ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2024 р. Справа№ 910/16311/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Алданової С.О.

Шапрана В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2023 (повний текст рішення складено та підписано 22.12.2023)

у справі №910/16311/23 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО"

до Державного підприємства "УКРВУГІЛЛЯ"

про стягнення 278 939,73 грн

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО"" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "УКРВУГІЛЛЯ" про стягнення 278939,73 грн, з яких 263150,69 грн пеня та 15789,04 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 01/0133-22 від 29.07.2022.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2023 у справі №910/16311/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, оскільки пеня та 3% річних нараховані позивачем за період прострочення з 16.06.2023 по 18.05.2023, тобто в період воєнного стану, то на спірні правовідносини між сторонами розповсюджується дія пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, отже заявлені до стягнення суми підлягали списанню позивачем.

Не погодившись з прийнятим рішення, Приватне акціонерне товариство "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" подало апеляційну скаргу, у якій просило апеляційну скаргу ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2023 у справі №910/16311/23 задовольнити; рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2023 у справі №910/16311/23 про відмову у задоволенні позовних вимог ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" скасувати; ухвалити нове рішення у справі №910/16311/23, яким стягнути з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "УКРВУГІЛЛЯ" () на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" () штрафні санкції за порушення умов Договору №01/0133-22 поворотної фінансової допомоги від 29 липня 2022 у сумі 278 939,73 грн, 263 150,69 грн з яких пеня, 15 789,04 грн (3% річних), та суму сплаченого судового збору за розгляд справи №910/15876/23 Господарським судом міста Києва у розмірі 4 184,10 грн, та 4 184,10 грн судового збору за розгляд справи №910/15876/23 Північним апеляційним господарським судом.

В обґрунтування своєї скарги позивач зазначав, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права. Позивач також заперечує, що дійсно мало місце повне, всебічне, об`єктивне дослідження доказів судом та висновки суду ґрунтуються на вивченні усіх обставин. Суд не вивчив детально справу №910/8349/22, а тому помилково застосував її висновки при розгляді справи №910/16311/23, у справі №910/8349/22 договір про надання поворотної фінансової допомоги був укладений 29.04.2020 - до набрання чинності пункту 18 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, у справі №910/16311/23 Договір укладений після набрання чинності пункту 18 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, отже на переконання позивача дана обставина виключає можливість стверджувати що справа №910/8349/22 та справа №910/16311/23 дійсно подібні.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2024 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" у справі №910/16311/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Алданова С.О., Шапран В.В.

Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду (через електронний суд).

Ураховуючи вищезазначене, суд був позбавлений можливості вирішити питання щодо подальшого руху апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16311/23. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/16311/23.

25.01.2024 на адресу суду надійшли матеріали справи №910/16311/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2023 у справі №910/16311/23 залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині, а саме доплату судового збору у розмірі 836,81 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2023 у справі №910/16311/23. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Установлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу упродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2023 у справі № 910/16311/23 залишити без змін, апеляційну скаргу ДП «УКРВУГІЛЛЯ» - без задоволення. В обґрунтування свого відзиву відповідач зазначав, що суд першої інстанції надав належну оцінку усім необхідним умовам Договору, а так звані «гнучкі» умови ніяким чином не мають впливу на справедливість рішення.

Апелянт під час обґрунтування скарги не розрізняє такі терміни, як «право на нарахування штрафних санкцій» (передбачено ст. 549, 610, 611, 625 ЦК України, ст. 231 ГК України) та «звільнення від відповідальності під час дії воєнного стану» (передбачено п.18 розділу «Прикінцевих та перехідних положень»). Положення п.18 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України жодним чином не суперечать положенням ЦК України та ГК України щодо права нарахування штрафних санкцій, а лише доповнюють питання їх застосування під час воєнного стану. Отже, апелянт вкотре не пояснює, яким чином свідоме підписання відповідачем Договору з передбаченою відповідальністю впливає на справедливість оскаржуваного рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна установити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як убачається із матеріалів справи, 29.07.2022 між Приватним акціонерним товариством "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО"" (далі - позикодавець) та Державним підприємством "УКРВУГІЛЛЯ" (далі - позичальник) укладено договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 01/0133-22 (далі - договір), відповідно до п. 1 якого за цим договором позикодавець передає позичальникові грошові кошти (поворотну безвідсоткову фінансову допомогу) в сумі ,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів.

