номер провадження справи 22/27/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.04.2024 Справа № 908/80/24

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Ярешко О.В.,

При секретарі судового засідання Красніковій С.І.

За участю представників учасників справи:

від позивача: Неудачін Р.В., довіреність № 2 від 02.01.2024

від відповідача: Працевитий Г.О., адвокат, ордер АР № 1159277 від 20.02.2024

від третьої особи-1: Дяченко О.С., довіреність № 345 від 21.12.2023; Омельяненко В.В., довіреність № 343 від 21.12.2023

від третьої особи-2: не з`явився

від третьої особи-3: Сапунцов В.Д., довіреність № 06/11-68 від 06.11.2023

розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/80/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання (вул. Олександрівська, буд. 35, м. Запоріжжя, 69063)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Кошового Андрія Андрійовича ( АДРЕСА_1 )

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго (вул. Сталеварів, буд. 14, м. Запоріжжя, 69035)

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (вул. Сім`ї Бородських, буд. 19, м. Київ, 03057)

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (вул. Симона Петлюра, буд. 25, м. Київ, 01032)

про стягнення 372 066,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

04.01.2024 до Господарського суду Запорізької області через систему Електронний суд надійшла позовна заява (вих. № 12211 від 04.01.2024) Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжжяелектропостачання до Фізичної особи-підприємця Кошового Андрія Андрійовича про стягнення 372066,91 грн. заборгованості за договором № 169у про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019, яка виникла за період з 01.02.2022 по 31.05.2023.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.01.2024 суддею Ярешко О.В. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/80/24 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. На підставі ст. 50 ГПК України залучено до участі у справі в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго.

Ухвалою суду від 19.03.2024, на підставі ст. 50 ГПК України за клопотанням третьої особи-1, залучено до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та в якості третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго». З власної ініціативи суду, згідно ч. 3 ст. 177 ГПК України, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 03.04.2024 включно. Підготовче засідання відкладено на 11.04.2024.

У підготовче засідання 11.04.2024 з`явилися представники сторін та третіх осіб-1,3.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.

Представник третьої особи-2 не з`явився. Про дату, час і місце підготовчого засідання Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг повідомлена шляхом доставлення ухвали до її електронного кабінету 22.03.2024.

Пояснення щодо суті позовних вимог від третьої особи-2 до суду не надійшло.

Представник третьої особи-3 зазначив, що пояснення щодо суті позовних вимог не надав.

21.03.2024 від позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів: копії адвокатських запитів.

Клопотання судом задоволено, докази долучені до матеріалів справи.

01.04.2024 та 11.04.2024 від третьої особи-1 через систему «Електронний суд» надійшли клопотання про долучення до матеріалів справи доказів: актів надання послуг за період з лютого 2022 по травень 2023; розпорядження та протоколів комісії ПАТ Запоріжжяобленерго за вказаний період.

Представники учасників справи проти клопотань не заперечили.

Клопотання судом задоволені, докази долучені до матеріалів справи.

01.04.2024 через систему «Електронний суд» від третьої особи-1 надійшло пояснення та додаткові пояснення по справі, викладено клопотання про визнання поважною причину пропуску строку та поновлення строку для надання письмових пояснень. В обґрунтування клопотання зазначено, що ухвала суду надійшла в розпорядження виконавця (представника) лише 31.01.2024. У встановлений судом строк письмових пояснень складено не було, оскільки надання відповідної інформації потребувало значного часу.

Представники учасників справи проти заявленого клопотання не заперечили.

Згідно ч. 2 ст. 119 ГПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Дотримуючись принципів рівності та змагальності сторін, з метою встановлення обставин справи, суд задовольняє клопотання третьої особи-1, продовжує встановлений судом процесуальний строк до 01.04.2024 включно для подання письмового пояснення, письмові пояснення, що надійшли до суду, приймаються судом до розгляду.

01.04.2024 через систему Електронний суд надійшло клопотання третьої особи ПАТ Запоріжжяобленерго про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та Національної енергетичної компанії УКРЕНЕРГО.

Суд відмовляє в задоволенні клопотання як процесуально необґрунтованого, оскільки ухвалою суду від 19.03.2024, на підставі ст. 50 ГПК України за клопотанням третьої особи-1, було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго».

ПАТ Запоріжжяобленерго у письмовому пояснення зазначив, що при нарахуванні обсягів розподіленої електроенергії відповідачу у період з липня 2022 по травень 2023 Товариство керувалося п. 9 Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану, затвердженого Наказом Міністерства енергетики України від 13.04.2022 № 148, п.п. 8.6.9, 8.6.11 ККОЕЕ, тобто за середньодобовим споживанням аналогічного періоду минулого року. Розрахований обсяг споживання електричної енергії за лютий-червень 2022 були визначені згідно актів про спожиту електричну енергію. Вказані акти надати не може, так як первинні документи знаходяться на території, яка перебуває в тимчасовій окупації.

ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго», відповідно до чинного законодавства, як оператор системи передачі, виконує функції диспетчерського управління об`єднаної енергетичної системи України та забезпечує організацію та адміністрування комерційного обліку виробленої електричної енергії. Крім того, ПрАТ НЕК Укренерго, як адміністратор комерційного обліку, є останнього ланкою у формуванні сертифікованих даних комерційного обліку виробленої й відпущеної в ОЕС України електроенергії, що передаються іншим учасникам ринку, а, отже, володіє всіма необхідними даними щодо фактичного обсягу відпуску електроенергії ПАТ «Запоріжжяобленерго».

Суд зобов`язує ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» у строк до 30.04.2024 надати письмове пояснення з документальним обґрунтуванням щодо фактичного постачання ПАТ «Запоріжжяобленерго» електроенергії на тимчасово окуповану територію України: м. Пологи Запорізької області у спірний період.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2024 у справі № 905/644/22 викладено такий правовий висновок: нормами підпунктів 1, 2 пункту 9 Положення № 148 як спеціального підзаконного нормативно-правового акта встановлено особливості правового регулювання відносин, пов`язаних із визначенням обсягів споживання електричної енергії споживачами незалежно від їх категорії (побутові, малі непобутові, інші непобутові), об`єкти яких розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії, або на тимчасово окупованих територіях. Зазначені норми Положення № 148, на відміну від пункту 8.6.11 Кодексу КОЕЕ, поширюють необхідність застосування коефіцієнта приросту/зниження споживання електричної енергії стосовно всіх категорій споживачів (тобто не тільки стосовно індивідуальних побутових) при визначенні обсягів споживання електроенергії за їх середньодобовим споживанням в аналогічному періоді попереднього року, а такий коефіцієнт має розраховуватися для відповідного періоду та території ліцензованої діяльності оператора системи, що здійснює розподіл електричної енергії відповідному споживачу. Водночас зі змісту абзацу 6 підпункту 2 пункту 9 Положення № 148 вбачається, що розрахунок коефіцієнта приросту/зниження споживання електричної енергії як співвідношення величин обсягу відпуску електричної енергії споживачам у розрахунковому місяці до величини обсягу відпуску електричної енергії споживачам в аналогічному розрахунковому місяці попереднього року у відповідному вузлі/районі/області електричних мереж оператора системи розподілу має здійснювати вказаний оператор за наявними фактичними даними станом на перше число календарного місяця, наступного за розрахунковим. Верховний Суд вважає за необхідне сформулювати такі висновки щодо застосування норм підпунктів 1, 2 пункту 9 Положення № 148 в подібних правовідносинах: "Обов`язковою передумовою для правильного визначення постачальником обсягів споживання електричної енергії будь-якими категоріями споживачів (побутові, малі непобутові, інші непобутові) на територіях, на яких ведуться бойові дії, або на тимчасово окупованих територіях, є застосування коефіцієнта приросту/зниження споживання, розрахованого для відповідного періоду електроспоживання та території ліцензованої діяльності оператора системи, що здійснює розподіл електричної енергії відповідному споживачу. Таким чином, оператору системи розподілу належать повноваження щодо розрахунку коефіцієнта приросту/зниження споживання електричної енергії як співвідношення величин обсягу відпуску електричної енергії споживачам у розрахунковому місяці до величини обсягу відпуску електричної енергії споживачам в аналогічному розрахунковому місяці попереднього року у відповідному вузлі/районі/області електричних мереж оператора системи розподілу, який (оператор) має здійснювати зазначений розрахунок за наявними фактичними даними станом на перше число календарного місяця, наступного за розрахунковим. При цьому визначення обсягів споживання електричної енергії на об`єктах таких споживачів із застосуванням відповідного коефіцієнта має відбуватися саме за даними (показниками) їх середньодобового, а не середньомісячного споживання в аналогічному періоді попереднього року, що об`єктивно може бути зумовлено непостійністю електропостачання в звітний період з причин знеструмлення або відключення електроустановок споживачів у зв`язку з пошкодженням чи руйнуванням об`єктів енергетичної інфраструктури (електричні станції, трансформаторні підстанції, лінії та вузли електромереж тощо) внаслідок ведення бойових дій під час воєнного стану. Таким чином, незастосування електропостачальником в умовах воєнного стану коефіцієнта приросту/зниження споживання електричної енергії при розрахунку обсягів електроспоживання призведе до неправильного розрахунку вартості фактично спожитої електричної енергії, а тому незалежно від причин нездійснення розрахунку відповідного коефіцієнта не може бути достатньою підставою для покладання на споживача обов`язку оплатити поставлену електроенергію лише за даними її середньодобового споживання в аналогічному періоді попереднього року, як це допускається пунктами 8.6.9, 8.6.11 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, оскільки викладене в підпункті 1 пункту 9 зазначеного Положення застереження виключає поширення норм цього Кодексу щодо такого майна, як об`єкти (електроустановки) споживачів, розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії, або на тимчасово окупованих територіях".

Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне зобов`язати ПАТ Запоріжжяобленерго надати суду в строк до 30.04.2024 письмове пояснення з відповідним детальним розрахунком щодо застосування/незастосування при визначенні обсягів споживання електричної енергії на об`єктах споживача (відповідача) відповідного коефіцієнта приросту/зниження споживання, вказавши, яким чином здійснювався розрахунок коефіцієнту стосовно відповідача: за середньодобовим споживанням, чи середньомісячним.

Відповідач у відзиві зазначив про свій виїзд з м. Пологи Запорізької області на підконтрольну територію України 12.03.2022 та реєстрацію в якості переселенця, що підтверджується довідкою від 27.07.2022. Відтак, відповідач не є споживачем електроенергії на окупованих об`єктах, хто є фактичним споживачем встановити неможливо.

Згідно долученої до відзиву копії довідки переселенця від 27.07.2022 № 2304-, фактичним місцем проживання/перебування Кошового А.А. є м. Запоріжжя.

Суд зобов`язує відповідача надати суду в строк до 30.04.2024 документальні докази на підтвердження обставини виїзду 12.03.2022 ФОП Кошового А.А. з м. Пологи Запорізької області.

10.04.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 908/1162/23. Також, просив долучити до матеріалів справи докази: відповіді позивача та НКРЕКП.

Учасники справи проти заявлених клопотань не заперечили.

Докази долучені до матеріалів справи та прийняті судом до розгляду.

Предметом позову в цій справі є стягнення з відповідача 372066,91 грн. заборгованості за договором № 169у про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019, яка виникла за період з 01.02.2022 по 31.05.2023. Електроенергія поставлялася на територію, тимчасово окуповану Російською Федерацією: м. Пологи Запорізької області. Як вказало ПАТ «Запоріжжяобенерго», що є адміністратором комерційного обліку електроенергії, та на підставі даних якого позивач нарахував плату відповідачу, ПАТ «Запоріжжяобленерго» частково визначало обсяги спожитої відповідачем електроенергії на підставі наданих відповідачем Актів про спожиту електричну енергію. При цьому, вказаних актів надати суду не може. Доступу до даних електролічильників відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» немає.

