ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2024 р. Справа№ 910/10320/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Алданової С.О.

при секретарі судового засідання Гуменюк І.О.,

за участю представників:

від позивача - Бобиль В.В.,

від відповідача - Сікора І.І.,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2023 у справі №910/10320/23 (суддя Марченко О.В., повний текст складено - 08.11.2023) за позовом Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" до Товариства з обмежено відповідальністю "ДСВ Логістика" про стягнення 316 274,46 грн попередньої оплати та визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування однорідних вимог від 18.01.2023 за вих. №4473.

встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ Логістика" про стягнення 316 274,46 грн та визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування однорідних вимог, оформленого листом від 18.01.2023 за вих. №4473 (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог вимогам законодавства - приписам ст. 601 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.10.2023 у справі №910/10320/23 у задоволенні позову відмовлено.

Вказане рішення суду мотивоване підтвердженням відповідачем належним чином понесення витрат щодо сплати суми демереджу, а також не поданням позивачем суду жодних доказів, які б підтверджували, що прострочення повернення контейнерів відбулося з вини відповідача.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено безспірність вимог, зарахованих відповідачем та відповідно відсутність підстав для визнання недійсним зарахування.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на відсутність обставин безспірності вимог та вказує про те, що прострочення повернення обладнання відбулося з вини відповідача.

В судовому засіданні представник апелянта - позивача у справі підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Товариством з обмежено відповідальністю "ДСВ Логістика" (експедитор; контрагент) та Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (замовник) 18.12.2020 було укладено Договір, за умовами якого:

- замовник доручає і надає для перевезення вантаж, а експедитор зобов`язується за плату та за рахунок замовника надати послугу з транспортно-експедиторського обслуговування та організувати перевезення вантажу різними видами транспорту (у тому числі автомобільним, повітряним, морським транспортом) у міжнародному сполученні та по території України відповідно до умов Договору і заявок замовника на організацію перевезення, а замовник зобов`язується сплатити погоджену сторонами вартість послуг (пункт 1.1 Договору);

- заявка на організацію перевезення є невід`ємною частиною Договору, в якій встановлюються істотні умови кожного конкретного перевезення (найменування, вид, обсяг вантажу, вартість послуг експедитора, маршрут перевезення, способи перевезення та види транспорту, необхідність перевалки, зберігання вантажу, а також інші особливі умови, необхідні для організації перевезення вантажу) (пункт 1.2 Договору);

- перевезення вантажів замовника, транспортне експедирування та організацію якого здійснює експедитор у межах надання послуг, передбачених Договором, оформлюється міжнародним перевізним документом (коносамент (bill of lading) - у разі морського перевезення, міжнародна автомобільна накладна (CMR) та/або товаро-транспортна накладна (ТТН) - у разі автомобільного перевезення, авіаційна вантажна накладна (Air Waybill) - у разі повітряного перевезення, залізнична накладна - у разі залізничного перевезення, мультимодальний коносамент (combined bill oflading) - у разі змішаного перевезення, а також іншими міжнародними перевізними документами, передбаченими міжнародними нормативними актами, а також чинним законодавством України; міжнародний перевізний документ оформлюється перевізником, залученим експедитором до міжнародного перевезення вантажів замовника (пункт 1.4 Договору);

- експедитор має право для виконання своїх зобов`язань за Договором залучати третіх осіб (здійснювати самостійний добір перевізників, агентів, інших третіх осіб, укладати правочини з такими третіми особами); у відносинах з такими особами експедитор виступає від свого імені та за рахунок замовника (пункт 2.1 Договору);

- замовник зобов`язується повідомляти експедитора про необхідність перевезення вантажів: не пізніше ніж за 48 (сорок вісім) годин до початку перевезення - при організації перевезень вантажів автомобільним транспортом та не пізніше ніж за 5 (п`ять) робочих днів до початку відправлення або відвантаження партії вантажу - при організації перевезень вантажів іншими видами транспорту, що наведені в пункті 1.1 Договору, окрім автомобільного транспорту; 10 робочих днів - при організації негабаритних перевезень, що наведені в пункті 1.1 Договору, повідомлення здійснюється шляхом надання експедитору заявки електронною поштою, в якій зазначаються всі необхідні для організації перевезення відомості; прийнята експедитором заявка має бути підтверджена; сторони дійшли згоди стосовно можливості передачі заявки на електронну пошту експедитора за адресами: , ; сторони дійшли згоди щодо можливості передачі підтвердження про прийняття заявки замовника в роботу на електронні пошти замовника за адресами: , , (пункт 2.2 Договору);

