ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року Справа № 918/1231/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Коломис В.В. , суддя Тимошенко О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Зарубича Ростислава Івановича на рішення Господарського суду Рівненської області, ухваленого 18.01.24р. суддею Пашкевич І.О. у м.Рівному, повний текст складено 23.01.24р. у справі № 918/1231/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Зарубича Ростислава Івановича

до відповідача Фізичної особи-підприємця Сухана Дмитра Григоровича

про стягнення 600 Євро - штраф за простій

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.

1.1. Предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення Господарського суду Рівненської області від 18.01.2024 у справі №918/1231/23.

1.2. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 18.01.2024 у справі №918/1231/23 відмовлено у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця (ФОП) Зарубича Ростислава Івановича до Фізичної особи-підприємця (ФОП) Сухана Дмитра Григоровича про стягнення 600 Євро штрафу за простій (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Позовні вимоги ФОП Зарубича Р.І. обґрунтовані на невиконанням ФОП Суханом Д.Г. договору-заявки № 02/09/2023/1 від 02.09.2023 (надання послуг із перевезення вантажу автомобільним транспортом (маршрут перевезення Україна-Польща, дані про вантаж: соя 23 т, 86 кв.м.) в частині повної та своєчасної оплати послуг із перевезення вантажів в міжнародному сполученні, а також із підготовки та надання пакету документів для митного оформлення вантажу при здійсненні міжнародного перевезення, що потягло простій автотранспортних засобів позивача на митному переході у період з 17-23.10.2023 та на розвантаженні 24-25.10.2023. Відповідно було заявлено до стягнення з відповідача 2 000 Євро (в гривневому еквіваленті 77 818,20 грн), з яких: 1400 євро - основний борг (фрахт), 600 євро - штраф за простій).

2.2. 02.01.2024, після відкриття провадження у даній справі позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку із частковою оплатою відповідачем заборгованості у розмірі 54 472,74 грн. що становить в гривневому еквіваленті суму 1400 євро (основний борг (фрахт)). Судом прийнята вказана заява. Розгляд заяви здійснювався в межах позовних вимог про стягнення 600 Євро - штраф за простій. До предмету даного спору належить питання правомірності / неправомірності нарахування позивачем штрафних санкцій за Договором, який є за своєю правовою природою договором надання послуг транспортного експедирування.

2.3. В силу вимог статей 929 ЦК України, статті 9, 12 Закону України "Про транспортну експедиторську діяльність" судом встановлено, що договір-заявка містить всі істотні умови щодо договору такого виду, та внаслідок його підписання між сторонами виникли правовідносини з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, що врегульовані серед іншого главою 32 ГК України, главою 64 ЦК України, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, до положень якої Україна приєдналась 01.08.2006.

2.4. Пунктом 3.2. Договору-заявки № 02/09/2023/1 від 02.09.2023 сторони передбачили, що нормативний час простою автомобіля під час завантаження/замитнення, розмитнення/розвантаження - не більше 48 годин. За кожні наступні понаднормові 24 години простою експедитор сплачує перевізнику 50 Євро по Україні, 100 Євро Європа, за кожну добу простою, крім вихідних та святкових днів, на основі листа простою. Усі затримки при перетині кордону, не пов`язані із очікуванням в електронній черзі, вважаються простоєм.

2.5. У спірних правовідносинах позивач є перевізником, відповідач - замовником перевезення і вантажовідправником, наявність укладеного між ними договору транспортного експедирування підтверджено. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом (CMR), який відображає шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення. В CMR-накладній відсутня відмітка про понаднормативний простій автотранспортного засобу. Відтак сама подія порушення договірних зобов`язань у виді допущення понаднормативного простою автотранспортного засобу належними і допустимими доказами не підтверджена. Також, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивачем відповідача про початок простою і належного документального оформлення зазначеного факту в CMR-накладній, а лист простою складений позивачем в односторонньому порядку.

2.6. Суд першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, дійшов висновку, що докази надані позивачем на підтвердження власних доводів є неспроможними, позаяк позивачем не надано суду той пакет документів, який він отримав від відповідача (замовника) для організації перевезення вантажу, і який на його думку є неповним та внаслідок неповноти якого відбувся простій автотранспортних засобів позивача на митному переході у період з 17-23.10.2023 та на розвантаженні 24-25.10.2023. Жодних доказів існування вини відповідача у тому, що при проходженні митного контролю відбувся простій ТЗ позивача в матеріалах справи не міститься.

2.7. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Разом з тим, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

2.8. Суд дійшов висновку щодо неправомірного нарахування позивачем штрафу в розмірі 600 євро за відсутності вини відповідача у правовідносинах щодо підготовки та надання пакету документів для митного оформлення вантажу при здійсненні міжнародного перевезення, що потягло простій автотранспортних засобів позивача на митному переході у період з 17-23.10.2023 та на розвантаженні 24-25.10.2023. Документи, які надані позивачем і які на його переконання підтверджують факт простою, а саме: лист простою та звіт стоянок вантажного автомобіля SCANIA R440 державний номер НОМЕР_1 за період з 02.10.2023 13:30 год. по 25.10.2023 10:49 год. є доказами, що складені позивачем в односторонньому порядку, в матеріалах справи відсутні докази надсилання в претензійному порядку для відповідача звіту стоянок.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційної скарги.

3.1. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Зарубич Ростислав Іванович, 02.02.2024 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 18.01.2024 по справі №918/1231/23, як таке, що прийняте з порушення норм матеріального і процесуального права. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ФОП Зарубича Ростислава Івановича до ФОП Сухана Дмитра Григоровича про стягнення штрафу за простій транспортного засобу в розмірі 600 Євро, що становить 23345,46 гривень в розрахунку за офіційним курсом НБУ, задоволити. Судові витрати покласти на відповідача.

3.2. В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначає, що між сторонами існували господарські відносини, які виникли на підставі договору-заявки №02/09/2023/1 на перевезення вантажу в міжнародному сполученні Україна - Польща від 02.09.2023. Вантаж було доставлено в пункт призначення та проведено його розвантаження 24.10.2023. Свої зобов`язання ФОП Зарубич Р.І. виконав належним чином. Однак, відповідачем було порушено умови договору-заявки, а саме не підготовлено і не надано повний пакет документів для митного оформлення вантажу при здійсненні міжнародного перевезення вантажу, що потягло простій автотранспортних засобів Позивача на митному переході у Hrebenne у період з 17-23.10.2023 та на розвантаженні у Krajkowo 24-25.10.2023 Тому крім сплати фрахту за перевезення з Відповідача підлягає стягненню штрафна санкція за вказане порушення простою в сумі 100 Євро за кожну добу простою. Оскільки за замитнення вантажу відповідає відповідач, то простій відбувся саме з його вини. Таким чином, мав місце простій 6 днів, що складало 600 Євро неустойки (23345,46 гривень за курсом НБУ).

3.3. При цьому, скаржник зазначає, що під час розгляду даного спору у суді першої інстанції, 14.12.2023 відповідачем було здійснено оплату заборгованості за послуги перевезення у розмірі 54 472,74 грн, що становить в гривневому еквіваленті суму 1400 євро (основний борг (фрахт)). Проте штраф за понаднормовий простій транспортного засобу позивача в процесі перевезення вантажу відповідач не оплатив. Вважає, що суд першої інстанції не повно дослідив цей аспект договірних відносин, що й стало наслідком прийняття помилкового рішення у справі. В договорі-заявці Сторони чітко зазначили і погодили нормативний простій в процесі перевезення в сукупності не більше 48год.. Однак Перевізник здійснив простій не з власної вини в загальному на розмитненні та розвантаженні - 8 повних діб. Відповідач визнав той факт, що автомобіль дійсно здійснював простій при перетині кордону на польській території та на розвантаженні, однак своєї вини у простої ТЗ не вбачає. документи для успішного проходження митного контролю. Відповідач також зазначає, що він надав всі документи, однак не можливо передбачити той факт, що відбудеться відібрання проб для аналізу вантажу. При цьому відповідач вказує, що для позивача було надано повний пакет документів, а те що і відбулись затримки транспортних засобів Позивача на митному переході, то це не є виною замовника (Відповідача).

3.4. Апелянт не погоджується з твердженнями відповідача, що простій ТЗ на митному переході відбувся при розмитненні вантажу, який перевозився, а саме вантаж підлягав додатковому обстеженню у вигляді забору проб для аналізу на Польській митниці і це законною процедурою уповноважених працівників митниці та жодним чином не вказує на вину відповідача та зазначає, що останній знав, що вибірково такі проби і аналізи можуть проводитись, свідомо допускав настання простою транспортного засобу, але легковажно розраховував, що на митниці можуть і не здійснювати додаткові проби вантажу Відповідачем не доведено, а судом не взято до уваги, що фітосертифікат та посвідчення про якість зерна (сої), надані відповідачем, не можуть бути доказами по справі, адже в переліку документів до договору-заявки вони не відображені і також не можуть бути належними документами для розмитнення вантажу у Польщі, так як є документами для проходження українського кордону. Незрозуміло чому суд взяв до уваги такі докази і здійснив їх оцінку при прийнятті рішення у справі. Хибним також є твердження суду, щодо доказів, які надано позивачем, адже такі документи було направлено з претензією, потім направлено з позовною заявою.

3.5. Отже, перевезення вантажу (сої) з України на територію Польщі мало свою специфіку, яка мала бути врахована під час виконання заявки. Експедитор мав вказати в розділі додаткові умови про можливість простою на митному переході, про можливі аналізи чи додаткові проби і сторони мали б визначити нормативний прості ТЗ при розмитненні вантажу більше 48 год. Однак Експедитор про такі додаткові умови в Заявці не зазначив і Сторони керувались п.3.2 Заявки, яка вказує, що усі затримки при перетині кордону, не пов`язані із очікуванням в електронній черзі, вважаються простоєм. Скаржник зазначає, що відповідач володів інформацією, що стосувалася особливостей розмитнення вантажу в Польщі.

3.6. Скаржник зазначає, що з урахування вимог ЗУ "Про експедиторську діяльність" та ст.933 ЦК України Експедитор є відповідальним за замовлення перевезення у перевізника, зобов`язаний надавати всю необхідну інформацію щодо перевезення і нести відповідальність за її не надання. Також, апелянт посилаючись норми Цивільного кодексу України та положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, виходячи з її змісту, зазначає, що обов`язок з надання інформації, необхідної для виконання митних та інших формальностей, тобто пов`язаної з виконання перевізником обов`язків, встановлених договором, покладається на Експедитора, який несе усі ризик такого невиконання. Зважаючи, що інформація про те, що перевезення вантажу (сої) України на територію Польщі має свої особливості, була важливою для виконання Позивачем умов договору, а також те, що відповідач не надав Позивачу жодних відомостей про такі особливості, отже усі збитки з неотримання вантажу покладаються на відповідача.

3.7. В силу положень Закону України "Про транспортну експедиторську діяльність" та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні №363 від 14.10.1997, простій автомобіля розпочинається понад встановлені норми часу скаржник зазначає, що простій - це затримка або невикористання транспортного засобу, що ' починається після закінчення (перевищення) строків, передбачених для вчинення якихось дій, як то навантажувально-розвантажувальних робіт, здійснення митних операцій, тощо, тобто є порушенням строків виконання зобов`язання з перевезення, а пунктом 3.2 договору-заявки Сторони погодили, що за понаднормовий прості транспортного засобу Експедитор сплачує Перевізнику 100 Євро за кожну добу простою. Усі затримки при перетині кордону, не пов`язані із очікуванням в електронній черзі, вважаються простоєм. Тобто сторони передбачили, що при перетині кордону простій рахується за кожен день, без норми. Зазначених обставин Відповідач не спростував, а згідно зі ст.614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

4. Відзив на апеляційну скаргу, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.

4.1. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Зарубича Ростислава Івановича на рішення Господарського суду Рівненської області від 18.01.2024 у справі №918/1231/23. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

4.1.1. Запропоновано відповідачу протягом десяти днів з дня одержання даної ухвали надати апеляційному господарському суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу прокурора, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України, а також докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншому учаснику справи.

4.2. Відповідач у справі не скористався свої правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивача.

4.3. Відповідно до частини 13 статті 8 та частини 10 статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду Рівненської області від 18.01.2024 у справі №918/1231/23 здійснюється без повідомлення учасників справи.

4.4. Станом на 15.04.2024, до початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги.

6.1. Під час розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Зарубича Ростислава Івановича на рішення Господарського суду Рівненської області від 18.01.2024 у справі №№918/1231/23 Північно-західний апеляційний господарський суд застосував:

6.1.1. Норми матеріального права:

Конституція України;

Цивільний кодекс України (далі по тексту постанови - ЦК України)

Господарський кодекс України (далі по тексту постанови - ГК України)

Закон України "Про транспортну експедиторську діяльність"

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, до положень якої Україна приєдналась 01.08.2006 (далі по тексту постанови - Конвенція).

Закон України "Про судовий збір".

6.1.2. Норми процесуального права:

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України);

6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).

7. Розгляд апеляційної скарги по суті. Обставини справи.

7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

7.2. Як вбачається з матеріалів справи, із 02.09.2023 Фізична особа-підприємець Зарубич Ростислав Іванович (Перевізник) та Фізична особа-підприємець Сухан Дмитро Григорович (Замовник) уклали Договір-заявку № 02/09/2023/1, предметом якого є надання послуг із перевезення вантажу автомобільним транспортом (маршрут перевезення Україна-Польща, дані про вантаж: соя 23 т, 86 кв.м.)

7.3. У договорі передбачено, що дата і адреса завантаження: 02.10.2023, Привільне, Дубенський р-н, вул. Центральна, 5б; адреса митного оформлення Рівне; прикордонний перехід: Рава Руська; Адреса митного очищення: AgencjacelnaTechnoArt Hrebenne; Дата і адреса розвантаження: Krajkowo 13 09-210 Drobin Polska.

7.4. Вартість послуг та строки оплати: 1400 Євро по НБУ.

7.5. Згідно пункту 3.2. Договору-заявки № 02/09/2023/1 від 02.09.2023 нормативний час простою автомобіля під час завантаження/замитнення, розмитнення/розвантаження - не більше 48 годин. За кожні наступні понаднормові 24 години простою експедитор сплачує перевізнику 50 Євро по Україні, 100 Євро Європа, за кожну добу простою, крім вихідних та святкових днів, на основі листа простою. Усі затримки при перетині кордону, не пов`язані із очікуванням в електронній черзі, вважаються простоєм.

7.6. З матеріалів справи слідує, що доставивши 25.10.2023 вантаж до місця призначення, та не отримавши відповідної оплати у розмірі 1400 Євро по НБУ від замовника, Перевізник звернувся до замовника із претензією № 1 від 30.10.2023 (претензія направлення новою поштою 07.11.2023), у якій вказав, що автомобіль ФОП Зарубич Р.І. НОМЕР_1 (тягач)/AC8007XF (причіп) прибув на митницю призначення 17.10.2023. При проходженні митного оформлення водієві було повідомлено про те, що даний вантаж підлягає додатковому обстеженню у вигляді забору проб для аналізу, результати яких будуть через 7 діб. Про дану ситуацію відразу був повідомлений експедитор Сергій. Затримка призвела до того, що транспортний засіб простояв на митниці 7 діб. 23.10.2023 вантаж розмитнили о 18:50 год., а транспортний засіб попрямував до місця розвантаження. 24.10.2023 о 04:00 год. ранку автомобіль вже знаходився на місці розвантаження, яке відбулося лише 25.10.2023.

7.6.1. Враховуючи викладене, Перевізник у даній претензії вимагав оплати в повному розмірі понаднормового простою транспортного засобу НОМЕР_1 (тягач)/ НОМЕР_2 (причіп), який виник при виконані міжнародного перевезення згідно Договору-Заявки №02/09/2023/1 від 02.09.2023 у сумі 600 євро (з урахуванням вихідних днів, так як авто прибуло на митницю призначення за 36 годин до настання таких).

7.7. В подальшому, не отримавши ні відповіді на претензію, а ні її виконання, Фізична особа-підприємець Зарубич Ростислав Іванович (перевізник) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сухана Дмитра Григоровича про стягнення 2 000 Євро (в гривневому еквіваленті 77 818 грн,20), з яких: 1400 євро - основний борг (фрахт), 600 євро - штраф за простій).

7.8. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12.12.2023 (з урахуванням ухвали від 29.12.2023 про виправлення описки), серед іншого, прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №918/1231/23. Постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи.

7.9. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач, вказує на невиконання Фізичною особою-підприємцем Сухан Дмитром Григоровичем договору-заявки № 02/09/2023/1 від 02.09.2023 в частині повної та своєчасної оплати послуг із перевезення вантажів в міжнародному сполученні, а також із підготовки та надання пакету документів для митного оформлення вантажу при здійсненні міжнародного перевезення, що потягло простій автотранспортних засобів позивача на митному переході у період з 17-23.10.2023 та на розвантаженні 24-25.10.2023.

