ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
10.04.2024 Справа № 905/552/24
Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши в порядку наказного провадження заяву
до боржника Фізичної особи-підприємця Радченка Сергія Геннадійовича (код ЄДРПОУ АДРЕСА_1 )
про стягнення з боржника 101937,44 грн заборгованості за договором б/н від 19.12.2018
Заява обґрунтована тим, що боржником порушено зобов`язань стосовно своєчасного повернення отриманих кредитних коштів та сплати за кредитним договором від 19.12.2018 № б/н.
Розглянувши подану заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Згідно з ч.1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Положеннями ст.148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Наказне провадження це самостійний, особливий, спрощений вид судового провадження під час розгляду господарських справ про стягнення грошової заборгованості за договором, спрямований на швидкий та ефективний захист прав заявника, в якому суд в установлених законом випадках за заявою особи без судового засідання і виклику сторін на підставі достатніх, допустимих і належних доказів видає судовий наказ, який одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом.
Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.
Згідно з ч. 1 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України ).
Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір".
Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Статтею 7 Закону України від 09.11.2023 № 3460-IX "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено, що з 01.01.2024 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3 028, 00 грн.
Відповідно до п.п. 21 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу встановлюється у розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, за подання заяви про видачу судового наказу має бути сплачений судовий збір в розмірі 302,80 коп.
Водночас, за приписами ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, з урахуванням того, що заявник звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу в електронній формі через підсистему "Електронний суд", тому розмір судового збору за подання згаданої заяви має складати 242,24 коп.
В якості доказів сплати судового збору заявником надано суду платіжне доручення від №BOJ67B3XMQ від 07.03.2024 на суму 242,24 грн.
За приписами ст. 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу Господарського суду Донецької області "Діловодство спеціалізованого суду" було здійснено перевірку зарахування сплачених заявником коштів на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України та встановлено, що судовий збір, сплачений згідно платіжного доручення №BOJ67B3XMQ від 07.03.2024 на суму 242,24 грн, зараховано за звернення до Господарського суду Донецької області із заявою про видачу судового наказу у справі №905/384/23, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 08.03.2024.
Згідно з ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
Тобто, сума судового збору, сплаченого на підставі платіжного доручення №BOJ67B3XMQ від 07.03.2024 на суму 242,24 грн за подання заяви у справі №905/384/24 про видачу судового наказу може бути зарахована до суми судового збору у разі пред`явлення Акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" позову до боржника у порядку позовного провадження.
Проте, Господарський процесуальний кодекс України чи Закон України "Про судовий збір" не передбачають можливості повторного подання вказаного платіжного доручення на підтвердження сплати судового збору у інших справах, а тому платіжне доручення №BOJ67B3XMQ від 07.03.2024 не може бути прийнято в якості доказів сплати судового збору у цій справі №905/552/24.
Враховуючи те, що кожна заява про видачу судового наказу є самостійним, окремим об`єктом справляння судового збору, суд не приймає платіжне доручення №BOJ67B3XMQ від 07.03.2024 на суму 242, 24 грн, як належний доказ сплати судового збору за подання Акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" заяви про видачу судового наказу від 03.04.2024 , б/н (вх..№2885/24).
Таким чином всупереч вимог п. 1 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України Акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" до заяви про видачу судового наказу не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.
За приписами ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
Враховуючи те, що Акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" подано заяву, яка не відповідає вимогам ст. 150 Господарського процесуального кодексу України , суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України .
Суд зазначає, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України України).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 147-148, 150-154, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 10.04.2024 та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, та порядку, визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.М. Огороднік