У Х В А Л А

16 квітня 2024 року м. Чернігів справа № 927/209/24 (№927/348/24)

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В., розглянувши в межах справи про банкрутство

за заявою кредитора: Товариства з обмеженою відповідальністю СІВЕР ГРЕЙН,

, вул. Пушкіна, 16, оф. 404, м.Чернігів, 14000

до боржника: Товариство з обмеженою відповідальністю БЕРЕЗНЯНСЬКИЙ,

, вул. Шевченка, 5, смт. Березна, Чернігівський район, Чернігівська область, 15622

предмет спору: про відкриття провадження у справі про банкрутство

заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_1

в межах матеріалів справи позовного провадження № 927/209/24(927/348/24)

за позовом ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_1 ,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Березнянський,

вул. Шевченка, 5, смт Березна, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 15622,

про визнання недійсними рішення загальних зборів

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Чернігівської області 10.04.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Березнянський про визнання недійсними рішення загальних зборів.

Разом з позовною заявою, в порядку ст. 138 ГПК України ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої останній просить вижити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю Березнянський та накладення заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо земельних ділянок, які перебувають в оренді у ТОВ Березнянський (перелік кадастрових номерів зазначені у прохальній частині заяви) до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Як встановлено судом, у провадженні Господарського суду Чернігівської області перебуває справа № 927/209/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Березнянський.

Позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ Березнянський про визнання недійсними рішення загальних зборів подана у межах справи про банкрутство. Справі присвоєно номер 927/209/24(927/348/24).

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу №927/209/24(927/348/24) передано на розгляд судді Белову С.В.

Розпорядженням № 02-01/74/24 від 10.04.2024 призначено проведення автоматизованого розподілу заяви про забезпечення позову по справі №927/209/24 (927/348/24) на підставі п. 11 рішення зборів суддів Господарського суду Чернігівської області від 03.09.2020 та перебування судді Белова С.В. у відпустці.

Автоматизованою системою документообігу Господарського суду Чернігівської області для розгляду справи визначено суддю Ноувен М.П.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 11.04.2024 постановлено визнати заяву судді Ноувен М.П. про самовідвід у справі № 927/209/24(927/348/24) по розгляду заяви про забезпечення позову обґрунтованою; задовольнити заяву судді Ноувен М.П. про самовідвід у справі № 927/209/24(927/348/24); матеріали заяви про забезпечення позову № 927/209/24(927/348/24) передати для визначення головуючого судді в порядку ст. 32 ГПК України.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву про забезпечення позову у справі №927/209/24(927/348/24) передано 12.04.2024 на розгляд судді Белову С.В.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням перебування судді Белова С.В. у відпустці в період з 08.04.2024 до 12.04.2024, заява в порядку ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, розглянута в межах строків, встановлених ст.140 Господарського процесуального кодексу України.

Заяву про забезпечення позову заявник обґрунтовує наступним:

Позивач, разом з ОСОБА_2 , та неповнолітніми особами ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю Березнянський, директором якого є ОСОБА_2

01.04.2024 року позивач дізнався, що є ОСОБА_2 , як учасник Товариства та законний представник своїх неповнолітніх дітей, фактично самостійно, не скликаючи в законний спосіб загальні збори учасників Товариства, «провела» загальні збори учасників Товариства на яких прийняла рішення про надання згоди на розірвання договорів оренди (суборенди) укладених з відповідачем. Відповідне рішення оформлене протоколом № 2 загальних зборів учасників Товариства від 01.12.2023 року. Рішення не містить конкретних договорів оренди, суборенди землі, які мають бути розірваними.

Як зазначає відповідач, у подальшому ОСОБА_2 домовившись з іншим сільськогосподарським підприємством, маючи на меті корисливий мотив, почала розривати договори оренди землі укладеними з Товариством, шляхом укладення додаткових угод з орендодавцями про розірвання діючих договорів оренди землі та сприяти в переукладені договорів оренди землі з іншим сільськогосподарським підприємством.

Земельні ділянки, що перебувають в оренді в Товаристві є основним активом відповідача та економічною основою для здійснення підприємницької діяльності. Рішення Одноосібні дії відповідача, прийняте в неналежний спосіб порушує права позивача на участь в управлінні Товариством, на отримання прибутку, оскільки не має й не може мати на меті позитивного економічного ефекту, призведе до зменшення активів Товариства, можливого уникнення майнової відповідальності по грошовим зобов`язанням наявним у відповідача та доведення Товариства до неплатоспроможного стану.

Вищезазначені дії свідчать про реальну її можливість директора ОСОБА_2 у будь-який час розпорядитись земельними ділянками, що, наразі, перебувають в оренді у відповідача з метою зменшення активів Товариства, можливого уникнення майнової відповідальності по грошовим зобов`язанням та доведення відповідача-1 до неплатоспроможного стану.