7.10. 25.12.2023 поштовим зв`язком до господарського суду від відповідача надійшов відзив на позов з долученими до нього документами. Разом з тим, при розкритті конверта відповідальними працівниками Відділу канцелярії та документального забезпечення господарського суду у якому надійшов вказаний відзив, останніми виявлено відсутність підпису на ньому, про що було складено працівниками відповідний Акт.

7.11. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 25.12.2023 у даній справі вказаний відзив та додані до нього документи повернуто заявнику на адресу: 34607, Городище, Рівненська область.

7.12. В подальшому, 02.01.2024 представником позивача подано до господарського суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій зазначено, що після відкриття провадження у даній справі 14.12.2023 відповідачем було здійснено часткову оплату заборгованості по Договору-заявці у розмірі 54472,74 грн., що становить в гривневому еквіваленті суму 1400 євро (основний борг (фрахт)). Відтак позивач просив зменшити розмір позовних вимог в частині заборгованості на суму 1400 Євро.

7.13. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 05.01.2024 заяву Фізичної особи-підприємця Зарубича Ростислава Івановича про зменшення розміру позовних вимог прийнято та задоволено. Постановлено зменшити розмір позовних вимог в частині стягнення 1400 Євро - основний борг (фрахт) та здійснювати подальший розгляд справи в межах позовних вимог про стягнення 600 Євро - штраф за простій.

7.14. 11.01.2024 (вх.173/24) відповідачем подано відзив від 22.12.2023, у якому останній просив суд закрити провадження у справі в частині стягнення 1400 Євро та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення 600 Євро; та відмовити повністю у задоволенні вимог позивача про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу.

7.15. Разом з тим, 16.01.2024 у судовому засіданні протокольною ухвалою судом залишено відзив відповідача від 22.12.2023 без розгляду, оскільки відповідачем не надано суду доказів направлення відзиву та долучених до нього документів на адресу місцезнаходження позивача, а господарське процесуальне законодавство містить імперативну вимогу законодавця щодо змісту документів, які обов`язково додаються до відзиву.

7.16. При цьому, 17.01.2023 відповідач подав до господарського суду додаткові пояснення по справі у яких відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на відсутність своєї вини у тому, що відбувся простій ТЗ позивача при митному переході.

7.16.1. Відповідач стверджує, що виною всьому є те, що польські митники упереджено ставились до українських перевізників, особливо тих, які перевозили зерно. Відповідач просить взяти до уваги загальновідомий факт, що в момент виконання умов договору на кордоні склалась складна ситуація, пов`язана з політичними непорозуміннями урядів України та Польщі. При цьому процедура додаткового обстеження вантажу у вигляді забору проб для аналізу на польській митниці є законним правом уповноважених працівників митниці (фітосанітарного лікаря який оглядає вантаж), та сама по собі є вибірковою, і жодним чином не вказує на те, що ФОП Сухан Дмитро Григорович не надав ФОП Зарубичу Ростиславу Івановичу всіх необхідних документів для успішного проходження митного контролю. Відповідач акцентує увагу, що оскільки ним були надані позивачу всі необхідні супроводжуючі документи, то значить що позивач обрав неналежного відповідача у справі в частині стягнення штрафу за понаднормовий простій. Вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки оплата простою не може бути застосована за відсутності вини такого простою.

7.17. Матеріалами справи підтверджено, що позивачем, під час розгляду даного спору, надано до суду наступні документи:

- Договір-заявка № 02/09/2023/1 від 02.09.2023, який підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками контрагентів;

- міжнародна товарно-транспортна накладна CMR;

- рахунок на оплату № 02/09/2023/1 від 30.10.2023 виписаний позивачем для відповідача на суму 77 818 грн 20 коп. (з яких: 1400 Євро фрахт та 600 Євро штраф);

- акт виконаних транспортно-експедиційних послуг № 02/09/2023/1 від 30.10.2023 на суму 77 818 грн 20 коп. (з яких: 1400 Євро фрахт та 600 Євро штраф), підписаний зі сторони позивача;

- лист простою, підписаний зі сторони позивача;

- звіт стоянок вантажного автомобіля SCANIA R440 державний номер НОМЕР_1 за період з 02.10.2023 13:30 год. по 25.10.2023 10:49 год.;

- свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 (тягач) та AC8007XF (причіп);

- претензія № 1 від 30.10.2023 з доказами її направлення.

7.18. Враховуючи, оплату відповідачем 14.12.2023 фрахту за Договором-заявкою № 02/09/2023/1 від 02.09.2023, предметом даного спору є питання правомірності / неправомірності нарахування позивачем штрафних санкцій за Договором у розмірі 600 Євро.

7.19. За результатами розгляду даного спору, 18.01.2024 Господарським судом Рівненської області ухвалено оскаржуване рішення (пункт 1.1.-1.2. цієї постанови) із підстав, наведених у пунктах 2.1. - 2.8. даної постанови.

8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарги, відхилення доводів апелянта.

8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 18.01.2024 у даній справі - без змін, виходячи з наступного.

8.2. Частиною 2 статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

8.3. Статтею статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (стаття 16 ЦК України).

8.4. При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

8.5. Згідно статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

8.6. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

8.7. Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

8.8. Згідно частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

8.9. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

8.10. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

8.11. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина 1 статті 639 ЦК України).

8.12. Частинами 1, 2 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

8.13. Договір - заявка № 02/09/2023/1 від 02.09.2023, який укладений між сторонами даного спору, за своє правовою природою є договором надання послуг транспортного експедирування.

8.14. Згідно частини 1 статті 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

8.15. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

8.16. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

8.17. Враховуючи оплату відповідачем фрахту за Договором-заявкою № 02/09/2023/1 від 02.09.2023 після звернення позивача з даним позовом до суду, заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення 1400 Євро - основний борг (фрахт) заявлені позовні вимоги, згідно ухвали суду від 105.01.2024 складають стягнення 600 Євро - штраф за простій.

8.18. Таким чином, спірним між сторонами даного спору є нарахування позивачем саме штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем умов Договору-заявки, а саме із підготовки та надання пакету документів для митного оформлення вантажу при здійсненні міжнародного перевезення, що потягло понаднормовий простій автотранспортних засобів позивача на митному переході у Польщі в період з 17-23.10.2023 та на розвантаженні 24-25.10.2023

8.19. Отже, предметом даного спору є питання правомірності/неправомірності нарахування позивачем штрафних санкцій за Договором-заявки.

8.20. Так, згідно частини 12 статті 9 Закону України "Про транспортну експедиторську діяльність" факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

8.21. Частиною 1 статті 933 ЦК України визначено, що клієнт зобов`язаний надати експедиторові документи та іншу інформацію про властивості вантажу, умови його перевезення, а також інформацію, необхідну для виконання експедитором обов`язків, встановлених договором.

8.22. Статтею 12 Закону України "Про транспортну експедиторську діяльність" визначено, що клієнт зобов`язаний своєчасно надати експедитору повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування, кількості, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей, умов його перевезення, іншу інформацію, необхідну для виконання експедитором своїх обов`язків за договором транспортного експедирування, а також документи, що стосуються вантажу, які потрібні для здійснення митного, санітарного та інших видів державного контролю і нагляду, забезпечення безпечних умов перевезення вантажу.

8.23. Враховуючи вище наведені норми цивільного законодавства, норми вказаного Закону договір-заявка, який укладений між сторонами даного спору містить всі істотні умови щодо договору такого виду, та внаслідок його підписання між сторонами виникли правовідносини з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, що врегульовані серед іншого главою 32 ГК України, главою 64 ЦК України, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, до положень якої Україна приєдналась 01.08.2006.

8.24. В силу вимог статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України", статті 3 Господарського процесуального кодексу України до спірних правовідносин застосовуються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, які мають пріоритет над правилами, передбаченими законодавством України.

8.25. Статтею 1 Конвенції передбачено, що її положення застосовуються до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачено для доставки, знаходяться в двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

8.26. Стаття 4 Конвенції передбачає, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, зокрема, наданою сторонами CMR, якою підтверджується прийняття вантажу до перевезення. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

8.27. Статтею 9 Конвенції встановлено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

8.28. Згідно частин 1 - 3 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами)

8.28.1. Аналогічні за змістом положення наведено у статті 307 Господарського кодексу України.

8.29. З матеріалів справи слідує, що у спірних правовідносинах позивач є перевізником, а відповідач - замовником перевезення і вантажовідправником, наявність укладеного між ними договору-заявки транспортного експедирування підтверджено.

8.30. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом (CMR), який відображає шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

8.31. Згідно змісту CMR-накладної у ній відсутня відмітка про понаднормативний простій автотранспортного засобу

8.31.1. Відповідно сама подія порушення договірних зобов`язань у виді допущення понаднормативного простою автотранспортного засобу належними і допустимими доказами не підтверджена.

