ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2024м. ХарківСправа № 922/1909/23 (922/4494/23)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Христенко І.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фермерського господарства «Бурейчак» (62512, Харківська обл., Вовчанський район, с. Землянки, вул. Східна, 33) в особі ліквідатора арбітражного керуючого Саутенка С.О. (61166, м. Харків, вул. Кримська, 6), Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 66);
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вовчанський комбінат хлібопродуктів" (62501, Харківська область, м. Вовчанськ, вул. Ігнатьєва, 42). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: - Товариство з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт" (04116, м. Київ, вул. Старокиївська, 10-Г) ; - Agromino A/S (04116, м. Київ, вул. Старокиївська, 10-Г, корпус В, 4 поверх).
про стягнення коштів у розмірі 13 807 248, 00 грн
за участю представників:

арбітражного керуючого - Саутенко С.О.;

відповідача - Тетеря С.І.;

третьої особи на стороні позивача - Чоломбитько Ю.О.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фермерське господарство Бурейчак с. Землянки, в особі ліквідатора арбітражного керуючого Саутенка С.О., м. Харків, в межах розгляду справи № 922/1909/23 про банкрутство ФГ "Бурейчак", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Вовчанський комбінат хлібопродуктів", м. Вовчанськ, про стягнення збитків у розмірі 13 807 248, 00 грн. Також просить суд покласти на відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.11.2023 прийнято матеріали позовної заяви до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4494/23 (922/1909/23). Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Призначено судове засідання на "30" листопада 2023 р. о 13:45 год. Залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт" та Agromino A/S.

04.12.2023 відповідачем надано до суду відзив на позов (вх. № 33266), в якому, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, посилається на те, що, на його думку, позивачем не доведено правових підстав для стягнення з відповідача заявленої ним суми збитків. Відповідач заперечує факт прийняття на зберігання від ФГ Бурейчак зерна. Вказує, що подані позивачем копії товарно-транспортних накладних не можуть засвідчувати факт доставки зазначених у них вантажів відповідачу навіть за наявності у них відтиску печатки ФГ "Бурейчак". На думку відповідача, наявність у поданих позивачем товарно-транспортних накладних відбитку печатки ФГ "Бурейчак" не створює жодних юридичних наслідків і не може бути підтвердження відправки ним зазначених у накладних суб`єкта господарювання на ній не створює юридичних наслідків. Також посилається на те, що у справі відсутні докази на підтвердження права власності ФГ Бурейчак на відчуджене зерно. Крім того, відповідач вважає, що якщо зерно і було передано на зберігання, то його класність не відповідає 4 класу, як про те зазначає позивач та при проведені експертного дослідження позивача не було враховано базис поставки при реалізації зерна пшениці та той факт, що якість зерна за період перебування у відповідача знизилась з 4 класу до некласного, а тому розмір збитків за зерно 4 класу, повинен складати 6 137 820 грн. На підтвердження цього відповідачем наданий експертні висновки Харківської торгово-промислової палати № 224/23 від 05.04.2023 та №36-Ц3/23 від 19.04.2023.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.12.2023 суд перейшов до розгляду справи № 922/1909/23 (922/4494/23) за правилами загального позовного провадження із призначенням у справі підготовчого засідання.

11.12.2023 позивачем надано до суду відповідь на відзив (вх. № 33924), в якій зауважує, що на підтвердження факту зберігання зерна, що належить позивачу у відповідача, надані усі докази, які у своїй сукупності свідчать про доведеність зазначених обставин. Щодо начебто порушення правил складання ТТН, позивач зазначає, що усі товарно-транспорті накладні містили печатку ФГ Бурейчак, на якій видно код господарства, що, на думку позивача, є свідченням участі особи у здійснення господарської операції. Також вказує, що позивачем на зберігання зерна було передано зерно 4 класу. Так відповідно до наказу № 26/04/23-1 від 24.03.2023 та № 19/04/23-1 від 19.04.2023 пшениця, яка згодом була незаконно відчужена ТОВ Трайгон-Експорт була одноособово відповідачем переведена із 4 класу до нестандартного. Відповідач в своєму наказі підтверджує факт того, що передана на зберігання пшениця була 4 класу. А, тому посилання на некласну пшеницю під час стягнення збитків, на думку арбітражного керуючого, є намаганням незаконно зменшити обсяг відповідальності відповідача. Вважає, що оскільки позивачем були понесені збитки, щодо втрати зерна 4 класу, розрахунок таких збитків має відповідати специфікації втраченого майна. А надані копії висновку експерта відповідачем, вважає неналежними доказами, які не можуть прийматися до уваги при розгляді справи.

19.12.2023 відповідачем були надані до суду заперечення на відповідь на відзив на позов (вх. № 34859), в яких зазначає, що єдиними допустимими доказами прийняття зерновим складом на зберігання зерна є договір складського зберігання зерна і складський документ, а тому будь-якими іншими доказами такий факт не може підтверджуватися. Відповідач не визнає факт передачі від ФГ "Бурейчак" до ТОВ "Вовчанський комбінат хлібопродуктів" на зберігання спірного зерна пшениці, у всіх заявах по суті спору, поданих відповідачем, з огляду на відсутність у позивача оригіналів або копій договору складського зберігання зерна з відповідачем і складського документа, який би засвідчував факт передачі спірного зерна на зберігання. Також вказує на недоліки, які містять товар-транспортні накладні, зокрема, щодо зазначення вантажовідправником підприємство з організаційно-правовою формою товариство з обмеженою відповідальністю, а не фермерське господарство, відсутність прізвищ та підписів відповідальних осіб ТОВ Вовчанський комбінат хлібопродуктів, які приймали вантаж. Крім того, відповідач звертає увагу на відсутність відомостей в основному реєстрі складських документів на зерно, яке належало б ФГ Бурейчак та зберігалось у ТОВ Вовчанський комбінат хлібопродуктів.