Відтак, предметом дослідження в цій справі є факт постачання позивачем та споживання в спірний період саме відповідачем електроенергії на об`єктах, що розташовані на тимчасово окупованій території: м. Пологи Запорізької області.

При цьому, відповідно ч. 2 статті 131 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", на період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

Як встановлено судом, ухвалою від 27.03.2024 Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду справу № 908/1162/23 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Передача справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зумовлена тим, що колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23 щодо того, що достатнім для застосування частини другої статті 13 та частини другої статті 131 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є розповсюдження дії цього Закону на спірні правовідносини з огляду на приписи статті 2 Закону. Колегія суддів вважає, що положення статей 13 та 131 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" можуть бути поширені на тимчасово окуповані території з урахування частини першої цих статей, а саме за рішенням Кабінету Міністрів України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/8358/19 наголосив, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). До того ж зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 № 910/24257/16).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 233/2021/19 конкретизувала власні правові висновки та правові висновки Верховного Суду України щодо критеріїв встановлення подібності правовідносин, визначивши, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними в порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом.

Якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, стосовно якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність треба також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку (п. 11 ч. 1 ст. 229 ГПК України).

Враховуючи викладене, оскільки в справі № 908/1162/23 вирішується спір у подібних правовідносинах (постачання електроенергії на тимчасово окуповані території України), господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі № 908/80/24 до закінчення перегляду справи № 908/1162/23 у касаційному порядку. Клопотання відповідача про зупинення провадження у справі судом задовольняється.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства).

Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення Бараона проти Португалії, 1987 рік, Хосце проти Нідерландів, 1998 рік; Бухкольц проти Німеччини, 1981 рік; Бочан проти України, 2007 рік).

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 (надалі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Враховуючи складність справи, недобросовісність поведінки учасників справи, яка полягає в несвоєчасному виконанні вимог ухвал суду, суд вважає за необхідне застосувати принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини, продовжити строк підготовчого провадження у справі на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод для всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись ст.ст. 80, 119, п. 7 ч. 1 ст. 228, п. 11 ч. 1 ст. 229, ст.ст. 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд

УХВАЛИВ:

1. Продовжити строк підготовчого провадження у справі на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

2. Продовжити ПАТ Запоріжжяобленерго строк для подання письмового пояснення до 01.04.2024 включно. Письмові пояснення ПАТ Запоріжжяобленерго, що надійшли до суду 01.04.2024, долучити до матеріалів справи та прийняти до розгляду.

3. Зобов`язати ПАТ Запоріжжяобленерго надати суду в строк до 30.04.2024 письмове пояснення з відповідним розрахунком щодо застосування/незастосування при визначенні обсягів споживання електричної енергії на всіх об`єктах споживача (відповідача) (окремо по кожному об`єкту) відповідного коефіцієнта приросту/зниження споживання, вказавши, яким чином здійснювався розрахунок коефіцієнту: за середньодобовим споживанням саме відповідача, чи середньомісячним.

4. Зобов`язати відповідача надати суду в строк до 30.04.2024 документальні докази на підтвердження обставини виїзду 12.03.2022 ФОП Кошового А.А. з м. Пологи Запорізької області.

5. Зобов`язати ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» у строк до 30.04.2024 надати письмове пояснення з документальним обґрунтуванням щодо фактичного постачання ПАТ «Запоріжжяобленерго» електроенергії на тимчасово окуповану територію України: м. Пологи Запорізької області у спірний період.

6. Зупинити провадження у справі № 908/80/24 до закінчення перегляду справи № 908/1162/23 у касаційному порядку.

7. Зобов`язати учасників справи повідомити господарський суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі № 908/80/24, у п`ятиденний строк із дня їх усунення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до ст.ст. 255, 256 ГПК України. Повний текст ухвали складений та підписаний 15.04.2024.

Суддя О.В. Ярешко