8.32. Господарськими судами під час розгляду даного спору встановлено, що матеріали справи не містять доказів повідомлення позивачем відповідача про початок простою і належного документального оформлення зазначеного факту в CMR-накладній.

8.33. При цьому, наданий лист простою без дати/номеру та звіт стоянок вантажного автомобіля SCANIA R440 державний номер НОМЕР_1 за період з 02.10.2023 13:30 год. по 25.10.2023 10:49 год. є доказами, що складені позивачем в односторонньому порядку, а в матеріалах справи відсутні докази надсилання в претензійному порядку для відповідача звіту стоянок.

8.34. Згідно статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

8.35. Подані позивачем ФОМ Зарубичем Р.І. в обґрунтування та підтвердження доводів позовних вимог докази не є достатніми. Позивачем не надано суду відповідний пакет документів, який він отримав від відповідача (замовника) для організації перевезення вантажу, і який на його думку є неповним та внаслідок неповноти якого відбувся простій автотранспортних засобів позивача на митному переході у період з 17-23.10.2023 та на розвантаженні 24-25.10.2023.

8.36. Згідно матеріалів справи, відповідач надав суду фітосертифікат та посвідчення про якість зерна (сої), які підтверджують факт належного виконання відповідачем усіх своїх зобов`язань перед позивачем для проходження фітосанітарного огляду на території Польщі.

8.37. Дослідивши всі наявні у матеріалах справи докази щодо підстав заявлених вимог, проаналізувавши надані сторонами пояснення, господарськими судами встановлено відсутність будь яких доказів, які б беззаперечно підтверджували вину відповідача у тому, що при проходженні митного контролю відбувся простій ТЗ позивача.

8.38. Матеріали даної справи не містять таких доказів.

8.39. Як уже зазначалося, пунктом 3.2. Договору-заявки № 02/09/2023/1 від 02.09.2023 сторони визначили, що, зокрема, за кожні наступні понаднормові 24 години простою експедитор сплачує перевізнику 50 Євро по Україні, 100 Євро Європа, за кожну добу простою, крім вихідних та святкових днів, на основі листа простою.

8.39.1. Усі затримки при перетині кордону, не пов`язані із очікуванням в електронній черзі, вважаються простоєм.

8.40. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

8.41. Частинами 1-3 статті 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором

8.42. Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

8.43. Відповідно до частини 1 статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

8.44. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (стаття 218 ГК України).

8.45. У сфері господарювання, згідно частини 2 статті 217 та частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

8.46. Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

8.47. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

8.48. Згідно частин 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

8.49. Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

8.50. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

8.51. В даному випадку, господарськими судами не встановлено обставин, які свідчать про вину відповідача у правовідносинах щодо підготовки та надання пакету документів для митного оформлення вантажу при здійсненні міжнародного перевезення, що потягло простій автотранспортних засобів позивача на митному переході у період з 17-23.10.2023 та на розвантаженні 24-25.10.2023.

8.51.1. Позивачем також, не доведено у даному випадку, що саме дії/бездіяльність/поведінка відповідача привели до простою транспортних засобів на митниці.

8.52. Відповідно заявлені позивачем до стягнення з відповідача 600 євро штрафу за кожну добу простою (6 діб) є безпідставними.

8.53. Висновок суду першої інстанції про відмову у позові про стягнення 600 Євро штрафу за простій є обґрунтованим та правомірним.

8.54. Доводи апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Зарубича Ростислава Івановича не спростовують висновку суду першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

8.55. За таких обставин апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Зарубича Ростислава Івановича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 18.01.2024 у справі №918/1231/23 - без змін.

9. Повноваження суду апеляційної інстанції.

9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції

9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Розподіл судових витрат.

10.1. Як вбачається із матеріалів справи, за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Рівненської області від 18.01.2024 у справі №918/1231/23 апелянт сплатив судовий збір у розмірі 4026,00 гривень, згідно платіжної інструкції № 68 від 02.02.2024.

10.2. Судовий збір сплачений в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір" .

10.3. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.

10.4. Оскільки апелянту відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, в силу приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Зарубича Ростислава Івановича від 31.01.24р. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 18 січня 2024 року у справі №918/1231/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №918/1231/23 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "15" квітня 2024 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.