ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2024 р.м. ХарківСправа № 922/173/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", 04053, м. Київ, вул. Січових стрільців 37-41
до Фізичної особи - підприємця Тесленко Геннадія, АДРЕСА_1
простягнення 59 497,04 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Фізичної особи - підприємця Тесленко Геннадія Володимировича про стягнення заборгованості за кредитним договором № 011/1150/00693040 від 11.11.2019 року у сумі 59 497,04 грн.

Також до стягнення заявлені судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору № 011/1150/00693040 від 11.11.2019 року в частині повного та своєчасного розрахунку, право вимоги за яким належить позивачу відповідно до договору про відступлення права вимоги № 114/2-57-F від 20.12.2022 року укладеного між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк" (первісним кредитором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" (новим кредитором, позивачем).

Також позивачем у 1 пункті прохальної частини позовної заяви заявлено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.01.2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" (вх. № 173/24) залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" строк на усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

29.01.2024 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 2567/24) про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 05.02.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/173/24. Клопотання позивача викладене у 1 пункті прохальної частини позовної зави про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження задоволено. Розгляд справи № 922/173/24 призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 26.02.2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" (вх. № 173/24) залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" строк на усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду: - документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі (344,00 грн.), або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону із урахуванням пункту 7 статті 6 Закону України "Про судовий збір".

01.03.2024 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 5710) про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 04.03.2024 року прийнято заяву позивача про усунення недоліків позовної заяви. Продовжено розгляд справи 922/173/24 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами відповідно до ухвали суду від 05.02.2024 року.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалу суду від 05.02.2024 року про відкриття провадження у справі було направлено судом на адресу Фізичної особи - підприємця Тесленко Геннадія Володимировича ( АДРЕСА_1 ) яка зазначена позивачем у позовній заяві та яка відповідала відомостям, які містились в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, штрих номер поштового відправлення 457. Проте, ухвалу суду від 05.02.2024 року про відкриття провадження у справі № 922/173/24 було повернуто поштовим відділенням Укрпошти на адресу суду 14.02.2024 року.

Крім того, ухвалу суду від 04.03.2024 року також було направлено на адресу вищезазначену відповідача (штрих код поштового відправлення 622), проте, як вбачається із наявних у матеріалах справи документів, ухвалу суду від 04.03.2024 року у справі № 922/173/24 було повернуто поштовим відділенням Укрпошти на адресу суду 12.03.2024 року.

Згідно з пунктами 3, 4, 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року (надалі - Правила), і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11, 17 Правил).

Пунктом 99 Правил визначено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Рекомендовані поштові відправлення з позначкою Судова повістка, адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за вказаною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду (п. 992 Правил).

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Системний аналіз статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 року у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 року у справі № 904/2584/19).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 року у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи вищевикладене, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у суді.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд, має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно вимог статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

При цьому, будь-яких клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до вимог статті 252 Господарського процесуального кодексу України від учасників справи не надходило.

Разом з тим, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 11.11.2019 року між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк" (далі - банк/кредитодавець) та клієнтом фізичною особою підприємцем Тесленко Геннадієм Володимировичем (далі клієнт/відповідач/позичальник) було кредитний договір № 011/1150/00693040.

Відповідно до умов пункту 1.1. договору, кредитор зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти в формі не відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 189 999,00 грн., а позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначення, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти та комісії, а також виконати інші зобов`язання за договором.

Згідно пункту 1.2. договору, сторони погодили, що кінцевий термін надання кредиту 11.01.2020 року становить один день, коли позичальник може звернутися до кредитора з метою отримання кредиту.

Кінцевий термін погашення кредиту 11.11.2022 року, або інша дата, визначена відповідно до пункту 5.4. або 8 договору (останній день строку користування кредитом, до закінчення якого позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості за договором у повному обсязі) (пункт 1.3. договору).

Як зазначає позивач, факт надання банком позичальнику кредитних грошових коштів відповідно умов кредитного договору № 011/1150/00693040 від 11.11.2020 року підтверджується копією виписки по рахунку, що підтверджує початок користування кредитом, та зазначає, що відповідно до висновку Вищого господарського суду України, наведеному в постанові від 06.04.2017 року у справі № 905/2009/15. банківські виписки - є належними доказами на підтвердження видачі кредиту.

Вищевикладене на думку позивача, свідчить про те, що банком на виконання умов договору було виконано свої зобов`язання перед позичальником (відповідачем) за кредитним договором, надавши останньому кредит у сумі та на умовах, передбачених кредитним договором.

Пунктом 2.1. договору, сторони погодили, що протягом строку фактичного користування кредитом до кінцевого терміну погашення кредиту визначеного пунктом 1.3. договору включно, позивальник зобов`язаний щомісяця сплачувати кредитору проценти, сума яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки у розмірі 24 % річних. Розмір процентної ставки може змінюватися в порядку та випадках, передбачених цим договором.

У випадку неповернення кредиту в кінцевий термін погашення кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору проценти, що розраховуються на основі процентної ставки у розмірі 24 % річних та нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом (у т.ч. простроченої) з дня наступного за кінцевим терміном погашення кредиту до дня фактичного погашення кредиту (пункт 2.2. договору).

Позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами у розмірах згідно з графіком. Ануїтетний платіж включає в себе повернення частини основної суми кредиту та сплати процентів за його використання. Щомісячний ануїтет ний платіж розраховується за формулою: сума щомісячного ануїтетного платежу = сума кредиту за договором * ((1 + процентна ставка за місяць) строк кредитування (місяців) * процентна ставка за місяць)/((1 + процентна ставка за місяць строк кредитування (місяців) 1); Сума щомісячного платежу за % = (залишок заборгованості за кредитом * річна процентна ставка кількості днів поточного року) * кількість днів у місяці, який передує даті сплати ануїтетного платежу; Сума щомісячного платежу за основним боргом = Сума щомісячного повернення кредиту Сума щомісячного платежу за % (пункт 5.2. договору).

Позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтет ними платежами у валюті кредиту кожного місяця, 11 числа, та при погашення заборгованості за кредитом у повному обсязі. При прострочення погашення ануїтетного платежу проценти, нараховані на суму простроченої заборгованості за кредитом за період прострочення, у тому числі, визначені пунктом 2.2. договору, підлягають сплаті додатково до сум, передбачених графіком. При цьому, у разі не здійснення погашення кредиту в кінцевий термін погашення кредиту проценти передбачені пунктом 2.2. договору, нараховуються та сплачуються позичальником за період з дати кінцевого терміну погашення кредиту (включно) по календарний день, що передує дню фактичного погашення заборгованості за договором у повному обсязі (пункт 5.3. договору).

Відповідно до пункту 5.6. кредитного договору зокрема, підписанням цього договору позичальник надає право кредитору здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків позивальника (у т.ч. його структурних підрозділів) зокрема з поточного рахунку, з рахунків, що будуть відкриті позичальником (у т.ч. його відокремленим структурним підрозділам) у кредитора протягом строку дії договору та реквізити яких кредитор визначить самостійно, в розмірі сум, належних до сплати позичальником за договором та /або договорами забезпечення, у т.ч. з метою погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, комісій, пені, штрафу, відшкодування витрат та інших платежів, передбачених договором / договорами забезпечення. Таке договірне списання може здійснюватися кредитором протягом строку дії договору будь-яку кількість разів, починаючи з дати настання строку виконання відповідного грошового зобов`язання (включно) до повного погашення заборгованості (пункт 5.6. договору) .

Також між сторонами було підписано додаток № 1 до договору.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем в порушення умов кредитного договору, припинив виконувати взяті на себе договірні зобов`язання, а саме припинив здійснювати щомісячне погашення кредитної заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитом згідно умов договору.

Також позивач зазначає, що 20.12.2022 року між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ ФІНАНС" (новий кредитор, позивач) було укладено договір про відступлення прав вимоги № 114/2-57-F.

На умовах та в порядку, встановлених цим договором та відповідно до статей 512 519 цивільного кодексу України, первісним кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників вказаних у реєстрах боржників (пункт 2.1. договору).

За цим договором здійснюється відступлення права вимоги щодо портфелів заборгованості, сформованих первісним кредитором за власним рішення та визначено ним періодичністю у відповідності до критеріїв, визначених у додатку 3 1 до договору (пункт 2.2. договору).

Відповідно до пункту 2.4. договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) прав вимоги за цим договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до Портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі (ах) боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи права вимагати від боржників належного виконання усіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами. Сторони погодили, що кожен наступний реєстр боржників доповнює, а не замінює попередній. Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідривно та без можливості зворотнього викупу.

За твердженнями позивача, відповідно до Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №114/2-57-F від 20.12.2022 року позивач набув право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, у т.ч. і за кредитним договором № 011/1150/00693040, укладеним між позичальником (відповідачем) та Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", сума заборгованості за яким становить 59 497,04, з яких: 49 892,26 грн. - сума заборгованості за кредитом; 9 604,78 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Враховуючи вищевикладене, у позивача станом на дату відступлення заборгованості за кредитним договором виникло право вимоги до відповідача у сумі 59 497,04, з яких: 49 892,26 грн. - сума заборгованості за кредитом; 9 604,78 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Також позивач зазначає, що 22.06.2023 року позивач (новий кредитор) на адресу відповідача було направлено досудову вимогу (вих. № 1-90241 від 22.06.2023 року) про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Проте, станом на дату подачі позову вказана досудова вимога відповідачем залишена без задоволення, що стало причиною звернення позивача із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити відсотки.

Відповідно до частини 1 статті 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, 20.12.2022 року між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ ФІНАНС" (новий кредитор, позивач) було укладено договір про відступлення прав вимоги № 114/2-57-F.

За приписами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушення прав позивача полягає в тому, що він не отримує грошових коштів, що належать йому в силу договору, що негативно впливає на його фінансово-господарську діяльність.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач, зобов`язання за вказаним договором належним чином та вчасно не виконав (розрахунок заборгованості позивача, остання сплата за кредитом - 11.05.2022 року), не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості за кредитом у загальному розмірі 59 497,04, з яких: 49 892,26 грн. - сума заборгованості за кредитом; 9 604,78 грн. - сума заборгованості за відсотками, та не надав до суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитом а саме у розмірі 49 892,26 грн., та встановлено, що як вбачається із наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку суми позовних вимог, сума заборгованості за кредитом становить 49 892,26 грн. та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо стягнення із відповідача заявленої позивачем суми 9 604,78 грн. заборгованості за відсотками (відповідно до наданого розрахунку суми позовних вимог), суд зазначає наступне.

Пунктом 2.1. договору, сторони погодили, що протягом строку фактичного користування кредитом до кінцевого терміну погашення кредиту визначеного пунктом 1.3. договору включно, позивальник зобов`язаний щомісяця сплачувати кредитору проценти, сума яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки у розмірі 24 % річних. Розмір процентної ставки може змінюватися в порядку та випадках, передбачених цим договором.

У випадку неповернення кредиту в кінцевий термін погашення кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору проценти, що розраховуються на основі процентної ставки у розмірі 24 % річних та нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом (у т.ч. простроченої) з дня наступного за кінцевим терміном погашення кредиту до дня фактичного погашення кредиту (пункт 2.2. договору).

Позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтет ними платежами у валюті кредиту кожного місяця, 11 числа, та при погашення заборгованості за кредитом у повному обсязі. При прострочення погашення ануїтетного платежу проценти, нараховані на суму простроченої заборгованості за кредитом за період прострочення, у тому числі, визначені пунктом 2.2. договору, підлягають сплаті додатково до сум, передбачених графіком. При цьому, у разі не здійснення погашення кредиту в кінцевий термін погашення кредиту проценти передбачені пунктом 2.2. договору, нараховуються та сплачуються позичальником за період з дати кінцевого терміну погашення кредиту (включно) по календарний день, що передує дню фактичного погашення заборгованості за договором у повному обсязі (пункт 5.3. договору).

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) зазначила, що проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Враховуючи вищевикладені норми, судом було здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку суми прострочених платежів по процентах, та встановлено, що як вбачається із наданого до матеріалів позовної заяви розрахунку суми позовних вимог, позивачем було здійснено нарахування відсотків за період, а саме за період: 11.09.2022 року 4559,18 грн.; 11.10.2022 року 1113,00 грн.; 11.11.2022 року 1150,10 грн.; 11.12.2022 року 1113,00 грн.; 11.01.2023 року - 1150,10 грн.; 25.01.2023 року 519,40 грн., що становить загальну суму у розмірі 9 604,78 грн., та встановлено що такі нарахування не суперечать вимогам законодавства та підлягають до задоволення.