Ухвалою господарського суду від 21.12.2023 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТБ "Новаагро".

31.01.2024 третьою особою - ТОВ "ТБ "Новаагро" надані до суду письмові пояснення (вх. № 2770), в яких, в яких ,зокрема, наголосив, що відповідачем без належних правових підстав було відчужено зерно у обсязі 2 380, 560 тон, яке належало позивачу, на користь ТОВ Трайгон-Експорт, чим завдано збитків позивачу. Розмір вказаних збитків було обґрунтовано розраховано позивачем на підставі ринкової вартості зерна. В матеріалах справи наявний висновок Запорізької торгово-промислової палати щодо середньої ринкової вартості пшениці фуражної 4кл за період з 01.04.2023 до 30.04.2023 на підставі аналізу ринку агропромислового комплексу України, у розмірі 5 800, 00 грн за тону. Оскільки обсяг незаконно переоформленого, втраченого товару склав 2 380,560 тон, його вартість становить 13 807 248, 00 грн. Таким чином, вважає заявлений позивачем розмір збитків, завданих незаконним продажем належного позивачу зерна, обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає стягненню з відповідача.

Ухвалою господарського суду від 01.02.2024 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 06 березня 2024 року.

07.02.2024 до Господарського суду Харківської області надано повідомлення слідчого відділу УСБУ у Харківській області (вх. № 3511), в якому зазначено, що слідчим відділом проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003018 від 27.09.2022, за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України. Також зазначено, що в ході досудового розслідування, ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 03.03.2023 у справі № 953/7755/22 накладено арешту на сільськогосподарську культуру пшеницю загальною масою 2 155 тон 560 кг, що знаходилась на зберіганні у ТОВ "Вовчанський комбінат хлібопродуктів", шляхом встановлення заборони користування, відчуження та розпорядження майном. Вказана пшениця завозилась ОСОБА_1 на територію ТОВ "Вовчанський комбінат хлібопродуктів" в період тимчасової окупації Вовчанської територіальної громади Чугуївського району Харківської області, яка збиралась з полів, які не належать ОСОБА_1 та в подальшому була б реалізована на території рф. При цьому, УСБУ у Харківській області просить суд врахувати вказану ухвалу при ухваленні судового рішення у справі № 922/1909/23 (922/4494/23).

28.02.2024 відповідачем надані до суду додаткові письмові пояснення стосовно наданих слідчим відділом УСБУ в Харківській області доказів (вх. № 5466), в яких зазначив, що у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003018 від 27.09.2022 суд констатував неможливість встановити, кому належить зерно пшениці, завезене у період тимчасової окупації ФГ "Бурейчак" до ТОВ "Вовчанський комбінат хлібопродуктів", у т.ч. на підставі товарно-транспортних накладних, на які посилається ліквідатор ФГ "Бурейчак" в обґрунтування позовних вимог. Відповідно, тільки з матеріалів кримінального провадження № 0003018 від 27.09.2022 вбачається, що власником цього зерна можуть щонайменше бути ФГ "Бурейчак", ТОВ "Трайгон" або ТОВ "Дмитрович" або це зерно взагалі могло бути вивезене до російської федерації. Отже, на думку відповідача, суд не може на підставі матеріалів цього кримінального провадження та товарно-транспортних накладних достовірно встановити, що власником спірного зерна пшениці, яке відчужило ТОВ "Вовчанський комбінат хлібопродуктів", є позивач, і, як наслідок, стягнути на його користь збитки, нібито завдані цим відчуженням. Окрім цього, наголосив, що в умовах, які склалися у м. Вовчанськ після завершення тимчасової окупації, відповідач законно відчужив спірне зерно пшениці без доручення його власника, який поки що достовірно невідомий йому, на підставі норм ст. 1158 ЦК України, які передбачають, що у випадку, якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення. Адже після завершення тимчасової окупації ТОВ "Вовчанський комбінат хлібопродуктів" і м. Вовчанськ перебувають у зоні бойових дій та під постійними обстрілами з боку збройних формувань російської федерації, що підтверджується довідкою, виданою Вовчанською міською військовою адміністрацією, а також чисельними повідомленнями в засобах масової інформації, а, отже, у таких умовах існувала очевидна реальна загроза знищення спірного зерна пшениці.

Ухвалою від 28.02.2024 господарським судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 01 березня 2024 року о 12:30 год.

Рух справи № 922/1909/23 (922/4494/23) також висвітлено у відповідних ухвалах господарського суду.

У судовому засіданні 04.04.2024 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представниця відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях, наданих до суду в процесі розгляду даного спору.

Представниця третьої особи на стороні позивача підтримала заявлені позовні вимоги арбітражного керуючого у повному обсязі.

Інші учасники судового процесу у судове засідання 04.04.2024 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Про розгляд даного спору повідомлені належним чином.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що неявка представників третіх осіб не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи положення ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 04.04.2024, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.05.2023 відкрито провадження у справі № 922/1909/23 про банкрутство Фермерського господарства "Бурейчак". Визнано розмір вимог ініціюючого кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" у сумі 6 274 792, 38 грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника. Призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Саутенка С.О. Здійснено офіційне оприлюднення на офіційному веб-порталі Судової влади України про відкриття справи про банкрутство боржника Фермерського господарства "Бурейчак". Встановлено строк проведення розпорядником майна інвентаризації майна боржника до 01 серпня 2023 року.

Розмір визнаних Господарським судом Харківської області вимог ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" до боржника - Фермерського господарства "Бурейчак" становить 6 274 792, 38 грн, які виникли у зв`язку з укладанням між ТОВ ТБ Новаагро (покупець за договором) та ФГ Бурейчак (постачальник за договором) договору поставки № 0302ПФ від 03 лютого 2022 року.

