ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/9100/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жайворонок Т.Є. - головуючого, Булгакової І.В., Колос І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Іщука В.В.

представників учасників справи:

позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Рей» - Левковської Катерини Юріївни,

відповідача Державного підприємства «Гарантований покупець» - Франюка Артема Вікторовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції

касаційну скаргу ДП «Гарантований покупець» на

рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2023 (суддя Алєєва І.В.),

додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2023 (суддя Алєєва І.В.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 (головуючий - суддя Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В.),

у справі за позовом ТОВ «Енерджі Рей»

до ДП «Гарантований покупець»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

2) Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго»;

3) Кабінет Міністрів України;

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Енерджі Рей» звернулося в суд з позовом до Державного підприємства (далі - ДП) «Гарантований покупець», треті особи: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - НЕК «Укренерго»), Кабінет Міністрів України (далі - КМУ), про стягнення заборгованості у розмірі 9 631 728,72 грн. Позовні вимоги обґрунтовувало неналежним виконанням зобов`язань ДП «Гарантований покупець» за договором у частині здійснення повної та своєчасної оплати за отриману електроенергію. Під час розгляду справи відповідачем неодноразово заявлялись клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості у зв`язку з її добровільною сплатою. Подавав клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття рішення Верховним Судом у справі № 910/15867/21.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2023 провадження у справі № 910/9100/22 в частині стягнення 776 178,94 грн закрито. В іншій частині позовні вимоги задоволені. Стягнуто з ДП «Гарантований покупець» 8 855 549,78 грн заборгованості та 144 475,93 грн судового збору.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 02.10.2023 клопотання ТОВ «Енерджі Рей» задоволено та стягнуто 70 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 апеляційну скаргу ДП «Гарантований покупець» залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2023 частково скасовано та ухвалено нове рішення, яким провадження в частині стягнення з відповідача 1 683 625,91 грн основного боргу закрито, а в іншій частині позовні вимоги ТОВ «Енерджі Рей» задоволені. Стягнуто з ДП «Гарантований покупець» на користь позивача 7 948 102,81 грн основного боргу та 130 657,71 грн витрат зі сплати судового збору.

Вказаною постановою апеляційну скаргу ДП «Гарантований покупець» на додаткове рішення місцевого господарського суду задоволено частково, додаткове рішення суду першої інстанції скасоване в частині стягнення з ДП «Гарантований покупець» 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В цій частині ухвалено нове рішення про відмову у стягненні з відповідача 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, у решті - додаткове рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ДП «Гарантований покупець» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Просить рішення Господарського суду міста Києві від 11.09.2023, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 скасувати в частині задоволених позовних вимог, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Підставою касаційного оскарження ДП «Гарантований покупець» визначило пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки вважає, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

В обґрунтування підстави, передбаченої пунктом 1 вказаної статті, неправильним вважає застосування частини першої статті 2 ГПК України, коли підставою для звернення до суду у особи є захист її порушеного права, про що йдеться й у рішеннях Верховного Суду від 11.07.2023 у справі № 909/1178/21, від 07.12.2021 у справі № 902/45/20, від 23.11.2021 у справі № 924/9/21, від 30.09.2021 у справі № 910/16496/19, від 22.09.2021 у справі № 906/927/18, від 31.08.2021 у справі № 917/1500/17, від 10.12.2020 у справі № 922/3812/19, від 28.02.2018 у справі № 910/21160/16, від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 14.05.2019 у справі № 910/11511/18, від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17, від 26.06.2018 у справі № 344/4113/15-а, від 24.09.2019 у справі № 910/5320/17, від 10.06.2020 у справі № 910/1664/19, від 28.02.2018 у справі № 910/21160/16, від 26.04.2023 у справі № 910/23520/13, від 07.12.2021 у справі № 910/8797/16. Неправильно, на думку скаржника, застосовано також статтю 65 Закону України (далі - ЗУ) «Про ринок електричної енергії», пункт 10.4 Порядку та статтю 530 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, оскільки грошове зобов`язання з розрахунку вартості придбаної електричної енергії за спірні періоди повинно виконуватись після отримання акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої ДП «Гарантований покупець» у розрахунковому місяці, про що йдеться й у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.04.2023 у справі № 910/15867/21.