- після погодження умов заявка оформляється сторонами і з моменту підписання уповноваженими представниками обох сторін і засвідчення печатками є невід`ємною частиною Договору (пункт 2.3 Договору);

- ціни (вартість) послуг зазначаються сторонами в заявках на організацію перевезень; оплата послуг здійснюється на умовах, погоджених сторонами у пункті 3.3 Договору (пункт 3.1 Договору);

- ціна (вартість) послуг, вказана у заявках, включає в себе вартість послуг третіх осіб, залучених експедитором до надання послуг за Договором, у т.ч. перевізника та винагороду експедитора за організацію перевезення; ціна (вартість) послуг експедитора не включає вартість навантажувальних та розвантажувальних робіт (пункт 3.2 Договору);

- вартість послуг та штрафні санкції, зазначені у Договорі або в заявках в еквіваленті євро або доларах США - підлягають перерахунку в національній валюті України на день виставлення рахунка за такою формулою: сума, що підлягає сплаті, вказана у євро або доларах США * курс гривні до євро/долара США, відповідно до даних Національного банка України на дату виставлення рахунка = сума, що підлягає оплаті у національній валюті України - гривні (пункт 3.8 Договору);

- у разі виникнення у експедитора додаткових витрат, такі витрати можуть бути оплачені замовником при наданні експедитором документів, що підтверджують фактичне понесення таких витрат експедитором на підставі виставлених ним рахунків (пункт 3.9 Договору);

- замовник компенсує експедитору розмір демереджу та/або детеншена, нарахованого перевізником або агентом перевізника; підставою для компенсації є рахунок перевізника або його агента; замовник звільняється від обов`язку компенсувати розмір демереджу (детеншена), якщо доведе, що прострочення повернення відбулося з вини експедитора (пункт 4.10 Договору);

- у випадку відмови однієї із сторін від погодженої дати автомобільного перевезення менш ніж за 24 години, сторона, що відмовилася, оплачує 10% від погодженої в заявці вартості послуг, якщо інше не обумовлено в заявці (пункт 4.17 Договору).

25.05.2022 відповідачем було виставлено позивачу рахунок №2940 на суму 294 889,32 грн для компенсації демереджу/детеншену на 14 днів, який позивачем оплачено 31.05.2022 платіжним дорученням №600012253 на суму 294 889,32 грн.

За доводами позивача, оскільки передбачені Договором умови компенсації демереджу не настали, перевізник/агент не здійснив нарахування демереджу, зазначена сума передплати підлягає поверненню замовнику.

Також позивач звернувся до відповідача із заявкою від 03.05.2022 №4, за якою:

- орієнтовна дата та час завантаження (режим роботи): з 20.05.2022 по 31.05.2022, понеділок - п`ятниця з 8:00 год. до 16:00 год.;

- маршрут перевезення: м. Віторія (Іспанія) [завантаження] - м. Кривий Ріг (Україна) [розвантаження];

- тип і параметри рухомого складу: окреме авто;

- кількість рухомого складу: 2 авто площадка (Flat bed trailer);

- орієнтовний термін поставки: 10-14 днів;

- вільний час на завантаження і митне оформлення/розвантаження і митне оформлення: 24 год./24 год.;

- додаткові витрати за понаднормовий простій авто на завантаженнні/розвантаженні: сума у гривні, еквівалент 350 євро/доба/авто;

- вартість доставки вантажу: сума у гривні, еквівалент 12 900 євро за 1 авто; сума у гривні, еквівалент 25 800 євро за 2 авто;

- термін і умови оплати за надані послуги: термін оплати транспортно-експедиторських послуг - передплата;

- пунктом 2 додаткових умов передбачено, що відмова замовника від послуг експедитора після підписання заявки - штраф у розмірі 50% вартості послуг з організації перевезення.