Відповідно до умов договору, постачальник зобов`язався поставити, а покупець оплатити і прийняти товар, а саме пшеницю у кількості 837,414 тонн (± 5 % на вибір покупця) загальною вартістю 5 526 928, 88 грн (разом з ПДВ) на умовах CPT елеватор ТОВ АПК Новаагро (Харківська обл., Великобурлуцький район, смт. Великий Бурлук) згідно з Інкотермс-2010.

21.02.2022 між сторонами на забезпечення виконання договору було укладено Аграрну розписку.

Відповідно до пункту 5 Аграрної розписки зазначено, що в забезпечення зобов`язань за Аграрною розпискою ФГ Бурейчак передає в заставу майбутній врожай пшениці озимої з земельних ділянок у межах Вовчанського району Харківської області. На день збору врожаю предметом застави стає відповідна кількість зібраної сільськогосподарської продукції в загальному обсязі не менше 837,414 тон, що буде вирощена на земельних ділянках, розташованих у Чугуївському (колишньому - Вовчанському) районі Харківської області.

На виконання умов договору ТОВ "Торговий будинок "Новаагро" було перераховано на користь ФГ Бурейчак попередню оплату у загальному розмірі 5 000 000, 00 грн.

ФГ Бурейчак товар у встановлений строк передано не було.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань з повернення попередньої оплати ТОВ "Торговий будинок "Новаагро" звернувся за захистом своїх прав до суду.

Рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/1367/22 від 06.12.2022 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" до Фермерського господарства "Бурейчак". Стягнуто 5 000 000, 00 грн попередньої оплати, 498 630, 14 грн штрафу, 497 095, 89 грн процентів річних та 89 936, 09 грн судового збору.

На виконання рішень видано накази і відкрито виконавчі провадження №71515182 та №71515245.

В межах виконавчого провадження №71515182 від 07 квітня 2023 року представник Фермерського господарства "Бурейчак" - головний бухгалтер Борисова Н.В. надала декларацію про доходи та майно юридичної особи, в якій зазначено, що майно боржника знаходиться на зберіганні у ТОВ "Вовчанський комбінат хлібопродуктів", а саме: озима пшениця врожаю 2022 року в загальній кількості 2 380, 56 тон.

В межах виконавчого провадження боржником - Фермерським господарством "Бурейчак" надано довідку, з якої вбачається, що на балансі у останнього знаходиться озима пшениця у кількості 2 380, 560 тон балансовою вартістю 6 870 296, 16 грн, який знаходиться на відповідальному зберіганні ТОВ "Вовчанський комбінат хлібопродуктів".

Боржник вказує, що товар в даній кількості планувався бути поставленим за договором поставки № 0302ПФ від 03 лютого 2022 року та може бути використаний в рахунок виконання рішення Господарського суду від 03 грудня 2022 року у справі № 922/1367/22.

Починаючи з 24.02.2022 Вовчанська міська територіальна громада Чугуївського району Харківської області перебувала в тимчасовій окупації, а починаючи з 16.07.2022 виробничі складські приміщення ТОВ "Вовчанський комбінат хлібопродуктів" були захоплені разом із підприємством місцевою окупаційною адміністрацією країни-агресора та до 11.09.2022 перебувало в окупації, а з 11.09.2022 перебуває в зоні активних бойових дій, що підтверджується довідкою Вовчанської міської військової адміністрації Чугуївського району Харківської області №206 від 27.02.2023.

21.07.2022, у зв`язку із фізичним захопленням збройними формуваннями рф виробничих потужностей, ТОВ "Вовчанський комбінат хлібопродуктів" з 22.07.2022 була призупинена господарська діяльність (наказ №1-21/07/22 від 21.07.2022).

15.09.2022, після звільнення Збройними силами України території Вовчанської міської територіальної громади та міста Вовчанськ, з 16.09.2022 згідно наказу №1-15/09/22 було частково відновлено господарську діяльність ТОВ "Вовчанський комбінат хлібопродуктів".

15.03.2023, відповідачем було прийнято рішення єдиного учасника ТОВ "Вовчанський комбінат хлібопродуктів" №15/03/23 та на його виконання - наказ ТОВ "Вовчанський комбінат хлібопродуктів" №01-16/03/22 від 16.03.2023 про реалізацію третім особам зерна пшениці невстановленої належності у орієнтовній кількості 4 223, 340 тон.

Партія зерна у фізичній вазі 2 380 560 кг, на підставі наказу №1-05/10/22 від 05.10.2022 відповідних втрат під час її зберігання протягом 6 місяців та природних втрат, була реалізована ТОВ "Трайгон-Експорт" за договорами поставки сільськогосподарської продукції №VEL-140423-ТЕХ від 14.04.2023, №VEL-190423-ТЕХ від 19.04.2023, №VEL-260423-ТЕХ від 26.04.2023.

Таким чином, як вказує ліквідатор ФГ "Бурейчак" арбітражний керуючий Саутенко С.О., належне на праві власності ФГ "Бурейчак" зерно пшениці 4 класу в обсязі 2 380, 560 тон було незаконно продано відповідачем. Реалізація зерна відбулась без згоди позивача, чим завдано збитків ФГ "Бурейчак", позбавивши його можливості за рахунок зазначеного майна задовольнити вимоги кредиторів, що і стало підставою для звернення ліквідатора ФГ "Бурейчак" арбітражного керуючого Саутенка С.О. до господарського суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Згідно з ч. 1 ст. 957 ЦК України за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

У ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» визначено, що: зберігання зерна - це комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна; складські документи на зерно - це товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов`язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа; якість зерна та продуктів його переробки - сукупність споживчих властивостей зерна та продуктів його переробки, які відповідають вимогам державних стандартів, технічних умов, фітосанітарних і ветеринарно-санітарних норм та інших нормативних документів.

Елеватор це зерновий склад, власник зерносховища, який надає фізичним та юридичним особам послуги із зберігання зерна, видає складські документи на зерно (п. 15 ст. 7 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» від 04.07.2002 № 37-IV, далі Закон про зерно).

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 24 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах. При прийманні зерна на зберігання зерновий склад зобов`язаний здійснити аналіз його якості. Зерновий склад зобов`язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання.

Ст. 26 вказаного Закону передбачено, що договір складського зберігання зерна є публічним договором, типова форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. За договором складського зберігання зерна, зерновий склад зобов`язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб`єктом ринку зерна.

Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачою власнику зерна складського документа.

Зерно доставляють на елеватор автомобільним, залізничним чи водним транспортом. На кожну операцію приймання поклажодавцем надається товарно транспортну накладну (ТТН), залізничну накладну або коносамент. Якщо ТТН не надано, складається акт, в якому зазначають найменування поклажодавця, номер автомашини, вид зерна, установлену масу вантажу і вид надходження. Якість зерна обов`язково перевіряють виробничою технологічною лабораторією елеватора. Зерно оприбутковується за фактичною кількістю, встановленою зважуванням, і за якістю. Якість визначає лабораторія елеватора і оформлює картку аналізу зерна (форма № 47). Також у лабораторії заповнюють журнали форми № 3ХС-49, форми № 59, форми № 51. У кінці оперативної доби всі документи передають у бухгалтерію, де на їх підставі оформляють у двох примірниках реєстри форми № 3ХС-4 чи № 3ХС-5. Для визначення якості прийнятого зерна за середньодобовим зразком застосовують форму реєстру № 3ХС-3. Якщо визначають якість кожної окремої партії № 3ХС-4. На підставі складених реєстрів елеватор у двох примірниках оформляє і складські документи на зерно: складські свідоцтва чи квитанцію. Перші примірники реєстрів і другі примірники складських документів залишають у бухгалтерії елеватора, а другі примірники реєстрів і перші примірники складських документів видають поклажодавцям. Як в реєстрах, так і в складських документах, окрім фактичної маси, наводять так звану залікову масу зерна. Її застосовують для розрахунків за зерно, в тому числі для заставних закупівель. Залікова маса зерна це фізична маса зернової культури, крім кукурудзи в качанах, зменшена на розрахункову величину маси відхилень до кондицій вмісту вологи та смітної домішки у зерні, що зазначені у договорі складського зберігання зерна.

Маса автомобіля до розвантаження (брутто), після (тара) і фактична фізична маса прийнятого зерна (нетто) записується комірником елеватора, а якість лаборантом, безпосередньо в товаросупровідні документи, надані перевізником поклажодавця, ТТН тощо. Один примірник такого документа залишається на елеваторі, інші з підписом комірника, вагаря повертають перевізникові. Усі дані комірник заносить у журнал зважування вантажів (форма № 3ХС-28).

З аналізу матеріалів справи вбачається, що позивачем не було надано документів на підтвердження наявності будь-яких письмових договорів, укладених між ФГ "Бурейчак" (як власником зерна) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вовчанський комбінат хлібопродуктів" (як зерновим складом) щодо зберігання зерна та складських документів на зерно.

На підтвердження виникнення правовідносин щодо зберігання та передання на зберігання пшениці у кількості 2380, 560 тон ТОВ "Вовчанський комбінат хлібопродуктів" позивачем надано до суду декларацію про доходи та майно боржника юридичної особи, відповідно до якої вказана кількість зерна знаходиться на зберіганні ТОВ "Вовчанський комбінат хлібопродуктів» та товаро-транспортні накладні.

Факт передачі зерна - пшениці у кількості 2380, 560 метричних тон, яке було передано ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів», підтверджується товаро-транспортними накладними, а сам ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» у своїх внутрішніх документах неодноразово зазначав про факт зберігання зерна пшениці загальною вагою 2380,560 метричних тон «невідомого власника» імовірно ФГ «Бурейчак» - існують усі підстави вважати, що між ФГ «Бурейчак» та ТОВ «Вовчанський комбінат» виникли правовідносини зберігання зерна, на які поширюються норми чинного законодавства, щодо договору зберігання.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» плата за зберігання зерна, строки її внесення встановлюються договором складського зберігання зерна. Якщо зберігання зерна припинилося достроково не з вини зернового складу, то він має право на пропорційну частину плати. Якщо поклажодавець після закінчення строку дії договору складського зберігання зерна не забрав зерно назад, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час його зберігання.

Відповідачем - ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» було виписано рахунок від 01.08.2023 оплати за зберігання пшениці за період з 16.09.2022 по 25.04.2023, в якому зазначено боржником - ФГ "Бурейчак", на загальну суму 3744126, 65 грн (разом з ПДВ), що підтверджує передачу поклажодавцем за плату на зберігання зерно.

З аналізу матеріалів справи вбачається та підтверджується учасниками судового процесу, з 24.02.2022 по 12.09.2022 м. Вовчанськ перебувало під окупацією збройних сил російської федерації, що підтверджується Переліком територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року, та Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309.

З 16.07.2022 виробничі складські приміщення відповідача були захоплені разом із підприємством місцевою окупаційною адміністрацією країни-агресора та до 11.09.2022 перебували в окупації, а з 11.09.2022 перебувають в зоні активних бойових дій, що підтверджується довідкою Вовчанської міської військової адміністрації Чугуївського району Харківської області № 206 від 27.02.2023.

Наказом директора ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» №1-21/07/22 від 21.07.2022 «Про призупинення діяльності підприємства» доручено з 22 липня 2022 року призупинити будь-яку господарську діяльність на території ТОВ "Вовчанський КХІ" до можливості відновити роботу ТОВ "Вовчанський КХІ", але на строк не більше ніж період дії воєнного стану або до моменту припинення тимчасової окупації Вовчанської міської територіальної громади (в залежності від того, яка подія відбудиться пізніше); під час призупинення діяльності ТОВ "Вовчанський КХП" звільнити працівників від обов`язку бути присутніми на віддалених робочих місцях та на робочих місцях на території підприємства; за можливості директору. Аксьонову В.М. забезпечити доведення змісту цього наказу до працівників за допомогою менеджерів або електронної пошти.

