ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року

м. Київ

cправа № 916/2938/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Рогач Л. І. - головуюча, Краснов Є. В., Мачульський Г. М.,

за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,

представників учасників справи:

Офісу Генерального прокурора - Колодяжної А. В.,

Одеської міської ради - Голуб А. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Приватного підприємства "Чорномор-Ріелт"

на рішення Господарського суду Одеської області від 19.04.2023

(суддя Бездоля Ю. С.)

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2024

(судді Поліщук Л. В., Богатир К. В., Таран С. В.)

у справі за позовом т. в. о. заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до Приватного підприємства "Чорномор-Ріелт" та державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" Морозової Ольги Станіславівни

про скасування рішення, припинення права власності, зобов?язання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

1. Історія справи

1.1. Т. в. о. заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси (далі - Прокурор) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради (далі - Міськрада, позивач) до Приватного підприємства "Чорномор-Ріелт" (далі - ПП "Чорномор-Ріелт", відповідач-1) та державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" Морозової Ольги Станіславівни (далі - Державний реєстратор, відповідач-2), в якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого за ПП "Чорномор-Ріелт" зареєстроване право власності на об?єкт нерухомого майна;

- припинити право власності ПП "Чорномор-Ріелт" на об`єкт нерухомого майна шляхом скасування державної реєстрації речового права;

- зобов`язати ПП "Чорномор-Ріелт" звільнити земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок самочинно побудованої на ній нежитлової будівлі площею 236,2 м2.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням права комунальної власності на земельну ділянку у зв?язку зі здійсненням ПП "Чорномор-Ріелт" самочинного будівництва нежитлової будівлі та, як наслідок, самовільним зайняттям земельної ділянки із незаконним проведенням за останнім державної реєстрації права власності на об?єкт самочинного будівництва.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

2.1. Комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" (далі - КП "Одеське МБТІ") 21.02.2011 виготовлений технічний паспорт на одноповерхове нежитлове приміщення загальною площею 48,9 м2 (матеріали зовнішніх стін - цегла, металевий каркас), розташоване у будинку № 36 на вул. Генуезькій у м. Одесі, власником якого є Фірма "Стенфорд-Інвест" (Приватне підприємство).

2.2. Фірма "Стенфорд-Інвест" (Приватне підприємство) (Продавець) та ПП "Чорномор-Ріелт" (Покупець) 17.05.2011 уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого Продавець передав у власність (продав), а Покупець прийняв у власність (купив) нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, буд. 36, загальною площею 48,9 м2, яке належало Продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.07.2009 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим № 2442 та право власності на яке було зареєстроване КП "Одеське МБТІ" 29.07.2009 (реєстраційний номер: 27488622).

2.3. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 20.06.2011 за ПП "Чорномор-Ріелт" 20.06.2011 зареєстровано право приватної власності на придбане за договором купівлі-продажу від 17.05.2011 нежитлове приміщення.

2.4. Згідно з актом про пожежу від 22.10.2018, складеним інспектором Приморського РВ ГУ ДСНС України в Одеській області, на об`єкті кафе-бару "Гастроманія", який розташований за адресою: м.Одеса, вул. Генуезька, буд. № 36-А, загальною площею 48,9 м2 сталася пожежа, внаслідок якої знищено повністю будівлю кафе "Гастроманія", про що 22.10.2018 Приморським РВ ГУ ДСНС України в Одеській області складено звіт.

2.5. Приморська районна адміністрація Міськради (далі - Райадміністрація) листом від 25.01.2019 № 3д/мр звернулась до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради, Комунального підприємства "ЖКС "Фонтанський" Одеської міської ради (далі - КП "ЖКС "Фонтанський"), в якому повідомила, що на контролі Райадміністрації знаходиться депутатське звернення депутата Одеської міської ради Гіганова Б. В. від 16.01.2019 № 66/д-мр щодо питань, пов`язаних із законністю проведення капітального будівництва двоповерхової споруди на місці згорілого кафе-бару "Гастроманія" з улаштуванням фундаменту та огорожі за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, буд. 36-А. З метою недопущення порушення діючого законодавства України у сфері містобудування Райадміністрація просила розглянути наведену інформацію та прийняти відповідні рішення з питань, які викладені у вказаному рішенні. КП "ЖКС "Фонтанський" доручено, у разі підтвердження факту самовільного будівництва, підготувати пакет документів для прийняття відповідного розпорядження Райадміністрацією.