На виконання зазначеної заявки позивачем 06.05.2022 було перераховано відповідачу 795 383,04 грн платіжною інструкцією №600010819.

Позивач вказує, що оскільки він відмовився від перевезення за заявкою від 03.05.2022 №4, то з урахуванням пункту 2 додаткових умов такої заявки, йому підлягає поверненню 397 691,52 грн попередньої оплати.

Листом №4473 від 18.01.2023 відповідач повідомив позивача про наступне:

- станом на 31.12.2022 за Договором рахується передплата у сумі 376 306,38 грн;

- також до листа відповідач додає протокол-погодження від 30.12.2022 №16128 штрафу за відмову від заявки від 03.05.2022 №4 на суму 398 087,55 грн і акт приймання-передачі робіт від 02.09.2022 №10994, штрафні санкції за понаднормове використання обладнання (демередж), які виникли внаслідок перевезення контейнерів CRXU7208015, CXSU1080057, TRIU0356139 за коносаментом OLU на суму 315 878,43 грн; за вказаними документами оплата від позивача не надходила, тому заборгованість за ними була зарахована за рахунок передплати, яка виникла за рахунками від 04.05.2022 №2552 і від 25.05.2022 №2940 на суму відповідно 795 383,04 грн та 294 889,32 грн;

- відповідач просить позивача написати лист про повернення залишку грошових коштів у сумі 376 306,38 грн за Договором.

Вимогою від 01.03.2023 вих. №14-co-u-010-23 позивач вимагав повернути компенсацію демереджу у сумі 294 889,32 грн, а вимогою від 30.05.2023 вих. №31-6333 - повернути компенсацію демереджу у сумі 294 889,32 грн і 397 691,52 грн 50% попередньої оплати.

Відповіддю від 05.07.2023 вих. №4568 на вимогу від 30.05.2023 вих. №31-6333 відповідач повідомив позивача про те, що:

- під час виконання Договору відповідач поніс витрати у сумі 315 878,43 грн зі сплати демереджу, що підтверджується актом виконаних робіт від 29.08.2022 №119891 та платіжною інструкцією від 12.10.2022 №1080; повторно надає рахунки від OOCL (Europe) Limited, які виставлялися для агента ДСВ Логістика - DSV Air & Sea Sp. z.о.о.;

- у зв`язку з тим, що відповідач поніс вказані витрати, які виникли при перевезенні вантажу ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", то вимога від 30.05.2023 №31-6333 в частині повернення компенсації демереджу не може бути задоволена;

- натомість, за Договором у ДСВ Логістика обліковується передплата замовника у сумі 376 306,38 грн, яку відповідач перерахує на вказаний позивачем рахунок найближчим часом.

Позивач не погодився із вищевказаним зарахуванням та звернувся до суду з позовом про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого листом від 18.01.2023 за вих. №4473 про зарахування зустрічних однорідних вимог, а також про стягнення з відповідача 316 274,46 грн.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до частин першої - третьої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно з частиною третьою статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом частини п`ятої статті 202 Цивільного кодексу України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Спірна заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

При цьому необхідно зазначити, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 Цивільного кодексу України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Необхідною умовою для проведення зарахування відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України є також безспірність вимог, які зараховуються.

Умова щодо безспірності вимог випливає із мети інституту зарахування, яка полягає в оптимізації, тобто досягненні найбільшої ефективності діяльності сторін шляхом усунення зустрічного переміщення однорідних цінностей між кредитором та боржником в ситуації, коли кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні. При цьому відповідно ст. 601 Цивільного кодексу України зарахування може здійснюватися за заявою однієї із сторін і не потребує згоди іншої сторони.

Очевидно, що якщо вимоги, що зараховуються, не будуть безспірними, то зарахування подібних вимог за заявою однією із сторін не забезпечує досягнення мети зарахування оптимізації діяльності сторін, але створює додаткову правову невизначеність та спір з приводу виконання сторонами взаємних зобов`язань.

Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 Господарського кодексу України, статтею 601 Цивільного кодексу України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №910/21652/17, від 11.09.2018 у справі №910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі №910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі №910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі №914/2326/18.

Вирішуючи питання щодо безспірності заборгованості, суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено стороною, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час зарахування зустрічних однорідних вимог. При цьому сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї. Наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновку про безспірність заборгованості цього боржника.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц Великою Палатою Верховного Суду.

У постановах від 28.02.2018 зі справи № 910/4312/17, від 04.07.2018 зі справи № 910/16430/16, від 05.07.2018 зі справи № 914/3013/16, від 19.07.2018 зі справи № 910/14503/16, від 26.09.2018 зі справи № 910/20105/17, від 04.04.2019 зі справи № 918/329/18 Верховний Суд зазначає, що зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна зі сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Якщо інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021 зі справи № 910/11116/19 уточнив висновки Верховного Суду щодо застосування норм права (статей 601, 602 ЦК України) так.

Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Так, сума з зарахуванням якої не погоджується позивач (316 274,46 грн.) є штрафною санкцією, понесеною відповідачем, за понаднормативне використання обладнання (демередж), яка виникла внаслідок перевезення контейнерів CRXU7208015, CXSU1080057, TRIU0356139 за коносаментом OLU.

Відповідач на підтвердження обставин існування вказаної заборгованості подав до суду першої інстанції акт виконаних робіт від 29.08.2022 №119891, підписаний між ТОВ "ДСВ Логістика" та DSV Air&Sea Sp.z.o.o, згідно якого сторони підтвердили компенсацію вартості демереджу в загальній сумі 9 242,66 дол. США.

Як доказ оплати вказаної суми відповідач надав платіжну інструкцію від 12.10.2022 №1080.

Крім цього, відповідач надав рахунки від OOCL (Europe) Limited, які виставлялися для агента ДСВ Логістика - DSV Air & Sea Sp. z.о.о.

Отже, відповідачем належним чином підтверджено понесення витрат щодо сплати суми демереджу.

Враховуючи наведене вище, доводи скаржника про відсутність заборгованості щодо сплати штрафної санкції за понаднормативне використання обладнання не знайшли свого підтвердження матеріалами даної справи.

За умовами пунктом 4.10 Договору замовник компенсує експедитору розмір демереджу та/або детеншена, нарахованого перевізником або агентом перевізника; підставою для компенсації є рахунок перевізника або його агента; замовник звільняється від обов`язку компенсувати розмір демереджу (детеншена), якщо доведе, що прострочення повернення відбулося з вини експедитора.

Отже, згідно вказаного пункту договору саме на замовника (позивача у справі) покладається обов`язок доведення того, прострочення повернення обладнання відбулося з вини експедитора (відповідача у справі).

Позивачем не подано суду жодних доказів, які б підтверджували, що прострочення повернення контейнерів відбулося з вини відповідача.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на електронне листування, з якого, за його доводами, вбачається наявність вини відповідача у простроченні повернення обладнання.

Колегією суддів досліджено наведене листування та не встановлено обставин того, що прострочення повернення обладнання було зумовлено діями або бездіяльністю відповідача.

В свою чергу, позивач на інші докази, які б підтверджували його доводи не посилається та їх відповідно не надає.

Таким чином, відповідачем було підтверджено наявність у позивача перед ним заборгованості по демереджу, а тому відповідно підстави для визнання недійсним зарахування та повернення позивачу коштів відсутні.

Стосовно доводів апеляційної скарги про неправомірність покладення місцевим господарським судом судових витрат лише на позивача, оскільки в процесі розгляду справи відповідач сплатив йому 376 306,38 грн. боргу, а тому скаржник вважає, що такі витрати підлягають покладеню на сторони пропорційно, слід зазначити наступне.

Так, оскільки суд першої інстанції повністю відмовив у задоволенні позовних вимог, підстави для пропорційного розподілу судових витрат відповідно до вимог ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України були відсутні.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2023 у справі №910/10320/23 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 09.04.2024 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

С.О. Алданова