Метою надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги є придбання вугілля для забезпечення підготовки та проходження опалювального сезону осінньо-зимового періоду 2022/23 року (п. 2 договору).

Згідно з п. 7 договору позичальник зобов`язаний повернути безвідсоткову фінансову допомогу, отриману за цим договором до 01 червня 2023 року в сумі ,00 грн на розрахунковий рахунок позикодавця, згідно графіку, що додається.

У пункті 17 договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно із законодавством.

Якщо позичальник своєчасно не повернув грошові кошти (поворотну безвідсоткову фінансову допомогу), він зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку за кожен день прострочення від суми неповернутих грошових коштів, а також сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми (п. 18 договору).

Відповідно до п. 30 договору останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами їх зобов`язань за цим договором.

Між сторонами погоджено та підписано Додаток № 1 до договору - Графік повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, відповідно до якого сторони погодили: до 15.02.2023 - 1/5 суми фінансової допомоги, до 15.03.2023 - 1/5 фінансової допомоги, до 15.04.2023 - 1/5 суми фінансової допомоги, до 15.05.2023 - 1/5 суми фінансової допомоги, до 01.06.2023 - 1/5 суми фінансової допомоги. Всього повертається сума фінансової допомоги, але не більше ніж ,00 грн. Сума фінансової допомоги визначається як сума грошових коштів, отриманих позичальником від позикодавця, відповідно до п. 5 договору.

Як зазначає позивач, та не заперечує відповідач, на виконання умов укладеного між сторонами договору поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 01/0133-22 перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 2 499 973 549,90 грн.

Судом установлено, до позовної заяви позивачем долучені платіжні інструкції лише на суму 218 602 761,00 грн.

В той же час, відповідно до ч.1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Зі змісту позовної заяви убачається, що на виконання умов договору перерахував відповідачу 2 499 973 549,90 грн, що підтверджено відповідачем та наявними у матеріалах справи доказами.

Зі змісту виписки по рахунку убачається, що відповідачем здійснено повернення безвідсоткової фінансової допомоги в розмірі 2 499 973 549,90 грн.

Однак, при поверненні фінансової допомоги відповідач порушив строки повернення згідно погодженого графіку, зокрема частини фінансової допомоги, яка мала бути повернута до 15.05.2023.

Отже, звертаючись із позовом, позивач зазначав, що станом на 15.05.2023 заборгованість відповідача становила 136638800,00 грн. Станом на 16.05.2023 заборгованість - 100024000,00 грн, у зв`язку з чим нараховано пеню в сумі 137019,18 грн та 3% річних в сумі 8221,15 грн; станом на 17.05.2023 заборгованість - 72357000,00 грн, у зв`язку з чим нараховано пеню в сумі 99119,18 грн та 3% річних; станом на 18.05.2023 заборгованість - 19719000,00 грн, у зв`язку з чим нараховано пеню в сумі 27012,33 грн та 3% річних в сумі 1620,74 грн. Загальна сума нарахованих та заявлених до стягнення пені та 3% річних становить 278939,73 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як установлено судом, між сторонами укладено договір поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 01/0133-22, згідно із яким позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 2 499 973 549,90 грн.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 7 договору сторони погодили, що позичальник зобов`язаний повернути безвідсоткову фінансову допомогу, отриману за цим договором до 01 червня 2023 року згідно графіку, що додається.

Отже, як вже установлено судом, відповідно до Графік повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, сторони погодили такий порядок повернення позики: до 15.02.2023 - 1/5 суми фінансової допомоги, до 15.03.2023 - 1/5 фінансової допомоги, до 15.04.2023 - 1/5 суми фінансової допомоги, до 15.05.2023 - 1/5 суми фінансової допомоги, до 01.06.2023 - 1/5 суми фінансової допомоги.

Суд зазначає, що твердження позивача про те, що 1/5 фінансової допомоги, яка мала повертатись відповідачем, як це зазначено в розрахунку, становить 500 000 000,00 грн, є хибним, оскільки позивачем надано допомогу в розмірі 2 499 973 549,90 грн, а не в розмірі ,00 грн, а тому 1/5 фінансової допомоги становить 499 994 709,98 грн.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Ураховуючи погоджений сторонами графік погашення заборгованості, до 15.05.2023 мала бути погашена заборгованість у загальному розмірі 1 999 978 839,92 грн.