З матеріалів справи вбачається, що в серпні 2022 року в період окупації м. Вовчанськ, ФГ «Бурейчак» (позивачем) завезено на адресу Харківська обл., Вовчанський р-н, с. Землянки, вул. Східна, буд. 33 Товариства з обмеженою відповідальністю «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» (відповідача) пшеницю загальною вагою 2380,560 тон.

Факт передачі пшениці підтверджується товарно-транспортними накладними № 90 від 22.08.2022, №89 від 22.08.2022, №88 від 22.08.2022, №87 від 19.08.2022, №51 від 09.08.2022, №52 від 09.08.2022, №53 від 10.08.2022, №54 від 10.08.2022, №55 від 10.08.2022, №56 від 10.08.2022, №57 від 10.08.2022, №58 від 11.08.2022, №59 від 11.08.2022, №60 від 11.08.2022, №61 від 11.08.2022, №62 від 12.08.2022, №63 від 12.08.2022, №64 від 12.08.2022, №65 від 12.08.2022, №66 від 12.08.2022, №67 від 12.08.2022, №68 від 15.08.2022, №69 від 15.08.2022, №70 від 15.08.2022, №69 від 15.08.2022, №70 від 15.08.2022, №71 від 15.08.2022, №72 від 16.08.2022, №73 від 16.08.2022, №74 від 16.08.2022, №75 від 17.08.2022, №92 від 22.08.2022, №86 від 19.08.2022, №85 від 19.08.2022, №84 від 18.08.2022, №83 від 18.08.2022, №82 від 18.08.2022, №81 від 18.08.2022, №80 від 18.08.2022, №79 від 18.08.2022, №78 від 17.08.2022, №77 від 17.08.2022, №76 від 17.08.2022.

Водночас при вирішенні даного спору суд враховує, що зерно на елеватор було завезено в умовах воєнного стану під час окупації міста Вовчанськ російськими агресорами та тимчасового призупинення діяльності товариства.

Слід зазначити, що питання продовольчої безпеки стоїть дуже гостро. І одним з ключових юридичних аспектів є забезпечення права власності агровиробників на врожай в умовах війни.

З початком бойових дій Міністерство юстиції тимчасово відключило державні реєстри для їх захисту та збереження. Розуміючи, що питання продовольчої безпеки напряму залежить від землекористування, законодавцем 24.03.2022 було прийнято Закон України № 2145-IX щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану, яким встановлені тимчасові особливості оренди земельних ділянок для сільськогосподарських потреб на період воєнного стану. Цим Законом, зокрема, передбачена спрощена однорічна оренда земельних ділянок державної і комунальної власності. Також, автоматично пролонговані на один рік договори оренди землі (в т.ч. приватної чи паїв), якщо вони закінчились під час дії воєнного стану.

З оголошенням воєнного стану вся економіка переведена на «воєнні рейки» і працює на оборону країни. Задля цього зазнають обмеження деякі майнові права. Проте, безпосередньо права власності на врожай ці обмеження не стосуються. Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» хоча і передбачає, що приватне майно може бути лише примусово відчужене (тобто оплатно), проте у п. 4 ч. 1 ст. 7 опосередковано зазначає, що примусово відчуженим рухомим майном можуть бути лише транспортні засоби. А безоплатне вилучення застосовується лише до комунального майна. Отже, продовольчі запаси не підпадають під дію цього Закону і агровиробники не можуть бути примусово позбавленими свого врожаю.

Істотна роль зерна у продовольчій та економічній безпеці відображена і у Законі України «Про зерно та ринок зерна в Україні». Цим законом гарантуються права власників врожаю, переданого на зберігання до зернового складу.

У будь-якому разі, і не залежно від введення воєнного стану, право власності власника на врожай захищається не тільки Конституцією України, але і правом на мирне володіння власним майном, передбаченим ст. 1 Додаткового протоколу від 1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Одночасно п. «а» ч. 2 ст. 8 Римського статуту міжнародного кримінального суду 1998 року зазначає, що воєнним злочином є будь-яке з діянь проти осіб чи майна, що охороняються відповідною Женевською конвенцією 1949 року, зокрема незаконне, безглузде та великомасштабне знищення та присвоєння майна, що не викликано безпосередньою військовою необхідністю.

Таким чином, введення воєнного стану у державі і певні тимчасові обмеження в правах не призводять до порушення прав власності на врожай.

Четверта Женевська конвенція «Про захист цивільного населення під час війни» від 1949 року у ст. 55 зазначає, що будь-яка реквізиція продовольства на окупованих територіях може здійснюватися окупаційними адміністраціями лише з урахування потреб цивільного населення. При цьому така реквізиція має бути «справедливо відшкодована».

Ст. 53 цієї ж Конвенції суворо забороняє знищення будь-якого майна, як приватного, так і комунального чи державного, якщо це не є «абсолютно необхідним для військових операцій».

З наведеного витікає, що міжнародне право захищає як право власності на врожай, так і продовольчу безпеку окупованих територій в цілому.

