ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Черкаси справа № 925/282/24

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Лисенко Р.М., за участі представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Олеум Газ" (с. Софіївська Борщагівка, Бучанський район, Київська область) до дочірнього підприємства "Корсунь-Шевченківський гранкар"єр "Сівач" приватного акціонерного товариства "Сівач" (м. Корсунь-Шевченківський, Черкаський район, Черкаська область) про стягнення 412 951,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 412 951,80 грн. з яких: 238 918,86 грн. основна заборгованість за нафтопродукти, 42 154,29 грн. пені, 69916,88 грн. інфляційних втрат, 14 178,00 грн. як 3 % річних та 47 783,77 грн. штрафу в розмірі 20 % від простроченої суми на підставі договору поставки № НГ-23-02/02/2022 від 23.02.2022, укладеного між сторонами у справі.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін, явка яких в засідання не визнана обов`язковою.

Клопотанням від 13.03.2024 позивач просить справу розглядати без участі свого представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в жодне засідання не з`явився. Ухвали про відкриття провадження у справі та призначення засідань вручені уповноваженому представнику відповідача 06.03.2024 та 05.04.2024, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та трекінгом поштових відправлень (а.с. 49).

В останнє засідання відповідач теж не з`явився, заперечень проти позову та доказів врегулювання спору суду не подано.

Явка в засідання повноважних представників сторін не визнавалась обов`язковою, сторони не були позбавлені можливості надати свої письмові пояснення у справу в передбаченому ГПК України порядку.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного:

З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2022 між товариством з обмеженою відповідальністю "Олеум Газ" (далі - Постачальник, позивач по справі) та дочірнім підприємством "Корсунь-Шевченківський гранкар"єр "Сівач" акціонерного товариства "Сівач" (далі - Покупець, відповідач по справі) було укладено договір поставки № НГ-23-02/02/22 ( далі Договір, а.с. 10-16).

За умовами Договору Постачальник передає у власність Покупцю нафтопродукти, а Покупець приймає і сплачує їх вартість. Кількість, асортимент, ціна та інші необхідні для поставки партії Товару дані визначаються у Заявках, що складаються Покупцем в електронному вигляді та надсилаються на електронну адресу Постачальника на умовах даного Договору ( п. 1.1. договору).

Доказів визнання Договору недійсним чи розірвання за згодою сторін у справу не подано.

За правовою природою сторонами було укладено договір поставки, що відповідає ст. 712 ГПК України.

Даною нормою передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються положення ЦК України про купівлю-продаж, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

За умовами договору (п 1.1.), позивач передає у власність відповідачу нафтопродукти, а відповідач приймає і сплачує їх вартість.

Відповідно до п. 5.3. Договору за результатами поставки та приймання-передачі товару сторони підписують видаткові або товарно-транспортні накладні.

Згідно п. 11.1. Договір є укладеним сторонами з моменту підписання та діє до 31 грудня 2022 року в частині поставок, а в частині здійснення грошових розрахунків - до повного виконання грошових зобов`язань.

За доводами позивача, Договір сторонами виконувався.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

На виконання умов договору позивач здійснив поставку та передав у власність Відповідача Товар (Дизельне пальне ДП-3 Євро5-ВО (2710 19 43 00) в кількості 7 285 літрів на загальну суму 238 918,86 грн., що підтверджується :

- видатковою накладною № 405 від 23.02.2022 на суму 238 918,86 грн. (а.с. 21);

- товарно-транспортною накладною № ОГ000000405 від 23.02.2022 (а.с. 22).

Товар отримано відповідачем без зауважень по кількості та якості, доказів протилежного суду не подано.

Видаткова накладна скріплена підписами уповноважених осіб обох сторін та печатками, містить посилання на Договір між сторонами.

За доводами представника позивача, поставка була здійснено на виконання укладеного між сторонами Договору поставки № НГ-23-02/0/22 від 23.02.2022 і містить посилання на цей Договір.

За загальним правилом, встановленим ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно з п. 6.3. Договору Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику повну вартість отриманого Товару на підставі рахунку - фактури Постачальника протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання Товару на підставі видаткових або товарно-транспортних накладних.

Як вказує позивач, цей борг 238 918,86 грн. за товар, відповідачем не сплачено, прострочення сплати вірно рахується позивачем з 03.03.2022 року.

Доказів про сплату за товар коштів відповідач суду не надав.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки розрахунок за основним боргом між сторонами не проведено, строк виконання зобов`язання є таким, що настав, тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 238 918,86 грн. основного боргу за товар.

Доводи та розрахунки позивача за позовом відповідачем суду не заперечено.

За правильним розрахунком позивач міг би нарахувати відповідачу 14 194,72 грн. як 3% річних, 42481,58 грн. пені, 72 082,43 грн. інфляційних втрат, однак свої вимоги в цій частині не змінив, тому суд приймає розрахунки позивача як належні.

Штраф розраховано позивачем вірно як одномоментне нарахування.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення розрахунків в розмірі 42 154,29 грн. за період з 03.03.2022 по 03.09.2022 та штраф в розмірі 20 % від простроченої суми в розмірі - 47 783,77 грн.

Дані вимоги підлягають до задоволення, виходячи з такого:

Відповідно до п. 7.2. договору, у випадку порушення умов договору винна в порушенні умов сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України.

Відповідно до п. 7.4.1. договору, у випадку ненадходження від покупця повної оплати за відвантажений товар постачальник має право нарахувати, а покупець зобов`язується сплатити постачальнику:

- пеню за невиконання грошових зобов`язань у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення виконання зобов`язання;

- 3 % річних.

Відповідно до п. 7.4.2. договору передбачено, що за порушення строків оплати за отриманий товар, передбачених п. 6.3. даного договору, покупець також окрім пені додатково зобов`язується сплатити постачальнику штрафну санкцію у розмірі 20 % від вартості отриманого товару.

Розрахунок штрафу та пені є вірним, визначений розмір пені не перевищує подвійну облікову ставку, яка повинна бути застосована при сплаті пені у відповідності до ст. 1,3 ЗУ "Про несвоєчасне виконання грошових зобов`язань". Нарахування пені проведено за шість місяців з часу виникнення права на її нарахування, що відповідає ч. 6 ст. 232 ГК України.

У постанові від 1 червня 2021 року по справі № 910/12876/19 Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок про те, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань не лише не заборонено, але й передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

При цьому щодо порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Гарантована статтею 61 Конституції України заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (лат. «двічі за одне і те саме не карають») має на меті уникнути несправедливого покарання за одне й те саме правопорушення двічі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 69 916,88 грн. інфляційних втрат та 14 178,00 грн. як 3% річних за прострочення сплати основної суми боргу за товар за період з 03.03.2022 по 23.02.2024 року.

Дані вимоги підлягають до задоволення, виходячи з такого:

У відповідності до ст. 625 ЦК України, у випадку прострочення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора повинен сплатити інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних із простроченої суми, якщо більший розмір процентів не встановлено договором.

Оскільки така відповідальність за невиконання грошового зобов`язання встановлена законом, то не має значення, чи передбачена вона умовами договору між сторонами.

Доказів проведення розрахунку за інфляційними та процентами річних відповідач суду не надав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 69 916,88 грн. інфляційних втрат та 14 178,00 грн. як 3% річних.

Заперечень проти доводів та розрахунків позивача відповідачем суду не подано.

Отже, правомірність позовних вимог доведено зібраними у справі доказами, докази проведення розрахунку за позовними вимогами у справі відсутні, строк виконання зобов`язання по оплаті товару є таким, що настав, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 238 918,86 грн. основної заборгованості за нафтопродукти, 42 154,29 грн. пені, 69916,88 грн. інфляційних втрат, 14 178,00 грн. як 3 % річних, 47 783,77 грн. штрафу в розмірі 20 % на підставі договору поставки № НГ-23-02/02/2022 від 23.02.2022.

Відповідно до ст. 129 ГПК України при задоволенні позову з відповідача на користь позивача слід стягнути 6 195,00 грн. витрат зі сплати судового збору повністю.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Корсунь-Шевченківський гранкар"єр "Сівач" приватного акціонерного товариства "Сівач" (код 31440826, м. Корсунь-Шевченківський, Черкаський район, Черкаська область, "Сівач" урочище) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Олеум Газ" (код 42151502, с. Софіївська Борщагівка, вул. Мала Кільцева, 4А, Бучанський район, Київська область) -- 238 918,86 грн. основної заборгованості за нафтопродукти, 42 154,29 грн. пені, 69916,88 грн. інфляційних втрат, 14 178,00 грн. як 3 % річних, 47 783,77 грн. штрафу в розмірі 20 % на підставі договору поставки № НГ-23-02/02/2022 від 23.02.2022 року та 6195,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2024

Суддя Н.М. Спаських