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, а саме про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у сумі 59 497,04, з яких: 49 892,26 грн. - сума заборгованості за кредитом, та 9 604,78 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у 4 пункті прохальної частини позовної заяви заявлено клопотання про стягнення із відповідача 1 400,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Також позивачем у позовній заяві, зазначено зокрема, що попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а саме: 1 400,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, та надана відповідні докази.

Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

У підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, останнім було надано до суду копії:

- договору № 14/06/2023 про надання правової допомоги від 14.06.2023 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» та адвокатом Титаренко Владиславом Володимировичем.

- додаток № 1 до договору від 14.06.2023 року;

- замовлення № 103 від 01.08.2023 року до договору;

- акт виконаних робіт (наданих послуг) від 04.08.2023 року;

- платіжна інструкція № 1288 від 09.08.2023 року на суму 1 400,00 грн.;

- ордер серія АІ № 1460069 від 14.09.2023 року;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗР № 21/2971 від 22.00.2022 року на адвоката Титаренко В.В.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Зазначена позиція знайшла своє відображення в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

При цьому, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, за його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта (постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 910/23210/17).

З аналізу вищевикладеного слідує, що для включення всієї суми гонорару до відшкодування за рахунок іншої сторони, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені до відшкодування, з урахуванням того, чи були такі витрати здійснені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час і неспівмірність порівняно з ринковими цінами. Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, господарський суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи

Частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Тому, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного Господарського суду Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 року у справі № 921/2/18, 07.08.2018 року у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 року у справі № 902/519/18, додаткова постанова Касаційного Господарського суду Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 року у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 року у справі № 910/15621/19, постанова Велика Палата Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Судом, здійснено перевірку заявленої до стягнення із відповідача суми судових витрат у розмірі 1 400,00 грн., та встановлено наступне.

Як вбачається із поданого позивачем акту виконаних робіт (наданих послуг) від 04.08.2023 року на суму 1 400,00 грн., адвокатом було надано наступні послуги:

- аналіз судової практики та законодавства 1 година вартість 400,00 грн.;

- аналіз матеріалів, отриманих від клієнта за кредитним договором № 011/1150/00693040 - 1 година вартість 400,00 грн.;

- підготовка позовної заяви до суду з додатками до неї; відправлення пакету документів до суду - 1 година вартість 600,00 грн.

З вищенаведеного акту виконаних робіт (наданих послуг) від 04.08.2023 року вбачається, що адвокатом надано послуги на загальну суму 1 400,00 грн.

При цьому, будь яких заперечень чи клопотань щодо зменшення витрат на надання професійної правничої допомоги адвокатом, відповідачем до суду надано не було.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, відповідно до вимог частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на приписи статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, із урахуванням вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, задоволення позовних вимог, та зважаючи на відсутність клопотання відповідача щодо зменшення розміру заявленої до стягнення суми грошових коштів, з огляду на предмет позову та розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, враховуючи ступінь складності справи та обсяг наданих послуг, витрати на професійну правничу допомогу заявника у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про задоволення клопотання позивача викладене у 4 пункті прохальної частини позовної заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

У заявку із чим, із відповідача підлягає до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1 400,00 грн.

Крім того, як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 3 028,00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає до стягнення сума судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 237, 238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Тесленко Геннадія Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , дана та рік народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців 37-41, ) заборгованість за кредитним договором № 011/1150/00693040 від 11.11.2019 року у сумі 59 497,04, та 3 028,00 грн. судового збору.

Клопотання позивача викладене у 4 пункті прохальної частини позовної заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Тесленко Геннадія Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , дана та рік народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців 37-41, ) 1 400,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформацію щодо роботи суду та щодо розгляду конкретних судових справ можна отримати на сайті суду.

Реквізити сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців 37-41, );

відповідач: Фізична особа підприємець Тесленко Геннадій Володимирович ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , дана та рік народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Повне рішення складено "09" квітня 2024 р.

Суддя О.О. Ємельянова