З матеріалів справи вбачається та підтверджено сторонами у судових засіданнях, що на підтвердження передачі пшениці поклажодавцем на елеватор надані товарно-транспортні накладні за № 90 від 22.08.2022, №89 від 22.08.2022, №88 від 22.08.2022, №87 від 19.08.2022, №51 від 09.08.2022, №52 від 09.08.2022, №53 від 10.08.2022, №54 від 10.08.2022, №55 від 10.08.2022, №56 від 10.08.2022, №57 від 10.08.2022, №58 від 11.08.2022, №59 від 11.08.2022, №60 від 11.08.2022, №61 від 11.08.2022, №62 від 12.08.2022, №63 від 12.08.2022, №64 від 12.08.2022, №65 від 12.08.2022, №66 від 12.08.2022, №67 від 12.08.2022, №68 від 15.08.2022, №69 від 15.08.2022, №70 від 15.08.2022, №69 від 15.08.2022, №70 від 15.08.2022, №71 від 15.08.2022, №72 від 16.08.2022, №73 від 16.08.2022, №74 від 16.08.2022, №75 від 17.08.2022, №92 від 22.08.2022, №86 від 19.08.2022, №85 від 19.08.2022, №84 від 18.08.2022, №83 від 18.08.2022, №82 від 18.08.2022, №81 від 18.08.2022, №80 від 18.08.2022, №79 від 18.08.2022, №78 від 17.08.2022, №77 від 17.08.2022, №76 від 17.08.2022 та декларації про доходи та майно боржника юридичної особи, відповідно до якої вказана кількість зерна знаходиться на зберіганні ТОВ "Вовчанський комбінат хлібопродуктів».

Водночас матеріали виконавчого провадження № 71515182 від 07 квітня 2023 року містять декларацію про доходи та майно ФГ "Бурейчак", в якій зазначено, що майно боржника - озима пшениця врожаю 2022 року в загальній кількості 2380, 56 тон обліковується та знаходиться на зберіганні у ТОВ "Вовчанський комбінат хлібопродуктів" та відповідну довідку щодо знаходження на балансі останнього озимої пшениці у кількості 2380, 560 тон балансовою вартістю 6 870 296, 16 грн, яка знаходилась на дату її видачі на відповідальному зберіганні ТОВ "Вовчанський комбінат хлібопродуктів". При цьому, боржник (ФГ "Бурейчак") вказував, що товар в даній кількості планувався до поставки за договором № 0302ПФ від 03 лютого 2022 року та може бути використаний в рахунок виконання рішення Господарського суду від 03 грудня 2022 року у справі № 922/1367/22.

Суду дійсно ані заявником, ані боржником не було надано документів на підтвердження наявності будь-яких письмових договорів, укладених між ФГ "Бурейчак" (як власником зерна) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вовчанський комбінат хлібопродуктів" (як зерновим складом) щодо зберігання зерна, а також не надано будь-яких складських документів на зерно, які б посвідчували його належність ФГ "Бурейчак" та встановлювали його кількість.

Враховуючи специфіку поставки зерна на елеватор в період окупації, те, що діяльність відповідача на той час була призупинена та не було уповноважених осіб товариства, які мали б право підпису вищезазначених документів, що в свою чергу унеможливлює фактичне їх укладення та існування.

А отже, усі документи в сукупності, які містяться у матеріалах справи свідчать про факт знаходження на зберіганні у ТОВ "Вовчанський комбінат хлібопродуктів" озимої пшениці врожаю 2022 року 4 класу в загальній кількості 2380, 56 тон.

З огляду на наведене, суд вважає встановленою обставину, що у серпні 2022 року ФГ «Бурейчак» ввезло на територію ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» зерно пшениці у обсязі 2380,560 тон, яке відповідач, як склад в розумінні п. 15 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про ринок зерна», прийняв на зберігання.

Щодо посилань відповідача на те, що товарно-транспортні накладні містять недоліки, зокрема, щодо організаційно-правової форми визначено «товариство з обмеженою відповідальністю «Бурейчак», а не фермерське господарство, відсутність прізвищ та підписів відповідальних осіб ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів», які приймали вантаж та на відсутність відомостей в Основному реєстрі складських документів на зерно, яке належало б ФГ «Бурейчак» та зберігалось у ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів», суд зазначає таке.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні регулюються Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету регулюється Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Згідно із положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні":

- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9);

- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (ч. 2 ст. 9);

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (з подальшими змінами і в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абз. 1 п. 2.1 в редакції, чинній з 26.05.2017);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абз. 1 п. 2.5);

Відповідно до ст. 58-1 ГК України (в редакції, чинній на час оформлення накладних (березень-квітень 2018 року), суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки.

З огляду на наведені вище положення законодавства, ідентифікація підприємства, яке брало участь у господарській операції може відбуватись, зокрема, за відтиском печатки такого підприємства.

При цьому, у постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчити про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних, є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 916/922/19 та постанові Верховного суду по справі №910/19702/17 від 20.12.2018).

Натомість, у численних документах ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» визнає факт того, що вказане зерно по-перше, знаходилось на зберіганні, по-друге, належить ФГ «Бурейчак». Зокрема, відповідно до Наказів ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів»:

- № 18/04/23-1 від 18.04.2023 було наказано «…провести переоформлення переведеної пшениці в нестандартну в кількості 150 000 фізичної ваги з Невідомого власника - Бурейчак ФГ на ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» з фактичними показниками якості на час переоформлення…»;

- № 19/04/23-1 від 19.04.2023 було наказано «…провести переоформлення переведеної пшениці в нестандартну в кількості 999 500 фізичної ваги з Невідомого власника (Бурейчак ФГ) на ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» з фактичними показниками якості на час переоформлення…»;

- № 26/04/23-1 від 26.04.2023 було наказано «…провести переоформлення переведеної пшениці в нестандартну в кількості 111 700 кг фізичної ваги з Невідомого власника (Бурейчак ФГ) на ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» з фактичними показниками якості на час переоформлення…».

З аналізу наявних в матеріалах справи товарно-транспортних накладних вбачається, що на них є в наявності відтиск печатки ФГ «Бурейчак» з відображенням коду , адреса ФГ, визначені вантажовідправник та вантажоодержувач ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» ( ) та відомості про вантаж пшеницю, кількість та вид пакування.

З моніторингу ЄДРЮОтаФО-ПГФ вбачається, що за кодом ЄДРПОУ № 40698807 значиться ФГ «Бурейчак», зареєстроване за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Землянки, вул. Східна 33. Натомість, підприємства з відповідною організаційно-правовою формою, а саме, ТОВ «Бурейчак» в реєстрі відсутнє.

Таким чином загальна поведінка ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» при формуванні своїх внутрішніх документів свідчить про те, що сам відповідач схильний вважати, що спірне зерно належить саме ФГ «Бурейчак».

Добросовісність є однією із основоположних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Цей принцип знаходиться, зокрема, в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Поведінкою, ж яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, яка не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Таким чином, посилання відповідача на недопустимість вищезазначених доказів, є неспроможним.

Щодо продажу відповідачем зерна третім особам, суд зазначає наступне.

Наказом директора ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» № 1-15/09/22 від 15.09.2022 «Про часткове відновлення діяльності підприємства» з 16 вересня 2022 року частково відновлено господарську діяльність на території ТОВ "Вовчанський КХП", в частині забезпечення охорони території підприємства та відновлення адміністративної діяльності підприємства в т.ч. проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей.

Наказом директора ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» №4-30/09/22 від 30.09.2022 доручено провести інвентаризацію зернових культур урожаю 2022 року, які завозились на зберігання під час окупації та обліковуються на позабалансовому рахунку. Відповідно до наказу встановлено, що проведеною інвентаризацією виявлено 20287720 кг зерна пшениці невстановленої належності, яка була завезена на територію підприємства під час тимчасової окупації м. Вовчанськ.

Наказом директора ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» №1-05/10/22 від 05.10.2022 доручено провести облік та оформлення операцій з зерном пшениці, виявленим після проведення інвентаризації та, після закінчення строку зберігання зерна або після отримання вимоги належного власника про повернення, повернути зерно пшениці його власнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зберігання - це комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

Ст. 27 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна. Якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно до подання поклажодавцем вимоги про його повернення.

Ч. 1, 2 ст. 949 ЦК України визначено, що зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Відповідно до ст. 953 ЦК України, зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Ст. 32 Закону України «Про зерно та ринок зерна» визначено, що зерновий склад зобов`язаний повернути поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством.

Зерновий склад зобов`язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання (ч. 4 ст. 24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні").

Зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна (ч. 1 ст. 27 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні").

При цьому, матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем ФГ «Бурейчак» щодо реалізації пшениці та доказів повідомлення про погіршення його якості в процесі зберігання.

Оскільки відповідач не вчинив жодних дій, щодо повідомлення ФГ «Бурейчак», суд приходить до висновку, що відчуження зерна пшениці на користь ТОВ «Трайгон-експорт» на підставі договору поставки сільськогосподарської продукції №VEL-140423-TEX від 14.04.2023, договору поставки сільськогосподарської продукції №VEL-190423-TEX від 19.04.2023, договору поставки сільськогосподарської продукції №VEL-260423-TEX від 26.04.2023, було здійснено без належних правових підстав та порушило права власника зерна.

Згідно із нормами ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

За змістом ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Отже, якщо продавець продав товар, який належить іншій особі на праві власності, і при цьому продавець не мав права його відчужувати, то покупець не набуває права власності на товар, крім випадків, коли власник не має права вимагати його повернення. Зокрема, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, встановлених ст. 388 ЦК України.

У випадках коли річ, що була предметом продажу, перебуваючи в чужому володінні, змінилася, була перероблена чи знищена, тобто не існує в натурі на момент подання позову, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень гл. 83 ЦК України.

Такі ж способи захисту застосовуються й у випадку продажу речей, визначених родовими ознаками, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Згідно із ч. 2 ст. 184 ЦК України річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

В іншому випадку застосовується спосіб захисту, як відшкодування завданої йому майнової шкоди (зокрема, заподіяної продажем майна за ціною, нижчою від ринкової). Відповідачами за цим позовом можуть бути особи, з вини яких така шкода була заподіяна.

Ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Ч. 1 ст. 224 ГК України встановлено обов`язок учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди (п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди (п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно із ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

З аналізу правових норм випливає, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів, цивільно-правова відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) зменшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Натомість у справі, що розглядається, діями відповідача порушуються базові принципи права на вільне володіння власністю, що знайшло своє закріплення в одному з фундаментальних європейських міжнародних договорів - Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. (далі - ЄКПЛ) (ст. 1 Першого Протоколу).

У практиці Європейського суду з прав людини було вироблено три головні критерії для оцінки щодо відповідності конкретного втручання в право власності принципу правомірного і допустимого втручання, яке би відповідало приписам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Такими критеріями є: чи є втручання в право власності законним (тобто чи передбачений такий захід національним законодавством); чи переслідує втручання в право власності "суспільний інтерес"; чи є втручання в право власності пропорційним переслідуваним цілям (тобто чи забезпечено справедливу рівновагу між інтересами суспільства та інтересами особи, яка страждає від такого втручання).

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07).

Ст. 321 ЦК України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права (права власності) чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу.

Відчуживши майно, належне іншій особі без наявності на те правових підстав, ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» було порушено право власника майна.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності, має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» протиправно позбавило права власності на зерно пшениці ФГ «Бурейчак», шляхом відчуження його на користь третьої особи, чим було заподіяно збитків позивачу.

Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, законодавством України на позивача не покладається обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

В контексті зазначеного, саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у спірних правовідносинах. Зазначений висновок підтверджується Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21.04.2021 у справі № 648/2035/17, постанові від 14.02.2018 у справі № 686/10520/15-ц.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження правомірності продажу зерна пшениці на користь третьої особи. Так, відповідачем не було доведено наявність правомочностей, щодо відчуження спірного зерна. У зв`язку із чим, суд робить висновок, що зерно було відчужено протиправно.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем у справі на підставі належних та допустимих доказів доведено повний склад цивільного правопорушення, що є умовою та підставою для застосування до відповідача такого заходу відповідальності, як відшкодування збитків.