В обґрунтування підстави, передбаченої пунктом 3 цієї статті вказує про відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у відносинах між ДП «Гарантований покупець» та виробниками електричної енергії при здійсненні розрахунків за «зеленим» тарифом в умовах особливого періоду (воєнного стану), зокрема пунктів 1.1, 1.3 Наказу Міністерства енергетики України (далі - Міненерго) від 28.03.2022 № 140 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» (далі - Наказ № 140) та пунктів 2, 3 Наказу від 15.06.2022 № 206 «Про розрахунок з виробниками за «зеленим тарифом» (далі - Наказ № 206), які повинні застосовуватись до вказаних правовідносин, та згідно яких Міненерго встановлюються мінімальні розміри оплати вартості переданої електричної енергії й не звільняють від обов`язку повного розрахунку та не є підставою не виконувати грошове зобов`язання, передбачене умовами договору.

Крім того, підставою касаційного оскарження зазначає пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки вважає, що судами попередніх інстанцій у порушення статей 13, 86, частини п`ятої статті 236, пункту 3 частини першої статті 282 ГПК України не надано належної правової оцінки всім обставинам справи та помилково не застосовано до спірних правовідносин наведених вище Наказів Міненерго № 140 та № 206.

У касаційній скарзі ДП «Гарантований покупець» оскаржив також додаткове рішення суду першої інстанції від 02.10.2023 та постанову апеляційного суду від 11.12.2023 в частині задоволення позовних вимог з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України. Просив скасувати вказані судові рішення в частині задоволення позовних вимог, та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх вимог, скаржник вказав, що судами не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Обґрунтовуючи свої вимоги з підстав, передбачених пунктом 4 зазначеної статті, скаржник указав, що в порушення вимог статей 86, 236 ГПК України судами належним чином не досліджені наявні в матеріалах справи докази, та не надано їм правильну оцінку.

У відзиві на касаційну скаргу КМУ вказував, що на період введення воєнного стану необхідно враховувати особливості здійснення спеціального порядку розрахунку із виробниками «зеленої» енергетики та спеціальні обов`язки, покладені на учасників ринку електричної енергії згідно з Наказами Міненерго № 140 та № 206 у період воєнного стану, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

27.02.2024 ТОВ «Енерджі Рей» направило до Верховного Суду відзив на подану ДП «Гарантований покупець» касаційну скаргу, посилаючись на те, що судами попередніх інстанцій повно та всебічно досліджено обставини справи з урахуванням судової практики, що склалася, дотриманням балансу інтересів обох сторін, у справі ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке набрало законної сили та виконане у повному обсязі, що підтверджується судовими наказами. Просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, ухвалені у справі судові рішення залишити в силі.

13.03.2024 ТОВ «Енерджі Рей» подало до Верховного Суду клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн, які були понесені ним у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції. Відповідне клопотання заявлено представником позивача і безпосередньо у судовому засіданні.

ТОВ «Енерджі Рей» надіслало до Верховного Суду 08.04.2024 письмові пояснення, у яких просить у задоволенні касаційної скарги ДП «Гарантований покупець» відмовити, посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2024 у справі № 910/6185/23.

ДП «Гарантований покупець» 10.04.2024 надіслало до Верховного Суду заперечення на клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у якому, посилаючись на неспівмірність заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу в касаційному суді із складністю справи, обсягом наданої правової допомоги, а також часом, витраченим на виконання відповідних робіт (наданих послуг), та невідповідність вимогам частини п`ятої статті 126 ГПК України, просить зменшити розмір таких витрат.

10.04.2024 скаржником заявлено клопотання про передачу справи № 910/9100/22 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Скаржник вважає, що саме Велика Палата Верховного Суду має вирішити питання щодо застосовування пунктів 1.1, 1.3 Наказу Міненерго від 28.03.2022 № 140 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» та пунктів 2, 3 Наказу Міненерго від 15.06.2022 № 206 «Про розрахунок з виробниками за «зеленим» тарифом» до правовідносин, які склалися у даній справі. У разі відмови в передачі справи на розгляд Великої Палати просить передати справу на розгляд палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для відступу від висновків, викладених у постанові від 21.03.2024 у справі № 910/6185/23.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти них, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов таких висновків

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22.07.2019 між ТОВ «Енерджі Рей» та ДП «Гарантований покупець» було укладено договір № 451/01, за яким виробник за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за «зеленим» тарифом, та здійснювати оплату відповідно до умов цього договору та згідно з чинним законодавством, зокрема згідно Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП № 641 від 26.04.2019 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору сторони визнають свої зобов`язання, керуючись положеннями ЗУ «Про ринок електричної енергії», Порядку, Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП №307 від 14.03.2018 та положеннями чинного законодавства України при його виконанні. Купівля-продаж електричної енергії за цим договором здійснюється за умови членства виробника за «зеленим» тарифом в балансуючій групі виробників за «зеленим» тарифом (п. 2.2 договору). Згідно з листом НЕК «Укренерго» № 01/27653 від 25.07.2019 позивача включено до балансуючої групи продавців за «зеленим» тарифом гарантованого покупця.

Відповідно до п. 2.3 договору виробник за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць виробника за встановленим йому «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до тарифу.

Згідно з п.п. 2.4, 2.5 договору виробник за «зеленим» тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом встановлені НКРЕКП у національній валюті України, вартість якої визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом.

Постановою НКРЕКП № 1229 від 25.06.2019 позивачу було встановлено «зелений» тариф на електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, до 01.01.2030.

За період 2021-2022 років: з 01.10.2021 у розмірі 402,84 коп./кВтГод (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП № 1661 від 29.09.2021 «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання»; з 01.01.2022 у розмірі 393,03 коп./кВтГод (без ПДВ) згідно з постановою НКРЕКП № 3024 від 30.12.2021.

За умовами договору (п. 8.3) сторони щомісяця складають акт купівлі-продажу електроенергії, яким визначають фактичний обсяг виробленої та проданої електроенергії та загальну вартість, яка підлягає оплаті.

Згідно акта за період з 01.10.2021 по 31.10.2021 було продано 567 179,000 кВТ/год електроенергії загальною вартістю 2 741 788,66 грн, оплату за яким відповідач здійснив таким чином: 13.10.2021 у сумі 474 409,96 грн; 25.10.2021 у сумі 361 567,31 грн; 29.10.2021 у сумі 258 780,63 грн; 29.10.2021 у сумі 89 881,83 грн; 15.11.2021 у сумі 505 730,24 грн. За цим актом відповідачем сплачено 1 690 369,97 грн, заборгованість становила 1 051 418,69 грн.

НКРЕКП 03.03.2022 прийнято постанову № 340 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 25 лютого 2022 року № 332», відповідно до положень якої, продавець за «зеленим» тарифом не втрачає членство в балансуючій групі гарантованого покупця у разі нездійснення оплати частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованому покупцю. Гарантований покупець має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом пропорційно до неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії.

У зв`язку зі збройною агресією російської федерації та введенням на території України воєнного стану (форс-мажорна обставина), сторони домовились про зменшення рівня розрахунків пропорційно до неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії, що підтверджується листами ТОВ «Енерджі Рей» № 13 від 18.03.2022, № 22 від 14.06.2022, № 17 від 27.05.2022, № 32 від 22.07.2022 та № 28 від 07.07.2022.

Станом на час звернення позивача до суду у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 9 631 728,72 грн за відпущену позивачем електричну енергію за 2021 - 2022 роки. Факт поставки, обсяг та вартість якої підтверджуються актами купівлі-продажу електроенергії, підписаними представниками сторін та скріплені печатками підприємств. Зауважень щодо обсягів та вартості поставленої електричної енергії, наведених у актах купівлі-продажу електроенергії, не надано.

Ураховуючи наведене, ТОВ «Енерджі Рей» звернулось до суду з позовом про стягнення вказаної суми заборгованості за періоди жовтень 2021 та з лютого до червня 2022 року.

Відповідач, заперечував проти позову, вказуючи, що обов`язок сплати 100% вартості відпущеної за «зеленим» тарифом електричної енергії виникає лише після отримання підписаного акта купівлі-продажу електроенергії та оприлюднення рішення Регулятором щодо затвердження розміру вартості послуги, наданої ДП «Гарантований покупець» у розрахунковому місяці. Термін оплати за електричну енергію за заявлені періоди не міг виникнути раніше трьох днів з дати оприлюднення рішення Регулятором щодо затвердження розміру вартості послуги. Станом на час подання позову рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел Регулятором не затверджено та не оприлюднено. Отже, строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем за вказаний період не настав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд встановив, що рішення Регулятора було оприлюднене до відкриття провадження у справі, а тому вважав строк для оплати таким що настав. Судом установлено, що після відкриття провадження відповідачем було сплачено частину заборгованості у сумі 776 178,94 грн, у зв`язку з чим судом першої інстанції було закрито провадження в цій частині.

Апеляційний господарський суд частково скасував рішення місцевого господарського суду та ухвалив у цій частині нове рішення про закриття провадження у справі в частині стягнення з ДП «Гарантований покупець» 1 683 625,91 грн заборгованості. Крім того, на підставі поданих відповідачем копій платіжних доручень до суду апеляційної інстанції на суму 1 683 625,91 грн апеляційним судом закрито провадження згідно з вимогами частини першої статті 278 ГПК України та встановлено, що стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості у розмірі 7 948 102,81 грн.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у строк, передбачений статтею 530 цього Кодексу.

За частиною першою та другою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 274 Господарського кодексу (далі - ГК) України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з пунктом 2.1 Додаткової угоди до договору від 30.06.2019 № 197/01 сторони у справі, яка розглядається, визнають свої зобов`язання відповідно до вимог ЗУ «Про ринок електричної енергії», ЗУ «Про альтернативні джерела енергії», Порядку продажу електричної енергії споживачам, Правилам ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307.

Статтею 62 ЗУ «Про ринок електричної енергії» визначено спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, до яких належать, зокрема: забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії; виконання функцій постачальника універсальних послуг; виконання функцій постачальника «останньої надії»; надання послуг із забезпечення розвитку генеруючих потужностей; підвищення ефективності комбінованого виробництва електричної та теплової енергії. Спеціальні обов`язки із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії покладаються на гарантованого покупця, постачальників універсальних послуг, оператора системи передачі на строк застосування «зеленого» тарифу, строк дії підтримки виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії, які за результатами аукціону набули право на підтримку. Для забезпечення загальносуспільних інтересів відповідно до частини третьої цієї статті КМУ може покладати на учасників ринку інші спеціальні обов`язки з дотриманням норм цієї статті.

Відповідно до вимог частин другої та третьої статті 65 цього Закону гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено «зелений» тариф, або у суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, всю відпущену електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим їм «зеленим» тарифом, аукціонною ціною з урахуванням надбавки до нього/неї протягом всього строку застосування «зеленого» тарифу або строку дії підтримки, якщо такі суб`єкти господарювання входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. При цьому у кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби. Гарантований покупець зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, встановлена потужність яких не перевищує 150 кВт, за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими споживачами.

Купівля-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до нього здійснюється на підставі двостороннього договору між виробником або споживачем, якому встановлено «зелений» тариф, та гарантованим покупцем. Такий договір укладається на підставі типового договору купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом. Типова форма договору купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом затверджується Регулятором.

Договір купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом укладається між гарантованим покупцем та виробником або споживачем, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) на весь строк дії «зеленого» тарифу.

Частиною першою статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з пунктом 2 частиною третьою статті 30 ЗУ «Про ринок електричної енергії» виробники мають право на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану ними електричну енергію відповідно до укладених договорів на ринку електричної енергії та за допоміжні послуги.

Порядок і строки розрахунків за договорами купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом регулюються Порядком № 641 від 26.04.2019.

Згідно п. 10.1 Порядку до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої адміністратором комерційного обліку (АКО), підписаної кваліфікованим електронним підписом (КЕП), за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до п. п. 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Якщо надходження оперативних даних щодо обсягу товарної продукції за перші 10 та 20 днів розрахункового місяця від АКО припадає на день здійснення авансового платежу та/або на вихідний день, то оплата платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати здійснюється впродовж двох робочих днів після отримання даних.

Згідно з п. 10.4 Порядку після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.

У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного КЕП уповноваженої особи акта купівлі-продажу.

Відповідно до Порядку позивач має право на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за поставлену ним електричну енергію відповідно до укладеного договору, а відповідач зобов`язаний здійснювати оплату у кожному розрахунковому місяці за куплену електричну енергію у виробника за «зеленим» тарифом у три етапи (два авансових та один - за фактом закінчення розрахункового місяця), а саме: перший (авансовий) - до 15 числа (включно) розрахункового місяця; другий (авансовий) - до 25 числа (включно) розрахункового місяця; третій (остаточний, у розмірі 100%) - протягом трьох робочих днів з дати затвердження НКРЕКП розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.

Сторонами у справі, що розглядається, погоджено пункт 3.3 договору, згідно якого оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, оплата продавцем за «зеленим» тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця здійснюються згідно з главою 10 Порядку або главою 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

Пунктом 10.4 Порядку встановлено, що після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.

Таким чином, строк остаточного розрахунку за електричну енергію відповідного періоду сторони, в тому числі керуючись і принципом свободи договору, визначили з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (затвердження вартості послуги Регулятором) з посиланням на п. 10.4 Порядку, а отже сторони у пункті 3.3. договору встановили порядок розрахунків за електричну енергію.

Перевіривши у межах доводів та вимог касаційної скарги наявність підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, про що зазначено у поданій касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов таких висновків

Зі змісту пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України вбачається, що оскарження судових рішень може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Скаржник, не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України вказує, що судами неправильно та без урахування висновків, викладених у наведених ним постановах Верховного Суду застосовано частину першу статті 2 ГПК України

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданнями господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб держави.

Названа норма процесуального права відноситься до загальних положень господарського судочинства і є вихідними даними для тлумачення як положень Господарського кодексу України, так і Господарського процесуального кодексу України, основні засади яких встановлені частиною третьою цієї норми.

Системний аналіз статті 2 ГПК України дає підстави для висновку, що виконання її положень відноситься до розгляду всіх без виключення справ.

Проаналізувавши наведені у касаційній скарзі постанови Верховного Суду, як підставу неоднакового застосування вказаної вище норми, Касаційний господарський суд визнає формальними і декларативними міркування скаржника. В постановах Верховного Суду і у справі, що розглядається, апеляційний суд однаково застосував статтю 2 ГПК України: справедливо, своєчасно та неупереджено розглянув справу.

Твердження ДП «Гарантований покупець» про застосування до спірних правовідносин норм статті 65 ЗУ «Про ринок електричної енергії», пункту 10.4 Порядку та статті 530 ЦК України без урахування висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.04.2023 в справі № 910/15867/21, також відхиляється Судом.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.04.2023 у справі № 910/15867/21 не встановлено колізії норм спеціального законодавства (ЗУ «Про ринок електричної енергії» та Порядку № 641) з актами загального законодавства (зокрема, Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України).

Зазначені норми права у справі, що розглядається, та у справі № 910/15867/21 застосовані по різному, оскільки у наданій для порівняння постанові судом встановлено, що рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої ДП «Гарантований покупець» у розрахунковому місяці, оприлюднено не було.

Тобто, правовідносини не є подібними, різняться за фактичними обставинами справи, які зумовили прийняття відповідного рішення, а тому не підтвердилась підстава касаційного оскарження судових рішень, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Перевіривши у межах доводів та вимог касаційної скарги наявність підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, про що зазначено у поданій касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов таких висновків

В обґрунтування касаційної скарги з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, відповідач посилається на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування пунктів 1.1, 1.3 Наказу № 140 та пунктів 2, 3 Наказу № 206 у відносинах між сторонами у даній справі при здійсненні розрахунків за «зеленим» тарифом в умовах особливого періоду (воєнного стану).

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

За частиною восьмою статті 16 ЗУ «Про ринок електричної енергії» у разі введення особливого періоду електроенергетичні підприємства діють згідно ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та нормативно-правових актів органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, які регулюють функціонування електроенергетики в умовах особливого періоду.

Міненерго є центральним органом виконавчої влади, здійснює нормативно-правове регулювання відносин в електроенергетичному комплексі в особливий період шляхом видання наказів, які повинні відповідати вимогам Конституції України та Законів України, а електроенергетичні підприємства у своїй діяльності в особливий період повинні керуватися прийнятими відповідними актами Міненерго.

З метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії споживачам та уникнення ризиків призупинення діяльності виробників електроенергії з альтернативних джерел енергії в умовах воєнного стану Міненерго прийнято Накази від 28.03.2022 № 140 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» та від 15.06.2022 № 206 «Про розрахунок з виробниками за «зеленим тарифом».

Наказ № 140 було видано з метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії та зобов`язано ДП «Гарантований покупець» забезпечити перерахування коштів на сплату авансових платежів за придбану електричну енергію, вироблену з альтернативних джерел енергії, виробникам, що мають договірні відносини з ДП «Гарантований покупець», із дотриманням Порядку № 641.

