповідач не надав суду достатніх доказів, та не навів обставин, які могли свідчити про поважність причин неналежного виконання зобов`язання, винятковість обставин чи невідповідності розміру стягуваної суми процентів річних та інфляційних втрат наслідкам порушення зобов`язання.

Також колегія суддів відхиляє доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо зазначення в оскаржуваному рішенні різних сум позовних вимог, як такі, що спростовуються матеріалами справи, зокрема:

позовною заявою від 26.12.2022, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14 596 422,06 грн, 1 019 490,01 грн пені, 1 054 472,09 грн. штрафу в розмірі 7%, 122 338,80 грн 3 % річних, 707 321,50 грн інфляційних втрат;

заявою про збільшення позовних вимог від 18.04.2023, яка прийнята місцевим господарським судом до розгляду, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованості у розмірі 17 769 002,44 грн, 3 % річних у розмірі 262 122,75 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 265 588,95 грн.

Крім того, відповідачем оскаржується додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023, яким було стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОУКРЕНЕРГО» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 48 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 221 ГПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частиною 3 ст. 221 ГПК України встановлено, що у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі відмови в позові - на позивача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 126 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Колегією суддів встановлено, що у позовній заяві позивача міститься попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Зокрема, витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно визначені у розмірі 175 000,44 грн.

В силу прямої норми частини 3 ст. 124 ГПК України попередній розрахунок судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

На підтвердження понесених ним судових витрат позивач долучив до матеріалів справи: договір про надання юридичних послуг від 24.02.2021 №3, додаткову угоду від 20.12.2022, додаток від 13.12.2022 до договору про надання юридичних послуг від 24.02.2021 №3, попередній звітний акт наданих послуг в рамках додатку від 13.12.2023 до договору про надання юридичних послуг від 24.02.2021 № 3.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що витрати на оплату послуг адвоката не є співрозмірними із складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надання послуг, зазначений позивачем розмір гонорару не відповідає критеріям дійсності та є явно завищеним у порівнянні з ринковими цінами.

За приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд, з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, дійшов вірного висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи, ціною позову та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Також колегія суддів зауважує на помилковості посилань скаржника на ч. 2 ст. 170 ГПК України щодо необхідності долучення до заяви про ухвалення додаткового рішення доказів надіслання такої заяви іншим учасникам справи, оскільки ч. 2 ст. 170 ГПК України регулює порядок розгляду заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що клопотання позивача про відшкодування судових витрат було сформовано в систему «Електронний суд» 28.05.2023, відтак відповідач мав можливість ознайомитись із його змістом і додатками починаючи з 28.05.2023.

Таким чином, Дослідивши подані заявником документи, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що враховуючи складність справи та розумну необхідність витрат для даної справи у суді першої інстанції, зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 48 000,00 грн.

Щодо клопотання скаржника про зменшення розміру компенсації витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 1 % від стягнутої суми судом першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат, відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом із тим, скаржником в апеляційній скарзі не доведено неспівмірності заявлених позивачем витрат на правову допомогу, відтак колегія суддів відмовляє скаржнику в задоволенні клопотання про зменшення розміру компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Викладені в апеляційних скаргах доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішень не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Згідно зі статтею 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини 1 цієї статті.З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості за договором в розмірі 1 007 314,51 грн, у зв`язку із відсутністю предмета спору, та визнання нечинним рішення суду першої інстанції в цій частині.

При цьому оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, витрат по сплаті судового збору та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 ґрунтуються на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційні скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» не підлягають задоволенню.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Залишити без задоволення апеляційні скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 у справі № 910/14653/23.

2. Визнати нечинним рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі № 910/14653/23 в частині стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОУКРЕНЕРГО» суми основної заборгованості в розмірі 1 007 314,51 грн (один мільйон сім тисяч триста чотирнадцять гривень п`ятдесят одної копійки).

3. Закрити провадження у справі №910/14653/23 в частині заявлених позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 1 007 314,51 грн (один мільйон сім тисяч триста чотирнадцять гривень п`ятдесят одна копійка).

4. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі № 910/14653/23 залишити без змін.

5. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 у справі № 910/14653/23 залишити без змін.

6. Матеріали справи № 910/14653/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15.04.2024.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук