ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2024 Справа № 917/132/24

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши у спрощеному провадженні матеріали справи

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Осипової Юлії Олександрівни, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Вітчизна», 38310, Полтавська обл., Миргородський р-н, смт. Гоголеве, вул. Ради Європи, 1, ,

про стягнення 190 567,39 грн.,

Представники сторін: не викликались.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Фізичної особи-підприємця Осипової Юлії Олександрівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Вітчизна» про стягнення 190 567,39 грн., з яких 167 456,00 грн. заборгованість за договором про надання послуг № 05/09/2023 від 05.09.2023 р., 18 103,37 грн. пеня, 3 371,10 грн. втрати від інфляції, 1 636,92 грн. 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 30.01.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач оплату за договором про надання послуг № 05/09/2023 від 05.09.2023 р. виконав не в повному обсязі, чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

Також позивач просить стягнути з ТОВ «Агро Вітчизна» 20 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідач у відзиві б/н від 27.02.2024 р., вх. № 2699 від 28.02.2024 р., повідомив про сплату 31.01.2024 року заборгованості за договором про надання послуг № 05/09/2023 від 05.09.2023 р. в розмірі 167 456,00 грн. та просив відмовити в задоволенні вимог Фізичної особи-підприємця Осипової Юлії Олександрівни у даній справі в повному обсязі.

Крім того, посилаючись на те, що Фізичною особою-підприємцем Осиповою Юлією Олександрівною було оплачено послуги адвоката, які не були фактично надані, а саме участь в судових засіданнях, відповідач стверджує, що витрати позивача на правову допомогу не підлягають задоволенню.

09.04.2024 року позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог від 08.04.2024 р. (вх. № 4813), у якому повідомив, що після відкриття провадження у справі відповідач сплатив основну заборгованість за договором про надання послуг № 05/09/2023 від 05.09.2023 р. в сумі 167 456,00 грн. та просив вважати, що розмір позовних вимог становить 23 111,39 грн., з яких 18 103,37 грн. пеня, 3 371,10 грн. втрати від інфляції, 1 636,92 грн. 3 % річних.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 3 ст. 252 ГПК).

Враховуючи що провадження у даній справі було відкрито за ухвалою суду від 30.01.2024 р., останнім днем строку для звернення позивача із заявою про зменшення розміру позовних вимог є 29.02.2024 року.

Отже, позивачем пропущено встановлений законом строк на звернення до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем не було заявлено клопотання про поновлення строку на звернення до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, суд прийшов до висновку, що дана заява підлягає залишенню без розгляду.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

05.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Вітчизна» та Фізичною особою-підприємцем Осиповою Юлією Олександрівною було укладено договір про надання послуг № 05/09/2023 (а.с. 9-13).

Відповідно до п.п. 1.1 вказаного договору Виконавець (ФОП Осипова Ю.О.) зобов`язується надати комплекс послуг спеціалізованою технікою на земельних ділянках Замовника (ТОВ «Агро Вітчизна»), а Замовник прийняти та оплатити надані послуги в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 2.8 договору Акт прийому-передачі наданих послуг є невід`ємною частиною цього договору та є підставою для проведення остаточних розрахунків між Сторонами.

На виконання зазначених норм договору № 1206-23-1 від 12.06.2023 р. позивач надав відповідачу послуги загальної вартості 267 456,00 грн., що підтверджується Актом прийому-передачі наданих послуг № 18/09 від 18.09.2023 р., підписаним сторонами (а.с. 15).

Пунктом 3.1.8 договору визначено, що Замовник бере на себе зобов`язання своєчасно здійснювати всі грошові розрахунки згідно умов цього договору та на підставі актів здачі-приймання надання послуг, але не пізніше 10 днів після підписання Акту виконаних робіт.

Позивач вказує, що відповідач в порушення умов договору за надані послуги розрахувався не в повному обсязі, з огляду на що заявив до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Вітчизна» 190 567,39 грн., з яких 167 456,00 грн. заборгованість за договором про надання послуг № 05/09/2023 від 05.09.2023 р., 18 103,37 грн. пеня, 3 371,10 грн. втрати від інфляції, 1 636,92 грн. 3 % річних.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір про надання послуг № 05/09/2023 від 05.09.2023 р., Акт прийому-передачі наданих послуг № 18/09 від 18.09.2023 р., платіжна інструкція № 1290 від 21.11.2023 р. та ін.

Перелік доказів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову: платіжна інструкція в національній валюті № 2049 від 31.01.2024 р.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно ст. 901 Цивільного Кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за договором № 05/09/2023 від 05.09.2023 р. щодо надання послуг на суму 267 456,00 грн. Так, судом досліджено Акт прийому-передачі наданих послуг № 18/09 від 18.09.2023 р. та встановлено, що він має всі необхідні реквізити, підписаний сторонами, тож приймається судом у якості належного доказу виконання позивачем умов договору № 05/09/2023 від 05.09.2023 р. на вищевказану суму.

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором та приписів цивільного законодавства України за надані послуги розрахувався не в повному обсязі.

Так, згідно з платіжною інструкцією № 1290 від 21.11.2023 р. відповідачем було частково сплачено заборгованість за договором № 05/09/2023 від 05.09.2023 р. на суму 100 000,00 грн.

Таким чином, станом на момент звернення позивача до суду із даною позовною заявою основна заборгованість ТОВ «Агро Вітчизна» за договором про надання послуг № 05/09/2023 від 05.09.2023 р. становила 167 456,00 грн.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що 31.01.2024 року, тобто після подання Фізичною особою-підприємцем Осиповою Юлією Олександрівною позову у даній справі, відповідачем було здійснено на користь позивача оплату заявленої до стягнення основної заборгованості за договором № 05/09/2023 від 05.09.2023 р. в сумі 167 456,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті № 2049 від 31.01.2024 р.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, наявні підстави для закриття провадження в даній справі в частині стягнення з відповідача основної заборгованості за договором про надання послуг № 05/09/2023 від 05.09.2023 р. в розмірі 167 456,00 грн.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 6.6 договору про надання послуг № 05/09/2023 від 05.09.2023 р. визначено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла на момент прострочення) від несвоєчасно перерахованих коштів за кожен день прострочення.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 18 103,37 грн. пені за прострочення оплати наданих послуг за договором № 05/09/2023 від 05.09.2023 р. за період з 29.09.2023 р. по 25.01.2024 р. (а.с. 21), суд прийшов до висновку, що зазначені вимоги відповідають вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на вказані нормативні положення, позивачем приведено розрахунок інфляційних втрат в розмірі 3 371,10 грн. за період з жовтня по грудень 2023 року та 3 % річних в розмірі 1 636,92 грн. за період з 29.09.2023 р. по 25.01.2024 р. (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 20).

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, суд прийшов до висновку, що зазначені вимоги відповідають положенням чинного законодавства України, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, згідно зі ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 р. № 4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою № 63566/00 суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Осипової Юлії Олександрівни в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Вітчизна» 18 103,37 грн. пені, 3 371,10 грн. втрат від інфляції, 1 636,92 грн. 3 % річних, а також закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 167 456,00 грн. заборгованості за договором про надання послуг № 05/09/2023 від 05.09.2023 р.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 367,23 грн.

При цьому, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідного клопотання від позивача до суду не надходило, питання про повернення суми судового збору в цій частині може бути вирішено судом після надходження від позивача відповідного клопотання.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне:

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, як зазначено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Як було зазначено вище, позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Вітчизна» понесені Фізичною особою-підприємцем Осиповою Юлією Олександрівною витрати на правову допомогу в сумі 20 000,00 грн.

У позовній заяві ФОП Осипової Ю.О. у даній справі міститься попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Також до вказаної позовної заяви було додано належним чином засвідчені копії договору про надання правничої (правової) допомоги № 24013 від 22.01.2024 р., укладеного між ФОП Осиповою Ю.О. та адвокатом Яреськом Тарасом Віталійовичем з додатком, акту приймання-передачі послуг за вказаним договором № 1 від 24.01.2024 р., розрахункової квитанції № 24/01/24 від 24.01.2024 р. ордера серія АІ № 1533889 від 25.01.2024 р. на надання адвокатом Яреськом Тарасом Віталійовичем правової допомоги Фізичній особі-підприємцю Осиповій Юлії Олександрівні та свідоцтва, серія КС № 8815/10 від 13.03.2020 р. про право Яреська Тараса Віталійовича на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 1.1 договору № 24013 від 22.01.2024 р. Адвокат приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правничу (правову) допомогу щодо:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань;

- складання звернень (заяв, скарг, пропозицій, адвокатських запитів) та інших документів правового характеру;

- складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства);

- здійснювати представництво інтересів Клієнта перед фізичними та юридичними особами, в державних та судових органах України усіх рівнів, а також в усіх без винятку підприємствах, установах та організаціях незалежно від іх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, органах місцевого самоврядутання, органах внутрішніх справ, органах прокуратури, органах досудового розслідування, в усіх судах, що входять до системи судоустрою України, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Службі безпеки України, Офісу Генерального прокурора України, Спеціальній аігтикорупцінній прокуратурі, органах Національної поліції України, Державному бюро розслідування, податковій поліції, слідчих підрозділах Державної податкової служби України, управління фінансових розслідувань, органах внутрішніх справ, прокуратурі, слідчих управліннях, слідчих відділах, слідчих підрозділах, всіх органах досудового розслідування, слідчих, детективах, Фонді державного майна, банківських установах органах, що підпорядковані або регулюються Міністерством юстиції України, в тому числі, але не виключно, приватних виконавців, з будь-яких питань, тощо, в тому числі, і щодо розкриття конфіденційної персональної інформації, інформації з обмеженим доступом, банківської та/або нотаріальної таємниці.

У додатку № 1 від 22.01.2024 року до вказаного договору Сторони визначили порядок оплати правничої (правової) допомоги Адвокату за надання правової допомоги щодо стягнення заборгованості по Договору № 05/09/2023 від 05.09.2023 р. на користь ФОП Осипової Ю.О. з ТОВ «Агро Вітчизна» в суді І інстанції. Адвокат здійснює підготовку, подання позовної заяви до суду, супроводження справи, в тому числі участь в судових засіданнях (у разі наявності), складення заяв, клопотань, тощо.

Гонорар за домовленістю Сторін фіксований 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 00 копійок), та не залежить від обсягу витраченого Адвокатом часу.

Згідно з актом наданих приймання-передачі послуг № 1 від 24.01.2024 р. адвокатом Яреськом Тарасом Віталійовичем надано позивачу послуги з надання правової допомоги щодо стягнення заборгованості по Договору № 05/09/2023 від 05.09.2023 на користь ФОП Осипова Ю.О. з ТОВ «Агро Вітчизна» в суді 1 інстанції.

Вартість наданої правової допомоги складає 20 000,00 грн.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;

9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. належать до витрат, компенсація яких передбачена чинними нормами законодавства України.

За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Однак, як вбачається з відзиву ТОВ «Агро Вітчизна» у даній справі, відповідач не заявляє клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, а, натомість, стверджує, що витрати позивача на правову допомогу не підлягають задоволенню в повному обсязі. Тобто, фактично обгрунтованого клопотання про зменшення витрат на правову допомогу в порядку, встановленому ГПК України, відповідачем не заявлено.

Крім того, відповідач зазначає, що Фізичною особою-підприємцем Осиповою Юлією Олександрівною було оплачено послуги адвоката, які не були фактично надані, а саме участь в судових засіданнях.

Так, як вказано вище, ухвалою господарського суду Полтавської області від 30.01.2024 р. у даній справі було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відтак, судові засідання у справі № 917/132/24 не проводились.

Водночас, у пункті 1 додатку № 1 від 22.01.2024 року до договору про надання правничої (правової) допомоги № 24013 від 22.01.2024 р. передбачено, зокрема, що Адвокат здійснює участь в судових засіданнях у разі їх наявності; розмір фіксованого гонорару не залежить від наявності судових засідань і від розміру витраченого адвокатом часу.

З огляду на викладене, суд встановив, що, оскільки такий вид діяльності адвоката, як участь в судових засіданнях у справі № 917/132/24, не визначений як обов`язковий у договорі про надання правничої (правової) допомоги № 24013 від 22.01.2024 р., суд не приймає вищезазначені твердження відповідача про неспівмірність витрат з обсягом наданих адвокатом послуг, та приходить до висновку, що заявлені ФОП Осиповою Ю.О. витрати на професійну правничу (правову) допомогу є обґрунтованими.

При цьому, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).

Як зазначено вище, судом було задоволено позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Осипової Юлії Олександрівни в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Вітчизна» 18 103,37 грн. пені, 3 371,10 грн. втрат від інфляції, 1 636,92 грн. 3 % річних, а в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 167 456,00 грн. заборгованості за договором про надання послуг № 05/09/2023 від 05.09.2023 р. провадження у справі закрито у зв`язку з їх добровільним задоволенням відповідачем після пред`явлення позову.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати підтверджені витрати ФОП Осипової Ю.О. на професійну правничу допомогу у даній справі в повному обсязі, а саме в сумі 20 000,00 грн.

Керуючись ст. 129, 231, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Вітчизна» (38310, Полтавська обл., Миргородський р-н, смт. Гоголеве, вул. Ради Європи, 1, ) на користь Фізичної особи-підприємця Осипової Юлії Олександрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 18 103,37 грн. пеня, 3 371,10 грн. втрати від інфляції, 1 636,92 грн. 3 % річних, 367,23 грн. судового збору, 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

3. Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

4. В частині стягнення 167 456,00 грн. основного боргу закрити провадження у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 09.04.2024 р.

Суддя О.С. Мацко