2.6. Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради листом від 05.02.2019 № 01-2/8-Д у відповідь на лист Райадміністрації від 25.01.2019 № 3д/мр щодо розгляду депутатського звернення депутата Гіганова Б. В. від 16.01.2019 № 66/д-мр повідомило, що наразі здійснюються організаційні заходи щодо проведення позапланової перевірки з дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, буд. 36-А, про результати якої буде поінформовано додатково.

2.7. Відповідно до змісту акта від 20.02.2019 КП "ЖКС "Фонтанський" проведено обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові на території м. Одеси по вул. Генуезькій, буд. 36-А, яким встановлено, що на місці колишнього згорілого кафе ведуться роботи з будівництва нової споруди; дозвільні та правоустановчі документи КП "ЖКС "Фонтанський" не надано; представнику власника вручено припис про зупинку робіт до надання дозвільної документації.

2.8. КП "ЖКС "Фонтанський" листом від 28.02.2019 № 01-08/505 надано відповідь на запит Одеської місцевої прокуратури від 18.02.2019 № 16-1951-19 з питання надання інформації щодо законності будівництва об`єкта, розташованого за адресою: вул. Генуезька, буд. 36-А, м. Одеса, та повідомлено, що КП "ЖКС "Фонтанський" здійснений виїзд для проведення обстеження об`єкта нерухомості за адресою: вул. Генуезька, буд. 36-А, м. Одеса, за результатами якого встановлено, що за зазначеною адресою проводяться роботи з будівництва нової споруди не встановленою юридичною або фізичною особою; документи дозвільного характеру на проведення робіт співробітникам КП "ЖКС "Фонтанський" надано не було.

2.9. Приватним підприємством "Коло друзів" (далі - ПП "Коло друзів") на замовлення ПП "Чорномор-Ріелт" 26.02.2019 виготовлений технічний паспорт на нежитлову будівлю, розташовану у будинку № 36 на вул. Генуезькій у м Одесі, відповідно до якого нежитлова будівля загальною площею 236,2 м2, основною площею 173,0 м2, має два поверхи: перший поверх загальною площею 119 м2, другий поверх загальною площею 117,2 м2. Також у технічному паспорті зазначено, що площа основи (забудови) складає 134,5 м2.

2.10. 05.03.2019 ПП "Коло друзів" видано довідку № 40.19, в якій зазначено, що матеріалами технічної інвентаризації, проведеної 26.02.2019 за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 36, встановлено, що ПП "Чорномор-Ріелт" згідно з договором купівлі-продажу від 17.05.2011 належить на праві власності нежитлова будівля загальною площею 48,9 м2. Ця нежитлова будівля була знищена пожежею, у зв`язку з чим ПП "Чорномор-Ріелт" відбудувало нежитлову будівлю. На момент поточної інвентаризації 26.02.2019 встановлено, що загальна площа будівлі складає 236,2 м2, основна площа 173,0 м2. Зміна загальної площі відбулась за рахунок уточнення лінійних розмірів та виконання внутрішніх робіт, що згідно з Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна не належить до самочинного будівництва.

2.11. Відповідно до звіту Приватного підприємства "Дельта-консалтинг" (далі - ПП "Дельта-консалтинг") "Про можливість збереження виконаних робіт по реконструкції та капітальному ремонту з метою подальшої експлуатації в якості нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м. Одеса, Приморський район, вулиця Генуезька, 36" об`єкт обстеження відповідає вимогам ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будівлі. Основні положення", а також вимогам норм пожежної безпеки ДБН-В1.1.7-2002 "Пожежна безпека об`єктів будівництва"; обладнаний необхідними інженерними мережами, системами, приладами та обладнанням; на підставі інформації, наданої замовником, під час відновлювального (після пожежі) ремонту нежитлової будівлі були проведені роботи, що призвели до збільшення площі та поверховості, зовнішні геометричні розміри також змінились.

