ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2024 Справа № 914/28/23

За позовом: Заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Фонду державного майна України, м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Львівський іподром, Львівська область, м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача (третя особа 1): Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, Львівська область, м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (третя особа 2): ОСОБА_1 , м. Сколе

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (третя особа 3): Державний реєстратор Стрихар Марта Ігорівна, м. Львів

про скасування державної реєстрації права власності з припиненням речового права та із закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Лазаренко С.В.

Представники учасників справи:

від прокуратури: Рогожнікова Наталія Борисівна

від позивача: Жуган Ірина Олександрівна - представник

від відповідача: Цибак Орест Володимирович- представник

від третьої особи на стороні позивача: ОСОБА_2 представник

від третьої особи на стороні відповідача: ОСОБА_3 - представник;

від третьої особи на стороні відповідача (державний реєстратор Стрихар М.І.): не з`явився

Заступник керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся в Господарський суд Львівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Львівський іподром про скасування державної реєстрації права власності з припиненням речового права та із закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою господарського суду від 05.01.2023 (суддя Фартушок Т.Б.) відкрито провадження у справі № 914/28/23 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 31.01.2023. Цією ж ухвалою суду залучено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Подальший хід розгляду справи описано у відповідних ухвалах суду, зокрема ухвалою господарського суду від 24.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Львівської області від 01.05.2023 № 134, відповідно до п. 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду та рішення зборів суддів Господарського суду Львівської області від 07.08.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 914/28/23. Причиною повторного розподілу справи став наказ голови суду від 27.04.2023 № 05-13/36 про відрахування зі штату суду судді ОСОБА_4 у зв`язку із звільненням його з посади судді (подання заяви про відставку). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2023, справу № 914/28/23 передано на розгляд судді Кидисюку Р.А.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 04.05.2023, оголошено перерву до 16.05.2023. Ухвалою суду від 16.05.2023 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Адалія» про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача відмовлено та оголошено в судовому засіданні перерву до 06.06.2023.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Львівської області від 05.06.2023 за № 194, відповідно до пункту 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду та рішення зборів суддів Господарського суду Львівської області від 07.08.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 914/28/23. Причиною повторного автоматизованого розподілу справи стало рішення Вищої ради правосуддя від 01.06.2023 № 599/0/15-23, яким суддю ОСОБА_5 призначено членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2023, справу № 914/28/23 передано на розгляд судді Манюка П.Т.

Ухвалою суду від 06.06.2023 справу прийнято до провадження, вирішено повернутися на стадію підготовчого провадження у справі та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 13.06.2023.

Ухвалою суду від 13.06.2023 заяву ОСОБА_1 про залучення його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача задоволено, залучено його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Підготовче судове засідання відкладено на 31.07.2023.

Подальший хід розгляду справи описано у відповідних ухвалах суду, зокрема в підготовчих судових засіданнях були оголошені перерви.

Ухвалою суду від 09.10.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - державного реєстратора ОСОБА_6 та підготовче судове засідання відкладено на 30.10.2023.

Ухвалою суду від 30.10.2023 задоволено клопотання відповідача та поновлено йому строк на подання доказів. У задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до вирішення справ № 464/5007/23 та № 464/3986/23, що перебувають у провадженні Сихівського районного суду м. Львова відмовлено. Підготовче засідання відкладено на 23.11.2023.

Ухвалою суду від 23.11.2023 клопотання представника відповідача про долучення висновку експерта від 11.09.2023 № 57/23 задоволено, долучено висновок експерта до матеріалів справи. У задоволенні клопотань представника відповідача про призначення будівельно-технічної експертизи, про зобов`язання прокурора усунути недоліки позовної заяви та про забезпечення судових витрат відмовлено. У задоволенні клопотань представника позивача та прокурора про застосування до відповідача заходів процесуального примусу відмовлено. Разом з тим, цією ж ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засідання на 13.12.2023.

Судове засідання, що було призначене на 13.12.2023 не відбулось у зв`язку з технічною неможливістю його проведення, тому судове засідання було призначено на 11.01.2024.

Ухвалою суду від 11.01.2024 розгляд справи по суті відкладено на 16.02.2024. Ухвалою суду від 16.02.2024 розгляд справи по суті відкладено на 05.03.2024. Ухвалою суду від 05.03.2024 розгляд справи по суті відкладено на 12.03.2024. Ухвалою суду від 12.03.2024 у задоволенні клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду відмовлено та судове засідання відкладено на 21.03.2024. Ухвалою суду від 21.03.2024 розгляд справи по суті відкладено на 04.04.2024.

У судове засідання, що відбулося 04.04.2024, прокурор, представник позивача та третьої особи на стороні позивача з`явилися, позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві та усних поясненнях.

У судове засідання, 04.04.2024, представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача з`явилися, позовні вимоги заперечили з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та усних поясненнях.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - державний реєстратор ОСОБА_6 в судові засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, вимог суду зазначених в попередніх ухвалах суду не виконала. На адресу суду 18.10.2023 надійшло повідомлення Управління державної реєстрації Львівської міської ради про звільнення з 16.08.2023 ОСОБА_6 з посади державного реєстратора.

Враховуючи те, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 04.04.2024 розглянуто справу по суті та оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення у справі.

Позиція прокуратури.

Заступник керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся в Господарський суд Львівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Львівський іподром про скасування державної реєстрації права власності з припиненням речового права та із закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 03.07.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та Закритим акціонерним товариством «Львівський іподром» укладено договір № 56 (надалі договір № 56) про оренду цілісного майнового комплексу ДП «Львівський іподром» (надалі ЦМК ДП «Львівський іподром»), розташованого на вул. Стрийській, 133 в м. Львові.

Згідно з актом приймання-передачі державного майна ЦМК ДП «Львівський іподром» за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 133 від 03.07.2009, ЗАТ «Львівський іподром» прийняло в строкове платне користування ЦМК ДП «Львівський іподром» згідно з переліком майна, вказаним у додатку № 1 до цього акту.

За умовами договору № 56, передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно, власником якого залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди по 03.07.2034 (п.2.2 та п. 10.1 договору № 56).

Наказом Мінагрополітики від 05.02.2010 № 41 припинено діяльність ДП «Львівський іподром» шляхом його реорганізації через приєднання до ЗАТ «Львівський Іподром», яке визначено правонаступником майнових прав та обов`язків державного підприємства.

У подальшому 08.07.2011 ДП «Львівський іподром» реорганізовано - внесено запис про припинення юридичної особи, а ЗАТ «Львівський іподром» перейменовано 12.07.2011 на ПрАТ «Львівський іподром» відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства», який набрав чинності 29.04.2009.

Відтак, на даний час усі об`єкти на вул. Стрийській, 133 в м. Львові є державною власністю і використовуються орендарем - ПрАТ «Львівський іподром» на підставі договору оренди № 56.

Водночас, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 27.01.2020 зареєстровано право приватної власності ПрАТ «Львівський іподром» на нежитлові приміщення, а саме: галерею площею 189, 6 кв. м. на вул. Стрийській, 133 у м.Львові.

Підставою для державної реєстрації вказано: декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ЛВ 118 від 21.01.2020, акт приймання - передачі товарно-матеріальних цінностей ДП «Львівський іподром» від 31.07.2009, укладений між ДП «Львівський іподром» та ЗАТ «Львівський іподром» та рішення Господарського суду Львівської області від 24.07.2007 у справі № 1/373-20/89.

Об`єкт з назвою «галерея» не числиться в переліку майна ЦМК, яке передано в оренду відповідно до договору № 56, оскільки такий є складовою частиною будівлі сідловочної 1977 року побудови (у технічному паспорті під літ. А-2) загальною площею 871, 3 кв.м.

Згідно зі звітом про результати проведення періодичного комплексного контролю, з оглядом об`єкта оренди - ЦМК, переданого в оренду за договором № 56 та використання державного майна від 21.12.2021-21.02.2022, затвердженого начальником РВ ФДМ України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях 05.05.2022, встановлено порушення орендарем норм чинного законодавства щодо реєстрації права власності за ПрАТ «Львівський іподром» на галерею загальною площею 189, 6 кв.м. Зокрема, в звіті зазначено, що згідно з додатком до експертного звіту ТОВ «Профбудексперт» від 28.05.2019 щодо розгляду проектної документації за робочим проектом «Капітальний ремонт конюшень та допоміжних приміщень ДП «Львівський іподром» сідловочна, адмінбудинок А-2, конов`язня 4-1» закрита галерея площею 173,07 кв.м запроектована на першому поверсі адміністративного будинку (сідловочна, адмінбудинок «А-2», інв. № 153) в межах існуючої забудови.

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (надалі РВ ФДМ) листом від 09.09.2019 № 11-03-02475 надано дозвіл на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна на суму 19 866 518 грн, в т.ч. на здійснення капітального ремонту сідловочної, адмінбудинку «А-2». Дозвіл надано на виконання робіт в першочерговому порядку за рахунок амортизаційних відрахувань.

Водночас, на підставі повідомлення про початок будівельних робіт від 21.10.2019 № ЛВ758, зареєстрованого Інспекцією ДАБК у м. Львові, проведено у 2019-2020 роках капітальний ремонт конюшень та допоміжних приміщень. 21.01.2020 Інспекцією ДАБК у м. Львові, після внесення змін до вказаного повідомлення, зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації за № ЛВ18, на підставі якої відомості про об`єкт нерухомого майна - галерею загальною площею 189, 6 кв.м за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 133 внесено 27.01.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказане майно є державним, управління яким здійснює держава в особі Фонду державного майна України як власник, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1406-р «Про віднесення цілісних майнових комплексів державних підприємств (структурних підрозділів державних підприємств) до сфери управління Фонду державного майна».

Відтак, на думку прокурора, наявні підстави для скасування державної реєстрації права приватної власності щодо спірного майна, оскільки ПрАТ «Львівський іподром» заволоділо таким незаконно, без відповідної правової підстави.

Такі обставини, на думку прокурора, свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів держави і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Позиція позивача.

Підтримуючи позовні вимоги прокуратури позивач зазначає, що передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на майно, власником якого є держава (Фонд державного майна України).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.07.2007 у справі № 1/373/-20/89 встановлено, що будівлі і споруди на вул. Стрийській, 133, у м. Львові, в тому числі сідловочна, адмінбудинок (у технічному паспорті під літерою А-2), перебувають у державній власності, та закріплені за ДП «Львівський іподром» на праві господарського відання. Вказаним рішенням суду визнано право державної власності з правом повного господарського відання ДП «Львівський іподром» на будівлі та споруди.

Як вбачається з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, однією з підстав для реєстрації права власності за відповідачем вказано: декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ЛВ 118 від 21.01.2020. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», у переліку підстав для проведення державної реєстрації прав не зазначено декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, а отже дана декларація не може бути підставою для набуття права приватної власності.

Також, акт приймання-передачі від 31.07.2009, укладений між ДП «Львівський іподром» та ЗАТ «Львівський іподром», та рішення суду від 24.07.2007, про яке зазначалося вище, не може бути підставою для реєстрації за відповідачем права приватної власності.

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях листом від 09.09.2019 № 11-03-02475 надано дозвіл на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна на суму 19 866 518 грн, в тому числі на здійснення капітального ремонту сідловочної, адмінбудинку «А-2». Дозвіл надано на виконання робіт в першочерговому порядку за рахунок амортизаційних відрахувань. При цьому, РВ ФДМ листом від 24.06.2020 № 11-03-03312 наголосило ПрАТ «Львівський іподром» на тому, що невід`ємні поліпшення, здійснені на орендованому майні як за рахунок власних коштів, так і за рахунок амортизаційних відрахувань, є державною власністю.

Відтак, власником будівлі сідловочної 1977 року побудови (у технічному паспорті під літ. А-2), що входять до ЦМК ДП «Львівський іподром», надалі є держава Україна в особі Фонду державного майна України. Водночас, ПрАТ «Львівський іподром» здійснив безпідставну реєстрацію права приватної власності на частину приміщення - галерею загальною площею 189, 6 кв. м., що є складовою частиною будівлі сідловочної, адмінбудівлі під літ. «А-2».

Позиція відповідача.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач посилається на те, що він є орендарем цілісного майнового комплексу Державного підприємства «Львівський іподром», що знаходиться за адресою: м. Львів вул. Стрийська 133 згідно з договором оренди від 03.07.2009 року № 56. Відповідно до акту приймання-передачі державного майна цілісного майнового комплексу ДП «Львівський іподром» від 03.07.2009 № 56/2009 за вищезгаданою адресою, орендар прийняв в строкове платне користування цілісний майновий комплекс за переліком майна згідно з додатком № 1 до згаданого акту.

18.07.2019 ПрАТ «Львівський іподром» звернулось до Міністерства аграрної політики з листом про надання інформації про доцільність здійснення невід`ємних поліпшень та надано до переліку документів серед іншого опис передбачуваних поліпшень, де в проектній документації в переліку робіт вказано передбачувані поліпшення під час капітального ремонту сідловочної, адмінбудинку А-2, зокрема влаштування галереї в межах конструктивних елементів основної будівлі. 06.08.2019 листом Міністерства аграрної політики та продовольства України за № 37-21-15/16734 визнано доцільним здійснення невід`ємних поліпшень майна, в т.ч. капітальний ремонт сідловочної, адмінбудинку А-2, конов`язні 4-1, вартістю 729, 418 тис грн. за рахунок власних коштів.

09.08.2019 ПрАТ «Львівський іподром» звернулось до РВ ФДМ за наданням дозволу на здійснення невід`ємних поліпшень

09.09.2019 РВ ФДМ було надано дозвіл № 11-03-02475 на здійснення невід`ємних покращень, який охоплює капітальний ремонт в т.ч. сідловочної, адмінбудинку А-2, конов`язні 4-1, вартістю 729, 418 тис грн. Отже, будівництво закритої галереї передбачено первинною документацією щодо «Капітального ремонту в т.ч. сідловочної, адмінбудинку А-2, конов`язні 4-1» та включено в дозвільні документи щодо таких невід`ємних поліпшень.

Таким чином, ПрАТ «Львівський іподром» в кінці першого півріччя 2020 року відзвітувало перед РВ ФДМ про повне виконання товариством робіт по галереї на суму, погоджену Міністерством і РВ ФДМ в рамках 166, 840 тис. грн, жодним чином не приховувало, а навпаки, постійно документально звітувало перед позивачем про вчинені дії. Все вищезазначене свідчить про те, що позивачу було достеменно відомо як про факт існування галереї, як новоствореного майна, так і про те, що право власності на галерею було зареєстровано за відповідачем на підставі погоджених позивачем документів відповідно до чинного законодавства України.

Разом з тим, позовні вимоги прокуратури не можуть бути задоволені з огляду на те, що обраний прокурором спосіб захисту в цій частині є неналежним (неефективним) та не зможе відновити порушених прав позивача. Більше того, саме по собі задоволення вимоги про скасування права власності відповідача також не призведе до відновлення нібито порушених прав позивача.

Перед реєстрацією права власності на нерухоме майно відповідачем було належним чином пройдено усі адміністративні процедури та отримано рішення усіх уповноважених органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які підтверджували право відповідача на отримання галереї у приватну власність. При цьому, на жодному етапі проходження відповідних адміністративних процедур та отримання необхідних дозвільних документів уповноваженими органами державної влади чи місцевого самоврядування не було встановлено якихось порушень.

За таких обставин, відповідач не може зазнавати будь-яких невиправданих негативних наслідків та не може бути позбавленим свого речового права власності на нерухоме майно у зв`язку з подальшими твердженнями держави в особі уповноважених органів про начебто неможливість перебування такого майна у приватній власності відповідача, при тому, що ці твердження у даній справі не були підтверджені прокурором належними та допустимими доказами у розумінні ГПК України.

Позиція третьої особи 1.

Підтримуючи позовні вимоги прокуратури та позивача у письмових поясненнях третя особа 1 додатково зазначає, що спірне майно є державною власністю та належить до сфери управління позивача, а проведення його реконструкції та капітального ремонту шляхом здійснення невід`ємних поліпшень за згодою орендодавця не має наслідком виникнення у відповідача як орендаря права власності на це майно. Сама по собі реконструкція нерухомого майна не свідчить про створення нової речі, а лише має наслідком зміну його окремих фізичних характеристик та можливе збільшення вартості такого майна у зв`язку із його поліпшенням.

Позиція третьої особи 2.

У письмових поясненнях третя особа 2 зазначає, що набуваючи право власності на об`єкт житлової нерухомості - галерею, загальною площею 189,6 кв. м., нею було перевірено інформацію щодо зазначеного об`єкту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно з відомостями, які містилися в реєстрі на момент укладення договору купівлі-продажу, будь-які обтяження або права інших осіб на об`єкт житлової нерухомості - галерею, загальною площею 189,6 кв. м. були відсутні. Відтак, ОСОБА_1 добросовісно покладаючись на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно набув право власності на об`єкт житлової нерухомості - галерею, загальною площею 189, 6 кв. м., що узгоджується з правовими висновками наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 року у справі № 925/1351/19.

Крім цього, об`єкт нежитлової нерухомості - галерея, загальною площею 189,6 кв. м. є окремим об`єктом, якому присвоєно індивідуальний реєстраційний номер 101 та який не входить в склад будь-якого іншого об`єкту.

У зв`язку з тим, що у випадку відповідача, створення нової речі як результату поліпшення орендованого майна відбулося, бо майно було введене в експлуатацію та зареєстроване у встановленому законом порядку, то ці обставини виключають позбавлення відповідача права власності на таке майно.

У висновку судового експерта від 17.02.2022 № 24/01-22 встановлено, що обсяги та вартість фактично виконаних невід`ємних поліпшень на об`єкті - цілісний майновий комплекс Державного підприємства «Львівський іподром» за адресою м. Львів вул. Стрийська, 133 за період 2020-2021 рр. відповідають обсягам та вартості зазначених у кошторисній документації та в актах приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, що були проведені відповідачем, на підставі виданих РВ ФДМ дозволу від 10.01.2019 № 11-03-00245 на суму 8 600 795, 00 грн та дозволу від 09.09.2019 № 11-03-02475 на суму 19 866 518, 00 грн. Загалом відповідач по обох дозволах за період 2019-2021 роки виконав робіт на загальну суму 7 834 722, 03 грн без ПДВ. Тобто, судовий експерт встановив відсутність будь-яких порушень відповідачем при проведенні капітального ремонту на підставі виданих РВ ФДМ дозволу від 10.01.2019 № 11-03-00245 та дозволу від 09.09.2019 № 11-03-02475, в тому числі при будівництві спірної галереї та підтверджує, що проектною документацією було передбачено та погоджено будівництво даного об`єкта нерухомого майна.

Позиція третьої особи 3.

Третя особа 3 участі в судових засіданнях не забезпечила, письмових пояснень на адресу суду не надала, на адресу суду 18.10.2023 надійшло повідомлення Управління державної реєстрації Львівської міської ради про звільнення з 16.08.2023 ОСОБА_6 з посади державного реєстратора.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити виходячи із таких мотивів.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною 1 статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст. 13 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 326 Цивільного кодексу України, від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами права державної власності» встановлено, що управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до ст. ст. 4, 5-2 Закону України «Про управління об`єктами права державної власності» суб`єктами управління об`єктами державної власності є: Кабінет Міністрів України та центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності.

Відповідно до Закону України «Про Фонд державного майна України», Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1406-р «Про віднесення цілісних майнових комплексів державних підприємств (структурних підрозділів державних підприємств) до сфери управління Фонду державного майна», до сфери управління Фонду державного майна України віднесено ЦМК ДП «Львівський іподром» на вул. Стрийській, 133 у м. Львові.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.07.2007 у справі № /373-20/89, визнано право державної власності з правом повного господарського відання ДП «Львівський іподром» на будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 133.

03.07.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та Закритим акціонерним товариством «Львівський іподром» укладено договір № 56 про оренду цілісного майнового комплексу Державного підприємства «Львівський іподром», розташованого на вул. Стрийській, 133 в м. Львові. Актом приймання-передачі державного майна ЦМК ДП «Львівський іподром» за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 133 від 03.07.2009, ЗАТ «Львівський іподром» прийняло в строкове платне користування ЦМК ДП «Львівський іподром» згідно з переліком майна, вказаним у додатку № 1 до цього акту.

Відповідно до пункту 4.2. договору № 56, поліпшення орендованого майна підприємства, здійснені за рахунок амортизаційних відрахувань є власністю держави.

Згідно із п. 6.3. договору № 56, орендар має право з дозволу орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна підприємства, здійснювати його реконструкцію, технічне переозброєння та інші поліпшення, що зумовлюють підвищення його вартості.

Пунктом 10.5. договору № 56 встановлено, що у разі припинення або розірвання договору, поліпшення орендованого майна, здійснені орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від орендованого майна, не завдаючи йому шкоди, визнаються власністю орендаря. Покращення, які не можна відокремити від орендованого майна не завдаючи йому шкоди, здійснені орендарем без дозволу орендодавця, визнаються державною власністю і компенсації не підлягають. Невідокремлювані поліпшення здійснені орендарем з дозволу орендодавця можуть бути компенсовані тільки у випадку приватизації об`єкта оренди, у порядку передбаченому чинним законодавством.

За умовами договору № 56, передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно, власником якого залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди по 03.07.2034 (п.2.2 та п. 10.1 договору № 56).

Договір № 56 не містить також положень, які б передбачали припинення права державної власності на орендоване майно та виникнення права власності орендаря внаслідок поліпшення цього майна орендарем.

Наказом Мінагрополітики від 05.02.2010 № 41 припинено діяльність Державного підприємства «Львівський іподром» шляхом його реорганізації через приєднання до ЗАТ «Львівський Іподром», яке визначено правонаступником майнових прав та обов`язків державного підприємства. У подальшому 08.07.2011 ДП «Львівський іподром» реорганізовано - внесено запис про припинення юридичної особи, а ЗАТ «Львівський іподром» перейменовано 12.07.2011 на ПрАТ «Львівський іподром» відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства», який набрав чинності 29.04.2009.

На даний час об`єкти на вул. Стрийській, 133 в м. Львові є державною власністю і використовуються орендарем - ПрАТ «Львівський іподром» на підставі договору оренди № 56.

Держава в особі Фонду державного майна України є, зокрема, власником будівлі сідловочної 1977 року побудови (у технічному паспорті під літ. А-2) загальною площею 871, 3 кв.м., що входить до складу орендованого майна.

Судом встановлено, що державою в особі уповноважених органів жодних рішень про відчуження чи зміну правового статусу орендованого майна не приймалось.

У той же час, державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Стрихар Мартою Ігорівною за орендарем - ПрАТ «Львівський іподром» 27.01.2020 здійснено реєстрацію права приватної власності на частину приміщень - галерею загальною площею 189,6 кв.м, що є складовою частиною будівлі сідловочної, адмінбудівлі під літ «А-2» загальною площею 871, 3 кв.м. Підставою для державної реєстрації вказано: декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ЛВ 18 від 21.01.2020, акт приймання - передачі товарно-матеріальних цінностей ДП «Львівський іподром» від 31.07.2009, укладений між ДП «Львівський іподром» та ЗАТ «Львівський іподром» та рішення Господарського суду Львівської області від 24.07.2007 у справі № 1/373-20/89.

Судом встановлено, що на підставі належно оформлених дозволів, зокрема, на підставі листа Міністерства аграрної політики та продовольства України від 06.08.2019 за № 37-21-15/16734, дозволу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, оформленого листом від 09.09.2019 № 11-03-02475, повідомлення про початок будівельних робіт від 21.10.2019 № ЛВО58, яке зареєстроване Інспекцією ДАБК у м. Львові, орендар провів у 2019-2020 роках капітальний ремонт конюшень та допоміжних приміщень.

Відповідно до додатку до експертного звіту ТОВ "Профбудексперт" від 28.05.2019 щодо розгляду проектної документації за робочим проектом "Капітальний ремонт конюшень та допоміжних приміщень ДП "Львівський іподром" сідловочна, адмінбудинок А-2, конов`язня Ч-1" закрита галерея площею 173, 07 кв.м запроектована на першому поверсі адміністративного будинку (сідловочна, адмінбудинок "А-2", інв. № 153) в межах існуючої забудови.

У подальшому, 21.01.2020 Інспекція ДАБК у м. Львові, зареєструвала декларацію про готовність об`єкта до експлуатації за № 18, на підставі якої відомості про об`єкт нерухомого майна - галерею загальною площею 189, 6 кв.м за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 133, державним реєстратором були внесені 27.01.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Під час розгляду даної справи в господарському суді, на підставі договору купівлі-продажу галереї від 05.06.2023, укладеного між ПрАТ "Львівський іподром" та ОСОБА_1 , відповідачем було продано приміщення галерею, загальною площею 189, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , третій особі 2.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 332 ЦК України, переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ.

Згідно зі ст. 778 ЦК України, яка визначає порядок поліпшення наймачем речі, переданої у найм, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за найм речі. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зауважує, що право власності в орендаря може виникнути виключно на ті поліпшення, які можливо відокремити від об`єкта оренди без завдання йому шкоди. При цьому, проведення орендарем реконструкції приміщення не є підставою для визнання права спільної власності на орендоване реконструйоване нерухоме майно. Капітальний ремонт чи реконструкція орендованих приміщень будинку не може призвести до створення нової речі, право власності на яке може заявити особа, яка її створила в силу положень ст. 778 ЦК України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна", так як згідно з положеннями ст. 332 ЦК України переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ.

Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції, чинній до 01.02.2020, передача майна в оренду не припиняє права власності на це майно. Частиною 3 статті 23 вказаного Закону було передбачено, що орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна. Частиною 4 ст. 23 вказаного Закону передбачено, що якщо в результаті поліпшення, зробленого орендарем за згодою орендодавця, створена нова річ, орендар стає її власником у частині необхідних витрат на поліпшення, якщо інше не передбачено договором оренди.

Статтю 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції, чинній з 01.02.2020, яка регулює порядок здійснення поліпшень та ремонту майна, переданого в оренду, передбачено, що орендар державного або комунального майна має право за письмовою згодою балансоутримувача майна за рахунок власних коштів здійснювати поточний та/або капітальний ремонт орендованого майна. Згідно з ч. 3 ст. 25 вказаного Закону, орендар має право залишити за собою проведені ним поліпшення орендованого майна, здійснені за рахунок власних коштів, за умови, якщо вони можуть бути відокремлені від орендованого ним майна без заподіяння шкоди такому майну. Якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив невід`ємні поліпшення орендованого майна за згодою уповноваженого органу, визначеного статтею 21 цього Закону, орендар має право на відшкодування своїх витрат у межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна згідно з Порядком передачі майна в оренду, якщо інше не визначено договором оренди.

Касаційний господарський суд Верховного Суду у постанові від 19.10.2021 у справі № 910/7918/20 вказав: "Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 у справі № 6-1213цс16, не є новоствореним об`єкт нерухомого майна, створений з прив`язкою до вже існуючої нерухомості, з використанням функціональних елементів" (п. 7.8. постанови).

Аналіз викладених законодавчих положень, з урахуванням наведених висновків Верховного Суду України, дає підстави для висновку про те, що право власності на нову річ виготовлену відповідно до статті 332 ЦК України внаслідок переробки іншої речі, може виникати лише у тому разі, якщо в результаті здійсненої переробки з`являється інший об`єкт, відмінний за своїми характеристиками, тобто об`єкт, який може бути кваліфікований як нова річ. При цьому, не може вважатися новою річчю (новоствореним об`єктом) об`єкт нерухомого майна, який перероблений з прив`язкою до вже існуючого нерухомого майна та з використанням функціональних елементів цього майна, тобто такий, що фактично є тим самим об`єктом з видозміненими загальними характеристиками.

Приміщення галереї є складовою будівлі адмінбудинку А-2, основу якої складають капітальні елементи, які не можуть бути використані як матеріали для нової речі.

Відповідно до положень ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Тобто нерухомою річчю є будівля, а приміщення першого поверху будівлі є складовою частиною речі (ст. 187 ЦК України), тому на їх основі не може створюватися нова річ. Внаслідок поліпшення, способом капітального ремонту та реконструкції адмінбудинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійсненого відповідачем, нової речі створено не було. Сама лише обставина збільшення розміру та вартості орендованого приміщення не може бути достатньою підставою для висновку про створення нової речі, оскільки проведення перепланування і реконструкція внутрішніх приміщень, внаслідок якої збільшується площа та вартість приміщень, не створює нову річ, а лише їх поліпшує.

Крім цього, у разі, якщо внаслідок здійснених наймачем поліпшень орендованого майна було створено нову річ, тобто річ, яка має істотно інші ознаки у порівняні із попереднім об`єктом найму, то наймач, в силу приписів 778 ЦК України, може стати лише її співвласником, якщо інше не встановлено договором оренди або законодавством, однак самостійного права власності не набуває.

За таких обставин, спірне майно є державною власністю та належить до сфери управління позивача, а проведення його реконструкції шляхом здійснення невід`ємних поліпшень за згодою орендодавця не має наслідком виникнення у відповідача як орендаря права власності на це майно. Сама по собі реконструкція нерухомого майна не свідчить про створення нової речі, а лише має наслідком зміну його окремих фізичних характеристик та можливе збільшення вартості такого майна у зв`язку із його поліпшенням.

Слід зазначити, що оскільки право державної власності встановлено за державою на усю будівлю А-2, то визнання права державної власності на окремі об`єкти нерухомого майна (приміщення галереї під літ «А-1» у технічному паспорті) в цій же будівлі для підтвердження правового титулу держави як власника певного об`єкту нерухомості не потрібно, оскільки капітальний ремонт був здійснений у межах існуючої забудови.

В контексті вищенаведеного також слід повторно зазначити, що держава в особі Фонду державного майна України, як уповноваженого органу, не приймала жодних рішень, які б свідчили про правомірність набуття відповідачем вказаного нерухомого майна у власність чи зміну титулу власності на майно, а процедура приватизації нерухомого майна не здійснювалася.

Відтак, право державної власності на спірні приміщення на АДРЕСА_1 є підтвердженим, зокрема і рішенням Господарського суду Львівської області від 24.07.2007 у справі № 1/373-20/89, договором оренди від 03.07.2009 № 56 та розпорядженням КМУ від 27.12.2019 № 1406-р.

Слід наголосити, що документи, які стали підставою для реєстрації права приватної власності за відповідачем не є правовстановлюючими оскільки статею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» визначено вичерпний перелік підстав для проведення державної реєстрації прав. Декларація про готовність об`єкта до експлуатації у такому переліку не міститься та не є підставою для набуття права приватної власності. Більше того, з аналізу декларації вбачається, що проведено капітальний ремонт сідловочної адмінбудівлі А-2 (яка перебуває в оренді відповідача згідно договору № 56), а саме реконструкція без зміни розмірів (п.1 та п.13 декларації).

Акт приймання-передачі від 31.07.2009 (правильна дата акту 03.07.2009), укладений між ДП «Львівський іподром» та ЗАТ «Львівський іподром», теж не підтверджує права приватної власності ПрАТ «Львівський іподром».

Варто зазначити, що ЗАТ «Львівський іподром» створювалося членами трудового колективу ДП «Львівський іподром» з метою отримання в оренду ЦМК ДП «Львівський іподром» (п.3.1 статуту ЗАТ).

Крім цього, рішення Господарського суду Львівської області від 24.07.2007 у справі № 1/373-20/89, про яке зазначалось вище, не може бути підставою для реєстрації права приватної власності, оскільки таким навпаки визнано право державної власності з правом господарського відання ДП «Львівський іподром».

Відтак, державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради ОСОБА_6 27.01.2020 безпідставно здійснено реєстрацію права приватної власності на частину приміщень - галерею загальною площею 189,6 кв.м, що є складовою частиною будівлі сідловочної, адмінбудівлі під літ «А-2» загальною площею 871, 3 кв.м. за орендарем - ПрАТ «Львівський іподром».

Неправомірність дій державного реєстратора підтверджено також Міністерством юстиції України в наказі від 08.11.2023 № 3880/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Стрихар Марти Ігорівни» та в додатку до наказу акті від 08.11.2023 № 6205/19.1.1/23 за результатами проведення камеральної перевірки, де встановлено що державним реєстратором Стрихар М.І. порушено вимоги статей 2, 3, 10, 18, 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», пункту 45 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, оскільки проведено державну реєстрацію прав за відсутності документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна ПрАТ «Львівський іподром» до його реконструкції (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав).

Щодо доводів представника відповідача, що прокурором обрано неефективний спосіб захисту порушених прав, то відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Схожі висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до п. 1 ч.1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Близький за змістом правовий висновок неодноразово сформульований Верховним Судом, зокрема в постановах від 27.06.2018 у справі № 921/403/17-г/6, від 08.08.2019 у справі № 909/472/18, від 29.04.2020 у справі № 911/1455/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Скасування державної реєстрації права на підставі рішення суду передбачено, зокрема, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 3 ст. 26 вказаного Закону, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Згідно з п. 9 ч.1 ст. 27 цього ж Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Скасування державної реєстрації за ПрАТ «Львівський іподром» права приватної власності, із закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо спірного майна, що проведене без відповідної правової підстави, призведе до відновлення права державної власності на весь капітально відремонтований (реконструйований) об`єкт, відтак прокурором обрано ефективний спосіб захисту порушеного права.

Посилання відповідача про те, що у нього наявне право користування земельною ділянкою, на підставі акту на право користування землею від 26.04.1968, не підтверджують правомірність реєстрації за ним права приватної власності, оскільки обставини щодо самочинного будівництва, а також щодо наявності/відсутності права користування земельною ділянкою відповідачем, на якій розміщене спірне нерухоме майно, цільове призначення земельної ділянки, не входять до предмету доказування у справі № 914/28/23.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22.07.2021 у справі № 640/19955/19 зазначив, що при укладанні договору найму об`єкта (споруди, окремої частини та ін.) презюмується, що наймач має право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться такий об`єкт, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. За таких обставин, у випадку оренди єдиного майнового комплексу орендар набуває права користування земельною ділянкою виключно з метою забезпечення користування орендованим майном в межах, встановлених договором найму.

Щодо висновку експерта від 11.09.2023 № 57/23, наданого відповідачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що є або будуть предметом судового розгляду. Будівельно-технічна експертиза - це різновид інженерно-технічної експертизи, що передбачає проведення спеціального дослідження фахівцем, для з`ясування технічного стану будівлі після проведення робіт. Така експертиза проводиться з метою отримання інформації про якість виконаних робіт, безпечність експлуатації об`єкта, а також чи відповідає проведення будівництва об`єкта технічним нормам, проектній документації та кошторису проекту. Експертиза передбачає повне або часткове технічне обстеження об`єкта. У ході експертизи з`ясовується, які будівельні технології та засоби використовувалися для реалізації об`єкта.

У висновку експерта від 11.09.2023 № 57/23 у відповіді на перше питання зазначено, що об`єкт «Галерея», є покращенням на земельній ділянці та нерозривно з нею пов`язаний, який з`явився в результаті виконаних будівельних робіт згідно проектної документації «Капітальний ремонт конюшень та допоміжних приміщень ДП «Львівський іподром» по вул. Стрийська в м. Львові. Сідловочна, адмінбудинок А-2, конов`язня Ч-1» у відповідності до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а тому його можна класифікувати, як окремий об`єкт нерухомого майна.

До позовної заяви прокурором додано Звіт про результати проведення періодичного комплексного контролю, з оглядом об`єкта оренди - ЦМК, переданого в оренду за договором № 56 від 03.07.2009 та використання державного майна від 21.12.2021-21.02.2022, затверджений начальником РВ ФДМ України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях 05.05.2022, де зазначено, що згідно з додатком до експертного звіту ТОВ «Профбудексперт» від 28.05.2019 щодо розгляду проектної документації за робочим проектом «Капітальний ремонт конюшень та допоміжних приміщень ДП «Львівський іподром» сідловочна, адмінбудинок А-2, конов`язня Ч-1» закрита галерея площею 173,07 кв.м запроектована на першому поверсі адміністративного будинку (сідловочна, адмінбудинок «А-2», інв. № 153) в межах існуючої забудови.

Суд додатково звертає увагу, що проведення перепланування і реконструкції внутрішніх приміщень у ході капітального ремонту в межах капітальної будівлі не створює нову річ, а лише її поліпшує.

Щодо другого питання про відповідність виконаних будівельних робіт вимогам проектно-технічної документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, то вказані обставини не є предметом дослідження у даній справі, оскільки жодна із сторін на вказані обставини не посилається як на підставу для обгрунтування своїх вимог та заперечень.

Відповідь на третє питання, поставлене відповідачем експерту, що обгрунтована даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, взагалі не відноситься до питань, які досліджує будівельно-технічна експертиза, а відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 98 ГПК України, предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Відповідач, надаючи суду висновок експерта від 11.09.2023 № 57/23, намагається довести, що ним створений окремий новий об`єкт нерухомості (галерея), який не входить до цілісного майнового комплексу та не був переданий в оренду. Водночас, дефініція «новостворене майно» відсутня в Державних будівельних нормах України та інших нормативних документах з галузі будівництва, це є юридичний термін, і його роз`яснення не відноситься до компетенції судового експерта - будівельника.

В той же час, у повідомленні про початок будівельних робіт від 21.10.2019 № ЛВО58, зареєстрованому Інспекцією ДАБК у м. Львові, зазначено про проведення у 2019-2020 роках капітального ремонту конюшень та допоміжних приміщень. Крім того, дозвіл РВ ФДМ України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях на проведення невід`ємних поліпшень стосується проведення робіт капітального ремонту, а не погодження будівельних робіт для створення нового об`єкта.

Підсумовуючи вищевказане, суд вважає, що належним способом захисту у даній справі є скасування державної реєстрації права приватної власності відповідача, а не витребування майна, оскільки таке майно правомірно, згідно з умовами договору № 56, перебуває в оренді у відповідача, і по суті не вибуло із власності позивача.

При цьому, посилання відповідача на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.03.2024 у справі № 134/154/20 (провадження № 61-164968 св 23), як на підставу для відмови у задоволенні позову з мотивів обрання прокурором неефективного способу захисту порушеного права, суд не вважає обгрунтованими, оскільки правовідносини у вказаній справі та у даній справі не є тотожними, так як у вказаній справі Верховний Суд зазначив що залишається чинною підстава набуття особою права власності, а у даній справі проведена реєстрація є первинною підставою набуття відповідачем права приватної власності.

Варто зауважити, що питання, які стосуються усунення перешкод державі у користуванні та розпорядженні спірним майном, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 (третьої особи 2), є предметом розгляду у справі № 464/5007/23.

Відтак, скасування державної реєстрації права приватної власності відповідача на спірне майно в даному випадку буде підставним та законним, відповідатиме легітимній меті та переслідуватиме законний державний і суспільний інтерес, оскільки спрямовуватиметься на поновлення порушеного права власності держави.

При цьому, при скасуванні права приватної власності відповідача на майно забезпечуватиметься також пропорційність, співрозмірність між метою (втручання у право особи) та інтересами суспільства, як невід`ємною складовою та інструментом верховенства права.

Щодо покликання третьої особи 2 на стороні відповідача щодо неналежності звернення прокурора з позовом, то відповідно до ст. 131-1 Конституції України органи прокуратури здійснюють представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначено законом.

Львівською обласною прокуратурою виявлено незаконність реєстрації? речових прав на нерухоме маи?но за ПрАТ «Львівський іподром» на праві приватноі? власності, у зв`язку із чим прокуратурою на адресу Фонду державного майна Украі?ни та РВ ФДМ як орендодавцю, з метою повідомлення уповноваженого органу управління, надіслано повідомлення щодо виявлення вказаних порушень в частині реєстрації? речових прав на нерухоме маи?но (листи від 27.09.2021 № 15/4-992вих-21, від 09.12.2021 № 15/4-1282вих-21, від 08.02.2022 № 15/4-123вих-22, від 18.05.2022 № 15/4-332вих-22).

Фонд державного майна Украі?ни, як орган управління державним майном, листом від 30.06.2022 підтвердив виявлені порушення, однак заходів реагування не вживав, а лише вказував, що не заперечуватиме щодо вжиття таких заходів прокуратурою.

Відтак, уповноваженим органом жодних дій після запитів прокуратури, в тому числі в судовому порядку, здійснено не було, незважаючи на неодноразові звернення прокуратури з цього приводу.

Таким чином, позивач, достовірно знаючи про допущені порушення відповідачем, володіючи достатнім обсягом повноважень для належного захисту інтересів держави, не вжив необхідних та достатніх заходів реагування в розумний строк.

Вказані обставини свідчать про неналежне нездійснення уповноваженим органом своїх обов`язків у сфері контролю за збереженням державного майна та як наслідок, неналежнии? захист інтересів держави, що підтверджує наявність «виключного випадку» для звернення прокурора з даним позовом до суду.

У даному випадку прокурор не виступає у якості альтернативного суб`єкта звернення до суду, оскільки згаданий суб`єкт владних повноважень хоча і має повноваження захистити інтереси держави, але не звернувся до суду з позовною заявою про захист порушених прав.

Отже, участь прокурора у даній справі відповідає законодавству, не порушує справедливого балансу та зумовлена не тільки захистом державного, але й публічного інтересу.

Більше того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у п. 5.6 постанови від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 зазначив, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здіи?снює захист своі?х інтересів.

На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону Украі?ни «Про прокуратуру» прокуратурою на адресу Фонду державного маи?на Украі?ни направлено повідомлення про намір вжиття заходів представницького характеру в межах повноважень, наданих ст. ст. 23, 24 Закону Украі?ни «Про прокуратуру».

Зважаючи на тривалість невжиття позивачем заходів пов`язаних із самостійним захистом інтересів держави, прокурор звернувся з цим позовом з дотриманням передбаченого положеннями Закону України "Про прокуратуру" порядку. Спірна реєстрація відбулась 27.01.2020, а звернення прокурора з цим позовом - у грудні 2022 року.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Обсяг обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Принцип справедливості, закріплений у ст. 6 Конвенції, порушується, лише якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України", заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України", заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 79 ГПК України визначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на викладене вище, прокурором та позивачем належними доказами обгрунтовано позовні вимоги, які підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 53, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

вирішив:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Скасувати державну реєстрацію права приватноі? власності Приватного акціонерного товариства «Львівський іподром» (вул. Стрийська, 133, м. Львів, 79031, ) на нежитлове приміщення - галерею на вул. Стрийській, 133 у м. Львові, площею 189, 6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого маи?на 101, з припиненням такого речового права та із закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме маи?но.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Львівський іподром» (вул. Стрийська, 133, м. Львів, 79031, ) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, м. Львів, проспект Шевченка, 17/19, , UA0000774 у ДКСУ у м. Києві) судовий збір у розмірі 2 481, 00 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 16 квітня 2024 року.

Суддя Манюк П.Т.