У випадку розірвання договорів оренди земельних ділянок з відповідачем за ініціативою та підписом ОСОБА_2 та переукладення договорів оренди земельних ділянок на користь третіх осіб, такі дії можуть істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Заявник у заяві посилається на те, що директор Товариства ОСОБА_2 самостійно реалізує майно, що перебуває на балансі Товариства.

Заявник зазначає, що належним та ефективним заходом забезпечення позову має бути заборона вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо земельних ділянок, які перебувають в оренді у ТОВ Березнянський та накладення арешту.

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Виконання будь якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у рішенні від 19.03.1997 у справі Горнсбі проти Греції зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.05.2004 у справі Продан проти Молдови Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

Таким чином, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Відповідно до частини 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, зокрема, шляхом заборони: проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору; здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

Суд, який вирішує спір про право власності на акції (частки, паї) товариства, права акціонера (учасника), реалізація яких залежить від відносної вартості акцій (розміру частки) в статутному капіталі товариства, може постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом встановлення заборони на внесення змін до статуту цього товариства щодо розміру статутного капіталу.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту наведеного свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Згідно з п. 8, 15, 31 частини 2 статті 9 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: перелік засновників та учасників юридичної особи; розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) та розмір частки кожного із засновників (учасників); дата прийняття, дата набрання законної сили та номер судового рішення, на підставі якого проведено реєстраційну дію.

Відповідно до частини 10 статті 13 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Державна судова адміністрація України забезпечує передачу до Єдиного державного реєстру примірника судового рішення, яке тягне за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, судового рішення про арешт корпоративних прав та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій у день набрання судовим рішенням законної сили.

У відповідності з частиною 5 статті 14 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, направлення судових рішень, які тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій здійснюється у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та Єдиним державним реєстром судових рішень.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 25 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України Про виконавче провадження.

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 28 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань передбачені такі підстави для відмови у державній реєстрації, як: у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії.

Отже, накладення арешту на майно юридичної особи та заборона вчинення реєстраційних дій є визначеними законом способами забезпечення позову, які передбачені, зокрема, Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 915/508/18, від 12.03.2020 у справі № 916/3479/19, від 24.06.2020 у справі № 902/1051/19, від 26.08.2020 у справі № 907/73/19.

Предметом позову у цій справі є вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого Протоколом №2 від 01.12.2023 щодо надання згоди на розірвання договорів оренди (суборенди) будь яких, незалежно від площі та/або місця розташування, земель сільськогосподарського призначення, які укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю «Березнянський» та фізичними чи юридичними особами та надання повноваження по укладанню та підписанню угод про дострокове розірвання (припинення) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають в користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Березнянський» на умовах оренди (суборенди) директору Товариства з обмеженою відповідальністю «Березнянський» ОСОБА_2 .

Під час розгляду даної справи підлягають з`ясуванню насамперед обставини щодо відповідності оскаржуваного рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого Протоколом №2 від 01.12.2023 вимогам чинного законодавства щодо порядку скликання та проведення загальних зборів учасників, а також з`ясування відповідності оскаржуваного рішення меті діяльності Товариства, що визначена Статутом, оскільки саме зазначеним позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права, як учасника Товариства та охоронюваного законом інтересу.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що заходи забезпечення, які просить застосувати позивач, а саме накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю Березнянський та накладення заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо земельних ділянок, які перебувають в оренді у ТОВ Березнянський (перелік кадастрових номерів зазначені у прохальній частині заяви) до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, прямо не стосуються предмета спору.

За таких обставин, заходи забезпечення позову шляхом заборони третій особі та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти дії не пов`язані з предметом спору не є адекватними заходами забезпечення позову, оскільки не відповідають вимогам, на забезпечення яких вони вживаються.

Враховуючи вищевикладене, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 136 140, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви № б/н від 10.04.2024 ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 16.04.2024 та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до приписів частин 5-8 статті 6 та частин 5, 6 статті 242 ГПК України, пунктів 5.6, 5.8, 10, 16, 17, 29, 37 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, учасникам справи (їх представникам), які є користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, судові рішення в паперовій формі не надсилаються і не вручаються. Суд надсилає такі рішення в електронній формі до електронного кабінету таких осіб, і вони вважаються врученими в день отримання повідомлення про доставку копії судового рішення на офіційну електронну адресу учасника справи (його представника), з якого і починається перебіг процесуального строку, встановленого законом або судом. Обмін процесуальними документами в електронній формі між судом та/або особами, що є (повинні бути) користувачами Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, мають здійснюватися виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.