Наказом № 140 встановлено розподіл грошових коштів, наявних на поточному рахунку ДП «Гарантований покупець», в такому порядку:

П.п. 1.1.1. Станом на 10 число розрахункового місяця сума, що дорівнює значенню 15 відсотків від середньозавантаженого розміру «зеленого» тарифу за 2021 рік - для виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії сонячного випромінювання;

П.п. 1.3. За подальші 10 днів розрахункового місяця, а також за результатами розрахункового місяця, розподіл грошових коштів, наявних на поточному рахунку ДП «Гарантований покупець» станом на 20 число (або на кінець) розрахункового місяця, здійснюється таким чином, щоб за результатами 20 днів розрахункового місяця (або за результатами розрахункового місяця) було збережено показники розрахунків, передбачених, зокрема, підпунктом 1.1.1.

Міненерго було встановлено відсоткове співвідношення розподілу коштів між виробниками за «зеленим» тарифом з метою збереження можливості для всіх виробників здійснювати виробництво електричної енергії з альтернативних джерел. Обов`язок розподілу було покладено саме на ДП «Гарантований покупець» та у залежності від коштів, що наявні на його поточному рахунку і надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії.

Отже, вказаним Наказом врегульовано розподіл грошових коштів на оплату авансових платежів виробникам з альтернативних джерел енергії, що мають договірні відносини з ДП «Гарантований покупець». Даний Наказ не звільняє ДП «Гарантований покупець» від повної оплати придбаного товару, та не змінює обов`язок ДП «Гарантований покупець» здійснити остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення НКРЕКП щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.

З 05.07.2022 року Наказ № 140 втратив чинність, натомість набув чинності Наказ № 206.

Метою Наказу № 206 визначено забезпечення безпеки постачання електричної енергії споживачам та уникнення ризиків призупинення діяльності виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії в умовах воєнного стану.

Міненерго змінило відсоткове співвідношення розподілу коштів між виробниками за «зеленим» тарифом з метою збереження можливості для всіх виробників здійснювати виробництво електричної енергії з альтернативних джерел. Обов`язок розподілу було покладено на ДП «Гарантований покупець» у залежності від коштів, що наявні на його поточному рахунку, та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії.

Зокрема, підпунктом 1 пункту 2 Наказу установлено, що за результатами продажу електричної енергії за перші 10 днів розрахункового місяця розподіл грошових коштів, наявних на поточному рахунку державного підприємства «Гарантований покупець» (за винятком необхідних для забезпечення господарської діяльності державного підприємства «Гарантований покупець») станом на 10 число розрахункового місяця, здійснюється відповідно: сума, що дорівнює 18 відсотків від середньозваженого розміру «зеленого» тарифу за 2021 рік, - для виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії з енергії сонячного випромінювання.

За результатами продажу електричної енергії за подальші 10 днів розрахункового місяця, а також за результатами розрахункового місяця, розподіл грошових коштів, наявних на поточному рахунку державного підприємства «Гарантований покупець» (за винятком необхідних для забезпечення господарської діяльності державного підприємства «Гарантований покупець») станом на 20 число (або на кінець) розрахункового місяця, здійснюється таким чином, щоб за результатами 20 днів розрахункового місяця (або за результатами розрахункового місяця) було збережено показники розрахунків, передбачених підпунктами 1 - 5 пункту 2 цього наказу (п. 3).

Отже, Наказом № 206 врегульовано розподіл грошових коштів на оплату авансових платежів виробникам з альтернативних джерел енергії, що мають договірні відносини з ДП «Гарантований покупець». Вказаний Наказ не звільняє ДП «Гарантований покупець» від повної оплати придбаного товару, та не змінює обов`язок ДП «Гарантований покупець» здійснити остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення НКРЕКП щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.

Зазначеними наказами встановлено обов`язок ДП «Гарантований покупець» на період дії воєнного стану в Україні з коштів, що наявні на поточному рахунку та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, забезпечити перерахування коштів на сплату платежів за придбану електричну енергію, вироблену з альтернативних джерел енергії, виробникам електричної енергії, що мають договірні відносини з ДП «Гарантований покупець», із дотриманням вимог Порядку купівлі Гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою № 641 з урахуванням положень, викладених у пункті 2 цього Наказу.