В той же час, як убачається із матеріалів справи, станом на 15.05.2023 відповідачем було сплачено 1 863 739 402,12 грн.

Таким чином, судом установлено, що станом на 15.05.2023 заборгованість відповідача відповідно до графіку становила 136 239 437,80 грн, як обґрунтовано зазначає відповідач, а не 136 638 000,00 грн, як помилково вказує позивач.

16.05.2023 відповідачем сплачено 36614000,00 грн, отже за 16.05.2023 відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання на суму 99 625 437,80 грн.

17.05.2023 відповідачем сплачено 27667000,00 грн, отже за 17.05.2023 відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання на суму 71958437,80 грн.

18.05.2023 відповідачем сплачено 52638000,00 грн, отже за 18.05.2023 відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання на суму 19320437,80 грн.

Пунктом 18 Договору від 29.07.2022 визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув грошові кошти (поворотну безвідсоткову фінансову допомогу), він зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку за кожен день прострочення від суми повернутих грошових коштів, а також сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 відсотки річних простроченої суми.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок пені та 3% річних, наданий позивачем, судом установлено, що він є невірним, оскільки позивач неправильно визначив суму прострочення виконання грошового зобов`язання.

За перерахунком суду, здійсненим на зазначені вище судом суми прострочення (зокрема за період з 16.05.2023 по 16.05.2023 на суму 99 625 437,80 грн, з 17.05.2023 по 17.05.2023 на суму 71958437,80 грн, з 18.05.2023 по 18.05.2023 на суму 19320437,80 грн) судом установлено, що розмір пені становить 261512,74 грн, а розмір 3% річних - 15690,76 грн, як обґрунтовано зазначив відповідач в контр розрахунку.

При цьому суд першої інстанції зазначав, що позивач не погоджується з контррозрахунком, жодних обґрунтованих доводів щодо неправильності його здійснення не навів.

В той же час, досліджуючи доводи відповідача про наявність підстав для застосовування до даних правовідносин положень пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, суд зазначає таке.

Згідно пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З аналізу положень пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" та ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, колегія суддів суду касаційної інстанції у справі №910/8349/22 (постанова від 06.09.2023) дійшла висновку про те, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги розповсюджується дія пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.

У даному випадку законодавець не визначає дату укладання самого договору, а мається на увазі момент виникнення у позичальника прострочення зобов`язання і чи підпадає він під дію, у даному випадку, воєнного стану.

З урахуванням викладеного, оскільки пеня та 3% річних нараховані позивачем за період прострочення з 16.05.2023 по 18.05.2023, тобто в період воєнного стану, з урахуванням того, що на спірні правовідносини між сторонами розповсюджується дія пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 261512,74 грн пені та 15690,76 грн 3% річних, оскільки вказані суми підлягали списанню позивачем.

Суд першої інстанції правомірно відхилив заперечення позивача та відповідно колегія суддів вважає їх не обґрунтованими про те, що постанова Верховного Суду від 06.09.2023 у справі №910/8349/22 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вони не є подібними, з огляду на таке.

Так, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (п.6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, п.5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

Суд зазначає, що обставини, що характеризують зміст спірних правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права у справі №910/8349/22 та у цій справі є подібними, оскілки стосуються правовідносин за договором про надання поворотної фінансової допомоги та відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення фінансової допомоги.

При цьому, доводи позивача про те, що постанова у справі №910/8349/22 стосується спору з податковим органом, не відповідають дійсності, оскільки 06.09.2023 у справі 910/8349/22 Верховним Судом винесено три постанови, одна з яких є подібною до правовідносин у даній справі.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо доводів Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО", наведених у апеляційній скарзі, про невмотивованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини у справах "Руїс Торіха проти Іспанії", "Суомінен проти Фінляндії", "Гірвісаарі проти Фінляндії" неодноразово наголошував на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про відмову у задоволенні позову, тому твердження скаржника про їх невмотивованість є безпідставними.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2023 у справі №910/16311/23 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

На строк виготовлення повного тексту постанови вплинуло перебування колегії суддів на підготовці для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України з 08.04.2024 по 12.04.2024.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2023 у справі №910/16311/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2023 у справі №910/16311/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на ПАТ "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.О. Алданова

В.В. Шапран