2.12. Державний реєстратор 12.03.2019 провів державну реєстрацію права приватної власності ПП "Чорномор-Ріелт" на нежитлову будівлю загальною площею 236,2 м2, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, буд. 36, складова частина об`єкта - нежитлова будівля, літ. "А", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Як підставу для державної реєстрації права власності зазначив: договір купівлі-продажу від 17.05.2011, довідка ПП "Коло друзів" від 05.03.2019 № 40.10, звіт ПП "Дельта-консалтинг", технічний паспорт від 26.02.2019 № 40.19, виданий ПП "Коло друзів".

2.13. Департамент комунальної власності листом від 11.04.2019 № 0119/790-06 за результатами опрацювання запиту Одеської місцевої прокуратури № 16-3349-19вих щодо надання інформації стосовно земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, буд. 36-А, в межах кримінального провадження № 0000160 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 367 Кримінального кодексу України, повідомив прокуратуру про те, що згідно з інформацією, наявною у Департаменті, рішення щодо передачі у власність або користування земельної ділянки за вищевказаною адресою Міськрадою не приймались, звернення будь-яких фізичних чи юридичних осіб стосовно надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вищевказаною адресою до Міськради не надходили.

2.14. Райадміністрація листом від 05.02.2020 № 01-12/144/2вих повідомила Одеську місцеву прокуратуру про вжиті заходи щодо вручення КП "ЖКС "Фонтанський" припису про припинення будівельних робіт до надання дозвільних документів на їх проведення та здійснення 20.02.2019 комісійного обстеження об`єкта будівництва, за результатами якого представнику забудовника вручено припис про надання дозвільних документів на проведення будівельних робіт; на теперішній час побудована будівля за вказаною адресою експлуатується як об`єкт громадського харчування.

2.15. Управління державного архітектурно-будівельного контролю Міськради за результатами розгляду запиту Приморської окружної прокуратури міста Одеси від 29.07.2021 № 52-4857ВИХ-21 листом від 17.08.2021 № 01-8/389вх поінформувало, що в Реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація щодо реєстрації документів, що надають право на виконання підготовчих та будівельних робіт на об`єкт будівництва за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, буд. 36 (замовник будівництва - ПП "Чорномор-Ріелт"); Управління не проводило перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства, будівельних норм, стандартів і правил за вищевказаною адресою.

2.16. 11.06.2021 Управління самоврядного контролю за використанням та охороною земель Департаменту земельних ресурсів Міськради провело обстеження земельної ділянки за адресою: м.Одеса, вул. Генуезька, 36, про що склало акт обстеження земельної ділянки № 21-0021-08, в якому зафіксовано, що право на земельну ділянку за цією адресою не оформлено, інформація про прийняті рішення Міськради щодо надання в оренду або у власність у Департамента відсутні.

2.17. Листом від 16.06.2021 за № 01-19/171 Департамент земельних ресурсів Міськради проінформував Приморську окружну прокуратуру, що 13.05.2021 в межах кримінального провадження № 0000001 проведено огляд місця події за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, буд. 36, у результаті якого складений акт обстеження земельної ділянки за вищевказаною адресою, в якому встановлений факт самовільного зайняття земельної ділянки загальною площею 85 м2.

3. Короткий зміст судових рішень

3.1. Господарський суд Одеської області рішенням від 19.04.2023 задовольнив позовні вимоги до ПП "Чорномор-Ріелт" у повному обсязі. Відмовив у задоволенні позову до Державного реєстратора.

3.2. Зазначив, що Державний реєстратор зареєстрував речові права на новий об?єкт, речові права на який, виходячи з наявних матеріалів справи, у ПП "Чорномор-Ріелт" відсутні. Збільшення нерухомого майна фактично відбулося на земельній ділянці, яка у встановленому законом порядку забудовнику не відводилася у власність (користування), та за відсутності дозвільних документів на будівництво спірного об`єкта нерухомості, у зв`язку з чим дійшов висновку, що спірна нежитлова будівля є об`єктом самочинного будівництва.

3.3. З огляду на характер спірних правовідносин, неправомірну поведінку ПП "Чорномор-Ріелт", встановлені судом обставини та застосовані правові норми, суд дійшов висновку про те, що у цій справі не вбачається невідповідності між заходом втручання держави в право власності відповідача-1 та критеріями правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини.

3.4. Відмовляючи у задоволенні позову до Державного реєстратора, суд зазначив, що спір про скасування рішення щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, пов?язаний з порушенням прав позивача саме іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

3.5. Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 12.02.2024 рішення Господарського суду Одеської області від 19.04.2023 скасував у частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого за ПП "Чорномор-Ріелт" зареєстроване право власності на нежитлову будівлю площею 236,2 м2, та про припинення права власності ПП "Чорномор-Ріелт" на нежитлову будівлю площею 236,2 м2; ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог у цій частині; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін та виклав резолютивну частину рішення суду у новій редакції, згідно з якою:

- позовні вимоги до ПП "Чорномор-Ріелт" задовольнив частково та зобов?язав ПП "Чорномор-Ріелт" звільнити земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок самочинно побудованої на ній нежитлової будівлі;

- відмовив у задоволенні решти позовних вимог до ПП "Чорномор-Ріелт";

- відмовив у задоволенні позовних вимог до Державного реєстратора.

3.6. Апеляційний суд з урахуванням стандарту доказування "вірогідності доказів" погодився з доводами Прокурора про те, що ПП "Чорномор-Ріелт" здійснило не реконструкцію приміщення, а нове будівництво з істотно збільшеною площею замість нежитлового приміщення, яке було повністю знищене пожежею.

3.7. Водночас суд з покликанням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 зазначив про неналежний спосіб захисту прав у частинах позову про визнання незаконним і скасування рішення Державного реєстратора та припинення права власності.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування

4.1. 26.02.2024 ПП "Чорномор-Ріелт" подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Господарського суду Одеської області від 19.04.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2024 (повний текст складений 15.02.2024), в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову до ПП "Чорномор-Ріелт".

4.2. Підставою касаційного оскарження скаржник зазначив неврахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду щодо застосування статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" при ініціюванні в судовому порядку питання щодо звільнення земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта, викладеного у постановах від 08.03.2023 у справі № 420/8499/20, від 21.09.2022 у справі № 540/1808/19, від 28.05.2021 у справі № 320/5528/18, від 28.11.2018 у справі № 815/2311/15, від 09.07.2020 у справі № 463/4564/16-а, від 21.10.2020 у справі № 420/228/19, від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18, від 21.09.2022 у справі № 540/1808/19.

4.3. Вказує також на те, що висновок апеляційного суду щодо самовільного зайняття відповідачем-1 земельної ділянки комунальної власності внаслідок здійснення ним самочинного будівництва зроблено без урахування висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постановах від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 05.12.2018 у справі № 713/1817/16-ц, від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц, висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.05.2022 у справі № 909/1089/20 щодо застосування принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, закріпленого у статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та стосовно того, що фактичне користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів не є достатньою підставою для визнання такого використання земельної ділянки самовільним зайняттям.

4.4. Вважає, що висновок апеляційного суду про те, що реконструйований відповідачем-1 об`єкт нерухомості є новозбудованим, не ґрунтується на належних та допустимих доказах, оскільки єдиним належним доказом проведеного виду будівельних робіт може бути висновок спеціаліста будівельної галузі, тож суд помилково визнав незаконними дії Державного реєстратора щодо реєстрації права власності відповідача-1 на реконструйований об`єкт нерухомого майна.

4.5. Скаржник також зазначає, що апеляційний суд не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17.01.2019 у справі № 708/254/18, від 09.09.2022 у справі № 759/18854/20, щодо підстав, з яких може бути припинено право власності на знищений об`єкт нерухомості.

4.6. На думку скаржника, апеляційний суд не врахував висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 03.12.2019 у справі № 10/3164/18, щодо застосування положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру" про те, що прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може та бажає захищати інтереси держави.

5. Позиції інших учасників справи, заяви, клопотання

5.1. Прокурор у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити в її задоволенні.

5.2. Позивач та відповідач-2 правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористалися.

5.3. До Верховного Суду 03.04.2024 через систему "Електронний суд" від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з підстав неможливості представника відповідача-1 (адвоката Акименко В. М.) бути присутнім у судовому засіданні 03.04.2024 у місті Києві у приміщенні Касаційного господарського суду у зв`язку зі станом здоров`я.