За приписами частини першої статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього Кодексу).

Встановивши дійсні обставини справи, суди попередніх інстанцій правильно застосували як норми права, так і відповідні нормативно-правові акти, зокрема, Наказ №140 та Наказ № 206.

Ураховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення касаційної скарги в частині пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Перевіривши у межах доводів та вимог касаційної скарги наявність підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, про що зазначено у поданій касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов таких висновків

Підставою касаційного оскарження зазначено також пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України.

Позивач вважає, що судами попередніх інстанцій у порушення статей 13, 86, частини п`ятої статті 236, пункту 3 частини першої статті 282 ГПК України не надано належної правової оцінки всім обставинам справи та помилково не застосовано до спірних правовідносин Накази Міненерго № 140 та № 206.

Скаржник жодним чином не посилається на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази.

Разом з тим, зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій під час розгляду цієї справи дослідили й надали оцінку, зокрема й усім зазначеним у касаційній скарзі доказам.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди скаржника із наданою судом оцінкою доказів, тобто зводяться до заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частини перша, друга статті 300 ГПК України).

Ураховуючи положення пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України та те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження судових рішень, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилась, доводи скаржника про неправильну оцінку доказів відхиляються судом касаційної інстанції.

Щодо клопотання про передачу справи на розгляд палати, до якої входить колегія суддів, або на розгляд Великої Палати Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати.

На підтвердження існування різних відмінних позицій застосування наказів №140 та № 206 скаржник посилається на практику Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 21.03.2024 у справі № 910/6185/23 та ухвалі від 11.01.2024 у справі № 910/14147/22 і висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 01.02.2024 у справі № 640/10894/22.

Доводи скаржника ґрунтуються на припущеннях, оскільки Суд у постанові від 21.03.2024 у справі № 910/6185/23 відхилив посилання скаржника на ухвалу Верховного Суду від 11.01.2024 у справі № 910/14417/22, виходячи з того, що названою ухвалою було закрито касаційне провадження, а отже відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування вищевказаних наказів Міненерго.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01.02.2024 у справі № 640/10894/22 встановлена правомірність Наказу Міненерго № 206. Цей висновок не суперечить висновкам, викладеним у постанові Касаційного господарського суду від 21.03.2024 у справі № 910/6185/23 щодо повноважень Міненерго та необхідності виконання його наказів відповідачем.

Ураховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від висновку, який міститься у постанові Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/6185/23.

Згідно з частиною п`ятою статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Тобто, по-перше, правова проблема має існувати не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності; мають існувати обставини, з яких вбачається, що відсутня стала судова практика у відповідних питаннях, поставлені правові питання не визначені на нормативному рівні, відсутні процесуальні механізми вирішення такого питання тощо; по-друге, вирішення виключної правової проблеми вплине на забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Про виключність правової проблеми з точки зору якісного критерію можуть свідчити такі обставини: з касаційної скарги вбачається, що судами була допущена явна й груба помилка у застосуванні норм процесуального та матеріального права, в тому числі свавільне розпорядження повноваженнями, й перегляд справи Великою Палатою Верховного Суду потрібен з метою унеможливлення її повторення у подальшій судовій діяльності; норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанцій таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права.

При цьому справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і зустрічається у невизначеній кількості справ у разі, якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні відмінні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів. Разом з тим не є виключною правовою проблемою правове питання, відповідь на яке є настільки ясною і чіткою, що вона може бути знайдена без будь-яких проблем.

Верховний Суд оцінив заявлене скаржником клопотання та дійшов висновку, що воно не містить належного обґрунтування того, що справа містить виключну правову проблему за кількісним та якісним критеріями.

Отже, наведені скаржником у клопотанні питання можуть бути вирішені Верховним Судом під час розгляду його касаційної скарги, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання скаржника про передачу справи на розгляд палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду або для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Оскарження рішень в частині судових витрат на професійну правничу допомогу

Касаційну скаргу ДП «Гарантований покупець» на додаткове рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду в частині задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України, обґрунтовано порушенням вимог частин п`ятої, шостої, восьмої статті 129 ГПК України. Вказує, що місцевий господарський суд безпідставно стягнув з відповідача 70 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, що не відповідає вимогам критеріїв співмірності зі складністю справи, витраченим часом та наданим адвокатом послуг, тоді як в аналогічній справі № 910/14927/21 до стягнення з «Гарантованого покупця» присуджено 20 321,01 грн. Апеляційний суд зменшив розмір стягнутих з відповідача витрат на професійну правничу допомогу до 50 000 грн, але не врахував висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Суди попередніх інстанцій допустили порушення статей 86 та 236 ГПК України, оскільки невірно оцінили зібрані докази.