Надаючи оцінку обґрунтованості розміру збитків, які позивач просить стягнути з відповідача, суд зазначає таке.

На підтвердження розміру збитків позивачем надано експертний висновок № ОИ-1852 від 25.09.2023, яким встановлено на підставі аналізу ринку агропромислового комплексу України середньоринкову вартість пшениці фуражної 4кл за період з 01.04.2023 до 30.04.2023, у розмірі 5800,00 грн за тону.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач просить суд стягнути з відповідача збитки в загальному розмірі 13 807 248, 00 грн, що складає вартість 2380,560 тон зерна 4 класу.

Заперечуючи проти заявленого розміру збитків, відповідач посилається на те, що вартість пшениці зменшилась, у зв`язку з пониження її в класі, а базис поставки за якою вона була реалізована складає 2600 грн за тону. А отже, на думку відповідача, загальний розмір збитків становить ціну продажу - 6137820, 00 грн. На підтвердження своєї позиції відповідачем до суду надано експертний висновок №35-ЦЗ/23 від 19.04.2023 щодо ринкової вартості зерна . Крім того, на думку Відповідач, розрахунок вартості спірного зерна має здійснюватися з урахуванням погіршення його якості, вираховуватися, як нестандартне (некласне) та його кількості після списання його природних витрат згідно до наказу Мінагрополітики від 12.06.2019 №316 2360, 7 тон.

Щодо визначення класу зерна переданого на зберігання відповідачу суд виходить з наступного.

Наказом директора ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» №19/04/21-1 від 19.04.2023 переведено пшеницю 4 класу невідомого власника (ФГ "Бурейчак") в пшеницю нестандартну в кількості 999500 кг фізичної ваги. Наказом директора ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» №26/04/23-1 від 26.04.2023 переведено пшеницю 4 класу невідомого власника (ФГ "Бурейчак") в кількості 1211 200 кг фізичної ваги в пшеницю нестандартну.

Нормами ст. 1, 32 Закону України «Про зерно та ринок зерна» встановлено, що зберігання зерна повинно відповідати вимогам державних стандартів, технічних умов, фітосанітарних і ветеринарно-санітарних норм та інших нормативних документів. Зерновий склад зобов`язаний повернути поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, зерно у стані, в якому воно було передано на зберігання.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ст. 79 ГПК України встановлений принцип вірогідність доказів. Відповідно положень статті, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Задля визначення класності зерна ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» було відібрано проби зерна, про що складено відповідний Акт №1 від 24.02.2023. Однак, відбір проб зерна відбувався в односторонньому порядку за участю лише представників ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів». При цьому відбір проб, відповідно до Акту №1 від 24.02.2023, був здійснений щодо партії пшениці, 6000 тон, у зв`язку з чим неможливо встановити, з якої партії зерна булі взяті відповідні проби.

В процесі розгляду даного спору судом встановлено, що відповідачу було передано на зберігання зерно 4 класу, а отже, погіршення якості зерна та переведення його в розряд нестандартного є порушенням елеватором умов зберігання зерна, вимог ЦК України та Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні».

З огляду на накази №19/04/21-1 від 19.04.2023, №26/04/23-1 від 26.04.2023, якими відповідач перевів зерно пшениці 4 класу в нестандартну невідомого власника (ФГ "Бурейчак"), а також те, що в ході судового розгляду встановлено, що це зерно пшениці належало позивачу, суд дійшов висновку, що на зберігання ТОВ «Вовчанський комбінат хлібопродуктів» ФГ «Бурейчак» передало зерно пшениці 4 класу у кількості 2380,560 тон.

Відповідно до ст. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з у рахуванням зміни її природних властивостей.

Згідно ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом .

З огляду, на обов`язок зберігача повернути річ, яка була передана на зберігання такої самої якості суд вважає, що розмір збитків має бути розрахований виходячи з ціни пшениці 4 класу у кількості 2380,560 тон.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п.145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Ст. 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

З урахуванням наведеного, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми завданих збитків, є ефективним способом захисту порушеного права в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично призведе до відновлення його порушених прав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У п.26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Враховуючи викладене, позовні вимоги Фермерського господарства «Бурейчак» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 2, 46, 50, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вовчанський комбінат хлібопродуктів" (62501, Харківська область, м. Вовчанськ, вул. Ігнатьєва, 42, ) на користь Фермерського господарства "Бурейчак" (62512, Харківська обл., Вовчанський район, с. Землянки, вул. Східна, 33, ) збитки у розмірі 13 807 248, 00 грн.

Стягнути з Фермерського господарства "Бурейчак" (62512, Харківська обл., Вовчанський район, с. Землянки, вул. Східна, 33, ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 207 108, 72 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вовчанський комбінат хлібопродуктів" (62501, Харківська область, м. Вовчанськ, вул. Ігнатьєва, 42, ) на користь Фермерського господарства "Бурейчак" (62512, Харківська обл., Вовчанський район, с. Землянки, вул. Східна, 33, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 207 108, 72 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Фермерське господарство «Бурейчак» (62512, Харківська обл., Вовчанський район, с. Землянки, вул. Східна, 33, ) в особі ліквідатора арбітражного керуючого Саутенка С.О. (61166, м. Харків, вул. Кримська, 6);

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вовчанський комбінат хлібопродуктів" (62501, Харківська область, м. Вовчанськ, вул. Ігнатьєва, 42).

Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 66);

Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт" (04116, м. Київ, вул. Старокиївська, 10-Г);

Третя особа - Agromino A/S (04116, м. Київ, вул. Старокиївська, 10-Г, корпус В, 4 поверх).

Повне рішення складено 15.04.2024.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/1909/23 (922/4494/23)