5.4. Розглянувши клопотання, колегія суддів його відхилила, оскільки:

- ухвалою Верховного Суду від 12.03.2024, якою відкрито касаційне провадження у справі та призначено її розгляд на 03.04.2024, явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася;

- відповідач-1 та його представник (адвокат Акименко В. М.) завчасно отримали в електронному кабінеті Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвалу Верховного Суду від 29.03.2024, якою призначено проведення судового засідання на 03.04.2024 в режимі відеоконференції у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду (клопотання Одеської міської ради про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції) та роз`яснено іншим учасникам справи № 916/2938/21, що їх представники також мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Таким чином, відповідач-1 та його представник (адвокат Акименко В. М.), який, як вбачається зі змісту клопотання, мешкає в м. Одесі, не був позбавлений можливості взяти участь у засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду і про таку неможливість у поданому клопотанні не йдеться.

6. Позиція Верховного Суду

6.1. Заслухавши суддю-доповідачку, представника позивача та Прокурора, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ПП "Чорномор-Ріелт" звільнити земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок самочинно побудованої на ній нежитлової будівлі площею 236,2 м2

6.2. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

6.3. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

6.4. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

6.5. За змістом статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

6.6. У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

6.7. Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва. Зокрема, за частиною другою цієї статті особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього.

6.8. Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, також прямо визначені статтею 376 ЦК України.

6.9. Так, частинами третьою-п`ятою статті 376 ЦК України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо ж власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

6.10. Отже, знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво.

6.11. Формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

6.12. Ураховуючи наведене, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки (частина друга статті 152 ЗК України).

6.13. Висновки щодо способу захисту прав власника земельної ділянки у разі зведення на ній самочинного будівництва шляхом задоволення вимоги про знесення самочинно побудованого нерухомого майна є усталеними в судовій практиці Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22, від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 910/14328/17, від 01.07.2020 у справі № 755/3782/17, від 02.06.2021 у справі № 910/14524/19).

6.14. Суд апеляційної інстанції встановив, що Міськрада як власник земельної ділянки, на якій ПП "Чорномор-Ріелт" провело будівельні роботи, не надавала згоди на забудову земельної ділянки, право на земельну ділянку за цією адресою не оформлено, інформація про прийняті рішення Міськради щодо надання в оренду або у власність відсутні. Крім того, в матеріалах справи відсутні дозвільні документи на будівництво спірного об`єкта нерухомості.

6.15. За встановленими судами попередніх інстанцій у даній справі обставинами придбане відповідачем-1 майно було знищене, а зведений новий об`єкт будівництва. Площа здійсненої забудови істотно перевищує площу нежитлового приміщення, про реконструкцію якого стверджує відповідач-1. Отже, таке майно є самочинним будівництвом у розумінні частини першої статті 376 ЦК України.

6.16. Особа, яка використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої особи (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку.

6.17. За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" про самовільне зайняття земельної ділянки свідчить вчинення особою будь-якої дії, спрямованої на фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

6.18. Отже, у разі використання земельної ділянки без відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання її в користування або у власність, повернення такої земельної ділянки відповідно до приписів статті 212 ЗК України власнику з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд відповідає законодавству, що регулює спірні правовідносини.

6.19. Зважаючи на встановлені у цій справі обставини, висновок судів попередніх інстанцій про те, що земельна ділянка комунальної власності підлягає поверненню власнику з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно розміщеного на ній майна, є законним та обґрунтованим.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого за ПП "Чорномор-Ріелт" зареєстроване право власності на об?єкт нерухомого майна та припинення права власності ПП "Чорномор-Ріелт" на об`єкт нерухомого майна шляхом скасування державної реєстрації речового права

6.20. Згідно з положеннями статті 328 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

6.21. Відповідно до частини другої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

6.22. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема положень частини четвертої цієї статті (постанова від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 (пункти 6.31- 6.33), постанова від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц (пункти 53- 56), постанова від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 46)). Тобто відповідно до приписів частин третьої та п`ятої статті 376 ЦК України як особа, що здійснила самочинне будівництво, так і власник земельної ділянки, на якій здійснили самочинне будівництво, можуть набути самочинно збудоване майно у власність. Однак для цього їм необхідно дотримуватись чіткого алгоритму дій, передбаченого в зазначеній статті.