У відповідності до частини третьої статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вищевказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 5 - 9 статті 129 ГПК України.

Вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина п`ята статті 129 ГПК України).

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом на підставі поданих сторонами доказів (частина восьма статті 129 ГПК України).

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами 5 - 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду, якою було зменшено розмір витрат на правничу допомогу до 50 000 грн, ґрунтується на тому, що справа, яка розглядається, не є унікальною чи складною з огляду на наявність значної кількості аналогічних справ, що перебувають на розгляді судів різних інстанцій, а отже докази та заяви є типовими для такої категорії справ та не вимагають значних зусиль на підготовку та подання процесуальних документів до суду.

Керуючись критеріями, визначеними у частинах 5 - 9 статті 129 ГПК України, суд обґрунтовано і з урахуванням принципу співмірності частково задовольнив вимоги позивача в частині витрат на професійну правничу допомогу.

Зважаючи на викладене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень в частині розподілу судових витрат.

Суд відхиляє також і аргументи, викладені в касаційній скарзі ДП «Гарантований покупець» на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки доводи скаржника щодо оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1 та 3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшли свого підтвердження.

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватись для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких у цій справі не доведено.

Учасниками справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному порядку.

З огляду на зазначене, оскільки визначені скаржником доводи та підстави касаційного оскарження не знайшли свого підтвердження, то оспорювані судові рішення скасуванню не підлягають.

Клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у Верховному Суді

У клопотанні про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Енерджі Рей» на виконання вимог частини першої статті 124 ГПК України повідомило, що сума судових витрат, які товариство понесло у зв`язку з розглядом касаційної скарги, становить 9 000 грн, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу та підтверджуються доданими документами (копія договору про надання правничої допомоги № 19/02 від 19.02.2024; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1264122 від 12.03.2024; копія рахунку № 1 від 19.02.2024; платіжна інструкція № 1344 від 19.02.2024; копія акта прийому-передачі наданих послуг від 12.03.2024). Просить стягнути витрати на правничу допомогу у вказаному розмірі з ДП «Гарантований покупець». Відповідне клопотання заявлено представником позивача безпосередньо і у судовому засіданні.

Перевіривши вказані доводи та заперечення відповідача у клопотанні про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, Суд приходить до наступних висновків.

Процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За частиною першою статті 124 ГПК України разом з заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначалося вище, позивачем дотримано визначений процесуальним законом порядок, а саме заявлено клопотання про відшкодування судових витрат у встановлений процесуальним законом строк, та доданими підтверджуючими документами, а також заявлено відповідне клопотання безпосередньо у судовому засіданні під час розгляду справи по суті.

Оскільки вказані послуги ТОВ «Енерджі Рей» фактично були надані, їх обсяг не є вочевидь необґрунтованим, надмірним та таким, що не відповідає критеріям необхідності та співмірності. Відповідачем не доведено неспівмірність заявленої позивачем суми витрат на оплату правничої допомоги. Суд приходить до висновку, що вказана заява підлягає задоволенню, оскільки зазначений у ній розмір витрат на правничу допомогу у сумі 9 000 грн відповідає критеріям розумності та реальності, є співмірним з витраченим адвокатом часом на надання правової допомоги при розгляді касаційної скарги та підтверджується наданими документами.

Згідно з частинами першою та другою статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що оскаржувані судові рішення у справі прийнято із дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для їх скасування.

Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції, переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення, додаткове рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду - без змін.

Судові витрати за подання касаційної скарги та за розгляд справи Верховним Судом відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на ДП «Гарантований покупець».

Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити касаційне провадження у справі № 910/9100/22 за касаційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

2. Залишити без задоволення касаційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» в частині підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3. Залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2023, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 у справі № 910/9100/22.

4. Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Рей» (52042, Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Любимівка, вул. Східна, 23, ) судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції у розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. Жайворонок

Суддя І. Булгакова

Суддя: І. Колос