6.23. Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається.

6.24. За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.

6.25. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

6.26. Велика Палата Верховного Суду зазначала, що сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (постанова від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (пункт 123)).

6.27. Державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації право власності не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

6.28. Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту.

6.29. Як вже зазначалося, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

6.30. Оскільки положення статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за особою - власником земельної ділянки у будь-який інший спосіб, окрім визначеного цією статтею (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за власником земельної ділянки), також не змінює правовий режим самочинного будівництва. За вказаних обставин особа - власник земельної ділянки не набуває право власності на самочинно побудоване нерухоме майно.

6.31. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 (пункти 136, 137) зазначала, що судовим рішенням про знесення спірного об`єкта нерухомості суд вирішує подальшу юридичну долю самочинно побудованого майна (спірного об`єкта нерухомості). Якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації.

6.32. Частиною другою, четвертою статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції на час здійснення реєстрації) передбачено, що Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

6.33. Згідно з пунктом 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (у відповідній редакції) для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому реєстрі.

6.34. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" будівництво - нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об`єкта будівництва.

6.35. Частинами першою, другою статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (у відповідній редакції) визначено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля". Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджується Кабінетом Міністрів України.

6.36. Пунктами 3, 4 частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у відповідній редакції) визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

6.37. Отже, як правильно зазначив апеляційний суд, виходячи із наведених норм законодавства, для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, утворений у результаті нового будівництва чи реконструкції, є необхідним наявність відповідних дозвільних документів та документів про введення об`єкта в експлуатацію, а також документів, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою. Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

6.38. Під час розгляду справи суд апеляційної інстанції встановив, що Державний реєстратор не додержав наведених приписів законодавства, належним чином не перевірив надані відповідачем-1 документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю площею 236,2 м2, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, буд. 36 (складова частина об`єкта - нежитлова будівля, літ. "А"), а сама реєстрація проведена за відсутності переліку необхідних документів, тому таку реєстрацію не можна вважати законною.

6.39. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності (постанова від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 (пункт 154)).

6.40. З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про відмову у задоволенні позовних вимог про скасування рішення про реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно та про припинення права власності відповідача-1 на зазначений об`єкт нерухомого майна через неналежний спосіб захисту права.

6.41. Верховний Суд звертає увагу на те, що судами попередніх інстанцій під час розгляду справи враховано критерії правомірного втручання у право на мирне володіння майном.

6.42. Згідно із частиною першою статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

6.43. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).

6.44. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила:

1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04).

6.45. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

6.46. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

6.47. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

6.48. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

6.49. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

6.50. Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.

6.51. У цьому контексті Верховний Суд ще раз звертає увагу на те, що відповідно до чітких та зрозумілих вимог чинного законодавства обов`язковою умовою використання земельної ділянки під забудову є наявність в особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів свідчить про самовільне її зайняття. Відповідні приписи стосовно охорони земель і регламентування підстав для повернення самовільно зайнятої земельної ділянки є доступними, чіткими та передбачуваними.

6.52. Зважаючи на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками про те, що відповідач-1 перед здійсненням будівництва спірної забудови, ознайомившись зі змістом земельного та цивільного законодавства, проявивши розумну обачність, міг та повинен був знати про незаконність здійснення забудови за відсутності у нього правовстановлюючих документів на землю комунальної власності. Проігнорувавши вимоги чинного законодавства, відповідач-1 фактично взяв на себе ризики, пов`язані, в тому числі, із можливим знесенням самочинно збудованого об`єкта будівництва.

6.53. Тож, надаючи оцінку правомірності втручання держави у право на мирне володіння майном, Верховний Суд враховує, що поведінка відповідача-1 щодо спорудження об`єкта нерухомості за відсутності земельної ділянки, відведеної для цієї мети, не була добросовісною і у нього не було законних підстав вважати, що реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку підміняє цей порядок та здатна легітимізувати об`єкт, самочинно збудований на земельній ділянці, що належить територіальній громаді міста Одеси.

6.54. За таких обставин право органу місцевого самоврядування повернути самовільно зайняту земельну ділянку з огляду на встановлені у даній справі обставини гарантоване чинним законодавством України (стаття 212 ЗК України) та не порушує критерію пропорційності втручання у мирне володіння майном.

6.55. Щодо посилання скаржника в касаційній скарзі на необхідність застосування до спірних правовідносин статей 120 ЗК України, 377 ЦК України, то колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що земельна ділянка під нерухомим майном, яке придбане відповідачем-1 за договором купівлі-продажу від 17.05.2011 та знищене в результаті пожежі, не була відведена у власність або користування ні відповідачу-1, ні попередньому власнику будівлі, а тому доводи відповідача-1 про перехід до нього права на цю земельну ділянку в порядку, визначеному зазначеними нормами права, є неспроможними.

6.56. При цьому у наведених скаржником в касаційній скарзі постановах суду касаційної інстанції (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 05.12.2018 у справі № 713/1817/16-ц, від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц, Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 909/1089/20), вказані норми права застосовувалися з урахуванням встановлених обставин справи в кожному конкретному випадку.

6.57. Доводи скаржника про те, що апеляційним судом не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17.01.2019 у справі № 708/254/18, від 09.09.2022 у справі № 759/18854/20, щодо підстав, з яких може бути припинено право власності на знищений об`єкт нерухомості (стаття 346 ЦК України), колегія суддів відхиляє, оскільки в межах цієї справи не заявлялася вимога про припинення права власності відповідача-1 на об`єкт нерухомого майна, придбаний ним за договором купівлі-продажу від 17.05.2011. Крім того, скаржником не враховано, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні вимог про припинення права власності відповідача-1 на спірну нежитлову будівлю з підстав неналежності способу захисту права. Тобто судом не було припинено право власності відповідача-1 на відповідний об`єкт нерухомості.

6.58. Щодо посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду щодо застосування статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", викладеного у постановах від 08.03.2023 у справі № 420/8499/20, від 21.09.2022 у справі № 540/1808/19, від 28.05.2021 у справі № 320/5528/18, від 28.11.2018 у справі № 815/2311/15, від 09.07.2020 у справі № 463/4564/16-а, від 21.10.2020 у справі № 420/228/19, від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18, від 21.09.2022 у справі № 540/1808/19, то колегія суддів зазначає таке.

6.59. У наведених скаржником справах здійснювався розгляд адміністративним судом публічно-правового спору, визначальна ознака якого те, що цей спір є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин та публічний орган чи посадова особа у цих відносинах здійснює владні управлінські функції. В межах цієї справи здійснювався розгляд спору про право між суб`єктами приватно-правових відносин, тобто розглядалася вимога власника про захист свого приватного права. З огляду на зазначене правовідносини у наведених скаржником справах і у цій справі не є подібними.

6.60. Посилання скаржника на те, що апеляційним судом не враховано висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 03.12.2019 у справі № 10/3164/18, щодо застосування положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру" про те, що прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може та бажає захищати інтереси держави, колегія суддів вважає помилковим, оскільки Прокурор виконав вимоги процесуального закону, визначив, у чому, на його думку, полягає порушення інтересів держави, обґрунтував необхідність захисту цих інтересів, а також зазначив орган, який, хоч і уповноважений державою здійснювати такий захист, але у спірних правовідносинах, будучи завчасно повідомленим, відповідні заходи протягом розумного строку не вжив. Зазначені обставини були встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним господарським судом і Верховний Суд з цим погоджується.

6.61. Наведене не протирічить правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 03.12.2019 у справі № 10/3164/18 щодо застосування положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру", а тому доводи відповідача-1 у цій частині є також помилковими.

6.62. Беручи до уваги наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що в ході касаційного розгляду не було виявлено неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, тому і підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення у касаційному провадженні, яке відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, немає.

7. Висновки Верховного Суду

7.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

7.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

7.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог щодо знесення самочинно побудованого нерухомого майна, ухвалив нове рішення про відмову в позові в частині позовних вимог про скасування рішення про реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно та про припинення права власності відповідача-1 на зазначений об`єкт нерухомого майна, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, тому оскаржувана постанова апеляційного господарського суду підлягає залишенню без змін.

8. Судові витрати

8.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Чорномор-Ріелт" залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2024 у справі № 916/2938/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський