УХВАЛА

15 квітня 2024 року

м. Київ

cправа № 902/975/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Малашенкової Т. М.

розглянувши заяву ОСОБА_1

про відвід судді Бакуліної С. В.

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Вінницької області від 14.10.2022 та на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2024

та

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2024

у справі №902/975/21

за позовом ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 )

до:

1) ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ),

2) ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , заявниця),

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фондова компанія «Торговець цінними паперами «Реєстр-Консалтинг» (далі - ТОВ «Реєстр-Консалтинг»),

4) Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (далі АТ «Райффайзен Банк»),

5) Приватного акціонерного товариства «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599» (далі - ПрАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599»)

про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування із чужого незаконного володіння простих бездокументарних іменних акцій та зобов`язання вчинити дії,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

До Верховного Суду через «Скриню» 08.03.2024 надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2024 (з урахуванням ухвал Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2024 та 08.04.2024 про виправлення описок) та рішення господарського суду Вінницької області від 14.10.2022 у справі № 902/975/21.

Відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду згідно з протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 08.03.2024 склад колегії суддів у справі № 902/975/21 визначено: Мамалуй О. О. - головуючий, Баранець О. М., Кролевець О. А.

ОСОБА_1 21.03.2024 через «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з доповненням до касаційної скарги у порядку статті 298 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Через «Електронний суд» 21.03.2024 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2024 у справі № 902/975/21.

Відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду згідно з протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 22.03.2024 склад колегії суддів у справі № 902/975/21 визначено: Мамалуй О. О. - головуючий, Баранець О. М., Кролевець О. А.

Згідно з протоколами передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 26.03.2024 для розгляду касаційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у справі № 902/975/21 склад колегії суддів визначено: Мамалуй О. О. - головуючий, Бакуліна С. В., Баранець О. М., підставами передачі вказано: відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28.03.2024 у справі №902/975/21 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2024 у справі №902/975/21 та ухвалено здійснити перегляд судового рішення в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

До Верховного Суду від представника ОСОБА_1 10.04.2024 надійшла заява про відвід судді Бакуліної С. В. від розгляду касаційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 14.10.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2024 у справі № 902/975/21 з посиланням на пункт 5 частини першої статті 35 ГПК України.

Заява про відвід обґрунтування тим, що суддя Бакуліна С. В., розглядаючи справу № 902/1076/21 (за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ТОВ «ФК «ТЦП «Реєстр-Консалтинг», AT «Райффайзен Банк», ПрАТ «Вінницький Універмаг», третя особа: ОСОБА_2 , про витребування із чужого незаконного володіння простих бездокументарних іменних акцій та зобов`язання вчинити дії), залишила без жодної уваги доводи ОСОБА_1 про пропуск ОСОБА_3 позовної давності, не зазначивши навіть про те, що відповідна заява про застосування наслідків спливу позовної давності взагалі заявлялася ОСОБА_1 у даній справі.

Заявниця вважає, що суддя Бакуліна С. В. має вкрай упереджене ставлення до ОСОБА_1 , у зв`язку з чим останньою подано дисциплінарну скаргу щодо суддів Бакуліної С. В. та Студенця В. І. до Вищої ради правосуддя, розгляд якої все ще триває.

При цьому ОСОБА_1 звертає увагу, що нею подано касаційну скаргу у даній справі № 902/975/21 на постанову від 23.02.2024, ключовим доводом якої є неправильне застосування норм права щодо встановлення початку перебігу позовної давності, а відтак і незастосування наслідків пропуску такого строку. Таким чином, наразі перед суддею Бакуліною С. В. вже вдруге постав розгляд справи № 902/975/21 під час якого нею має бути надана оцінка факту дотримання ОСОБА_3 позовної давності за тих самих умов, які мали місце при розгляді нею справи № 902/1076/21, у зв`язку з чим, на думку заявниці, існує загроза того, що суддя Бакуліна С. В. припуститься такого ж самого упередженого ставлення до ОСОБА_1 та її доводів та вчергове проігнорує вказану обставину.

ОСОБА_1 зазначає, що не має жодної довіри до судді Бакуліної С. В. та вважає її явно упередженою по відношенню до себе у порівнянні з іншими учасниками як цієї справи, так і низки інших справ, у яких вона постановляла рішення про відмову у задоволенні позову через пропуск позовної давності, у зв`язку з чим суддя Бакуліна С. В. не може здійснювати розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 23.02.2024 у справі № 902/975/21 та має бути відведена від її розгляду.

Також ОСОБА_1 зазначає, що здійснення досудового розслідування за фактом втручання у діяльність суддів Кібенко О. Р., Бакуліної С. В. та Студенця В. І. при розгляді ними справ № 902/975/21 та № 902/1076/21 та здійснення дисциплінарного провадження за скаргою ОСОБА_1 щодо суддів Бакуліної С. В. та Студенця В. І. свідчать про наявність сумнівів у об`єктивності та неупередженості судді Бакуліної С. В., що підтверджується ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.01.2024 у справі №902/1076/21, у якій Верховний Суд дійшов до висновку про задоволення заявленого відводу.

Ухвалою Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 902/975/21 заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Бакуліної С. В. від розгляду справи № 902/975/21 визнано необґрунтованою. Передано матеріали справи №902/975/21 на автоматичний розподіл для визначення судді з розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Бакуліної С. В.

Протокол передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 12.04.2024 для розгляду заяви про відвід судді (суддів) Верховного Суду у справі № 902/975/21 у випадку, коли суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, визначено суддю Верховного Суду Малашенкову Т. М.

Суд, розглядаючи заяву про відвід, виходить з нижче наведеного.

Ухвалою Верховного Суду у складі суддів: Мамалуй О. О. - головуючий, Бакуліна С. В., Баранець О. М. від 28.03.2024 у справі № 902/975/21 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2024 та рішення господарського суду Вінницької області від 14.10.2022, та за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2024 у справі № 902/975/21; призначено розгляд касаційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 25 квітня 2024 року о 12:00.

Положеннями частин першої та другої статті 39 ГПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відтак, Суд під час розгляду заяви про відвід, ураховуючи положення статті 39 ГПК України виходить з того, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Суд також виходить з того, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Вимогами змісту статей 35, 36 ГПК України визначено підстави для відводу, (самовідводу) судді.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік обставин, зазначених у пункті 5 частини 1 статті 35 ГПК України, чинним законодавством не визначено і тому вирішення питання про визнання певних обставин тими обставинами, про які йдеться в наведеній вище нормі цього Кодексу, належить саме до повноважень Верховного Суду.

Приписами частин другої, третьої статті 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, зокрема, судді може бути заявлено відвід учасниками справи; відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику ЄСПЛ як джерело права.

Конвенція та рішення Європейського суду з прав людини Верховний Суд застосовує у даній справі як джерело права з огляду на частину першу статті 3, частин першої, другої, четвертої статті 11 ГПК України, статтю 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" .

Стаття 6 Конвенція вимагає, аби кожен суд, до якого вона застосовується, був «безстороннім».

Отже, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі також - ЄСПЛ) безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності.

Зазвичай безсторонність визначається як відсутність упередження або наперед складеної думки і може оцінюватись у різний спосіб ( рішення ЄСПЛ «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ, § 118; «Мікаллеф проти Мальти» (Micallef v. Malta) [ВП], § 93).

ЄСПЛ у своїй практиці визначив критерії оцінки безсторонності та розрізняє:

i) суб`єктивний, тобто спробу встановити переконання або особистий інтерес певного судді у даній справі;

ii) об`єктивний, тобто встановити, чи суддя надав достатні гарантії, які виключали б будь-які правомірні сумніви з цього приводу («Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ, § 118; «Пірсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium), § 30; «Грівз проти Сполученого Королівства» (Grieves v. the United Kingdom) [ВП], § 69; «Моріс проти Франції» (Morice v. France) [ВП], § 73).

Відтак, наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна встановлюватися згідно з суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

У рамках суб`єктивного критерію ЄСПЛ завжди вважав, що особиста неупередженість судді є презумпцією, доки не буде доведено протилежне (рішення ЄСПЛ у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ, рішення ЄСПЛ § 119; «Хаушільдт проти Данії» (Hauschildt v. Denmark), § 47).

Межа між цими двома критеріями не є герметичною, оскільки не лише сама поведінка судді може, з точки зору зовнішнього спостерігача, породити об`єктивно виправдні сумніви у його неупередженості (об`єктивний підхід), але й може свідчити про його особисте переконання (суб`єктивний підхід). Тому застосування одного з цих критеріїв, або ж обох, залежатиме від конкретних обставин, пов`язаних із спірною поведінкою (рішення ЄСПЛ «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], §§ 119 і 121 заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ).

Щодо виду необхідних доказів, то, наприклад, ЄСПЛ намагався перевірити обґрунтованість тверджень про те, що суддя виявляв будь-яку ворожість або, керуючись особистими мотивами, добився того, що справа була призначена саме йому (рішення ЄСПЛ у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), § 25).

Хоча іноді важко навести докази на спростування презумпції особистої безсторонності судді, проте вимога об`єктивної безсторонності надає додаткову важливу гарантії. Суд визнає складність встановлення порушення статті 6, спричинене особистою упередженістю, і тому у переважній більшості випадків застосовує об`єктивний підхід (рішення ЄСПЛ у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП] заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ, § 119; «Моріс проти Франції» (Morice v. France) [ВП], § 75).

Суд зважує на те, що у цьому аспекті навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішенняу справі «Де Куббер проти Бельгії», від 26.10.1984, Series А, N 86).

З аналізу підпункту 5 частини першої статті 35 ГПК України та статті 6 Конвенції суд висновує, що не встановлюється вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність та упередженість судді, однак зазначає, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді за підпунктом 5 частини першої статті 35 ГПК України.

Верховний Суд наголошує, що істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена за вказаною обставиною саме заявником з огляду на приписи частини четвертої статті 38 ГПК України, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних та фактичних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Відтак, не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.

Верховний Суд відзначає, що частина четверта статті 35 ГПК України містить імперативний припис.

Так, частиною четвертою статті 35 ГПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

У контексті поданої заяви про відвід Суд виходить з того, що як самі по собі так і у сукупності та взаємозв`язку наведені доводи ОСОБА_1 про відвід судді Бакуліної С. В. щодо:

ключового доводу поданої неї касаційної скарги є неправильне застосування норм права щодо встановлення початку перебігу позовної давності, а відтак і незастосування наслідків пропуску такого строку;

перед суддею Бакуліною С. В. наразі вже вдруге постав розгляд справи №902/975/21 під час якого нею має бути надана оцінка факту дотримання ОСОБА_3 позовної давності за тих самих умов, які мали місце при розгляді нею справи № 902/1076/21, у зв`язку з чим, на думку заявниці, існує загроза того, що суддя Бакуліна С. В. припуститься такого ж самого упередженого ставлення до ОСОБА_1 та її доводів та вчергове проігнорує вказану обставину;

відсутності жодної довіри до судді Бакуліної С. В., яка обумовлена явною упередженістю по відношенню до неї у порівнянні з іншими учасниками як цієї справи, так і низки інших справ, у яких вона постановляла рішення про відмову у задоволенні позову через пропуск позовної давності, у зв`язку з чим суддя Бакуліна С. В. не може здійснювати розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 23.02.2024 у справі №902/975/21 та має бути відведена від її розгляду,

ураховуючи текстове, мовне, граматичне з`ясування змісту вказаних вище тверджень та аргументів через граматичний аналіз їх словесного формулювання, яке ґрунтується на даних граматики, лексики, аналізу словесних формулювань за своїм характером, суттю, філологічним викладенням є фактичною незгодою з постановою Верховного Суду від 12.07.2023 у справі № 902/1076/21 та правовими висновками, які містяться у вказаній постанові.

Суд звертає увагу, що під час дослідження та оцінки цих доводів виходить також з сукупного аналізу статей 33, 34 ГПК України, яким передбачено порядок розгляду справи та вирішення питань при колегіальному розгляді справи.

Так, перегляд судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій здійснюється колегією суддів суду касаційної інстанції у складі трьох або більшої непарної кількості суддів. Питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім. При ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Судді не мають права розголошувати міркування, що були висловлені у нарадчій кімнаті. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Отже, беручи до уваги, що справу № 902/1076/21 розглядали у Верховному Суді у складі колегії суддів, а відтак колегіально; всі питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів та при ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не мав права утримуватися від голосування та підписання рішення, втім судді не мають права розголошувати міркування, що були висловлені у нарадчій кімнаті, тому ухвалена у справі №902/1076/21 постанова є колегіальним, а не одноособовим рішенням, яке є наслідком прийняття її саме у складі колегії суддів у порядку статті 34 ГПК України, та підписане, як акт правосуддя, всіма суддями, які приймали участь під прийняття.

Водночас написання окремої думки суддею не згодним з рішенням, з огляду на правову конструкцію використану законодавцем у частині третій статті 34 ГПК Украйни як-то: «може письмово викласти свою окрему думку» а не «має чи зобов`язаний письмово викласти свою окрему думку» є правом судді, а не його обов`язком, та належить до дискреційних повноважень судді під час постановлення судового рішення.

Отже сам по сам факт підписання всіма суддями судового рішення, прийнятого при колегіальному розгляді справи та відсутність окремої письмової думки не може бути безумовним свідченням щодо одноголосного його прийняття, а є фактом та результатом прийняття більшістю голосів.

Факт написання окремої думки свідчить, що суддя, який не згодний з рішенням скористався своїм правом і письмово виклав свою окрему думку, про наявність якої повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Нарешті, Суд зважив і не те, що коли виникає питання неупередженості суду щодо участі судді у провадженні, той факт, що він або вона є частиною розширеної колегії, не є вирішальним для об`єктивного питання неупередженості відповідно до статті 6 § 1 Конвенції. З огляд на конфіденційний характер наради суддів, може бути неможливо встановити фактичний вплив судді на прийняття рішень, а тому неупередженість такого суду може бути піддана обґрунтованим сумнівам («Моріс проти Франції» (Morice v. France) [ВП], § 89; «Отегі Мондрагон проти Іспанії» (Otegi Mondragon v. Spain), § 67).

Втім, доводи про відвід у цій частині не посилаються на конкретні, матеріальні факти, які могли б виявити особисту ворожість чи неприязнь до неї. У цьому контексті Суд враховує, що виключення всіх суддів з даної спеціалізації з процесу прийняття рішень щодо справи за даної категорією спору може паралізувати її розгляд.

Верховний Суд виходить з того, що тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя, а в протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших таких справ у подальшому, тому висновки або позиції суддів/судді, висловлені у судових рішеннях не є підставою для відводу.

Верховний Суд також зважає і на те, що всі юридично значущі факти, які визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень учасників справи та норм матеріального права, а відтак алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію.

Суд зазначає, що доводи заявниці про її незгоду з правовою позицією судді, зокрема, судді Бакуліної С. В., викладеною в постанові Верховного Суду від 12.07.2023 у справі №902/1076/21, суперечать найважливішому принципу судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям правова позиція яких заявницю не влаштовує.

Незгода ОСОБА_1 з позицією суддів, висловленою при розгляді іншої справи, не свідчить про упередженість, необ`єктивність чи заінтересованість судді Бакуліної С.В. та з огляду на частину четверту статті 35 ГПК України не є підставою для відводу у розумінні пункту 5 частини першої статті 35 ГПК України для її відводу від розгляду касаційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у справі № 902/975/21.

Верховний Суд зважаючи на те, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного», а заявником на підтвердження «існування загрози того, що суддя Бакуліна С. В. припуститься такого ж самого упередженого ставлення до ОСОБА_1 та її доводів та вчергове проігнорує вказану обставину так і щодо того, що вважає її явно упередженою по відношенню до себе у порівнянні з іншими учасниками як цієї справи, так і низки інших справ, у яких вона постановляла рішення про відмову у задоволенні позову через пропуск позовної давності, у зв`язку з чим суддя Бакуліна С. В. не може здійснювати розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 » є за правовою суттю припущеннями та абстрактними і загальними висловлюваннями на підтвердження яких не надано жодних доказів, які б доводили, що суддя Бакуліна С. В. прямо чи побічно заінтересована у результаті розгляду справи, або/та/чи можуть кваліфікуватись як переконливі факти, які могли би викликати сумніви щодо її безсторонності або/та/чи існування наявності фактів, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судді, адже незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в цій чи/та інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, участь судді у іншій справі не може бути підставою для відводу та не є і не може викликати сумніви щодо безсторонності та неупередженості судді.

Що ж до наявності дисциплінарної скарги, поданої ОСОБА_1 щодо суддів Бакуліної С. В. та Студенця В. І. до Вищої ради правосуддя, яка зареєстрована за №П-4528/0/7-23, то Суд виходить з того, що, звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) передбачене законом з метою інформування Вищої ради правосуддя як органу, відповідального за формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, про відомі їм факти й обставини неналежної поведінки судді та є правом.

Чинним законодавством не передбачено жодних обмежень щодо права будь-якої особи на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді, в тому числі і щодо звернення осіб із дисциплінарною скаргою до Вищої ради правосуддя до закінчення судового розгляду справи.

Звертаючись до Вищої ради правосуддя з дисциплінарною скаргою, особа відповідно до вимог частини другої статті 107 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на власний розсуд визначає конкретні відомості, які, на її переконання, могли б свідчити про наявність у поведінці судді ознак дисциплінарного проступку, який відповідно до частини першої статті 106 цього Закону може бути підставою для дисциплінарної відповідальності судді, та вказує фактичні дані (свідчення, докази), що, на її думку, підтверджують зазначені у дисциплінарній скарзі відомості.

Отже, написання та подання дисциплінарної скарги не є беззаперечними доказами наявності у діях судді (чи суддів) ознак дисциплінарного проступку, який відповідно до частини першої статті 106 цього Закону може бути підставою для дисциплінарної відповідальності судді, адже особа лише на власний розсуд визначає конкретні відомості, які, на її переконання, могли б свідчити про наявність у поведінці судді ознак дисциплінарного проступку, а тому не є і обставиною та/чи доказом особистої не безсторонності судді Бакуліної С.В. та/чи бути іншою обставиною, яка викликає сумнів у неупередженості або об`єктивності судді з підстав наведених у пункті 5 частини першої статті 35 ГПК України.

Посилання заявниці на ухвалу Верховного Суду від 30.01.2024 у справі № 902/1076/21 про задоволення відводу; також не можуть кваліфікуватись та оцінюватись як підстава для відводу у цій справі, оскільки питання наявності та обґрунтованості підстав для відводу вирішувалось за конкретною заявою у конкретно означених у справі № 902/1076/21 обставинах та обґрунтувань, і залежали від їх підтвердження та наявності саме з мотивів і міркувань наведених Судом у цій ухвалі.

Суд також звертається до рішення ЄСПЛ у справі («А.К. проти Ліхтенштейну» (A.K. v. Liechtenstein), § 68) в якому Суд висловився з приводу процедури вирішення скарг щодо упередженості, Суд, зокрема, визнав, що участь суддів у прийнятті рішення щодо оскарження проти одного з їхніх колег може вплинути на неупередженість кожного із оскаржених суддів, якщо проти них були висунуті однакові скарги. Однак Суд вважає, що така процедура не вплинула на неупередженість відповідних суддів у конкретних обставинах справи, в якій заявник ґрунтував свої клопотання щодо упередженості на загальних та абстрактних, майже однакових підставах, не посилаючись на конкретні, матеріальні факти, які могли б виявити особисту ворожість чи неприязнь до нього. У цьому контексті він зазначив, що виключення всіх оскаржуваних суддів з процесу прийняття рішень щодо цих скарг паралізувало б усю судову систему.

Отже наведені вище доводи не є іншими обставинами, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Бакуліної С.В. чи доказами такої обставини, а відтак бути підставою відводу, передбаченою у пункті 5 частини першої статті 35 ГПК України.

Щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні за фактом втручання у діяльність суддів Кібенко О. Р., Бакуліної С. В. та Студенця В. І. при розгляді ними справ №902/975/21, зверненням суддів Кібенко О. Р.,Бакуліною С. В. та Студенцем В. І. до Вищої ради правосуддя з повідомленням про втручання у їх діяльність, зокрема у справі №902/975/21, доповненням до нього у цій же справі, та за їх (повідомленням та доповненням до нього) розглядом 21.11.2023 прийняття Вищою радою правосуддя рішення №1084/0/15-23 з відповідним зверненням до Офісу Генерального прокурора, то Суд виходить з суб`єктивного та об`єктивного критеріїв, та відзначає, що є випадки, у яких може постати питання щодо недостатньої безсторонності суду, випадки структурної відсутності безсторонності конкретного суду в цілому, питання про дотримання принципу безсторонності у ряді справ.

За практикою ЄСПЛ є два випадки, у яких може постати питання щодо недостатньої безсторонності суду («Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], § 121):

i.) перший, функціонального характеру, стосується, наприклад, виконання однією особою різних функцій в межах судового провадження, або ієрархічні чи інші зв`язки між цією та іншою особою в межах того ж провадження;

ii.) другий має особистий характер і є наслідком поведінки судді у конкретній справі.

Випадки структурної відсутності безсторонності конкретного суду в цілом було у справі «Боян Господінов проти Болгарії» (Boyan Gospodinov v. Bulgaria, §§ 5460), в якій кримінальний суд, який судив заявника в кримінальному провадженні, одночасно був відповідачем в окремому цивільному провадженні щодо завданої шкоди, розпочатому заявником.

Аналогічно, ЄСПЛ розглянув питання про дотримання принципу безсторонності у ряді справ, що стосуються передбачуваної зневаги заявника до суду, в яких той самий суддя прийняв рішення про притягнення до відповідальності, вирішив питання, що виникають у зв`язку з поведінкою заявника, визначив його винність і наклав санкцію. Суд підкреслив, що в такій ситуації змішання ролей між скаржником, свідком, прокурором та суддею може самоочевидно викликати об`єктивно обґрунтовані побоювання щодо відповідності провадження до укоріненого принципу, що ніхто не повинен бути суддею у власній справі, а отже, щодо неупередженості судового засідання («Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], § 126128; «Сломка проти Польщі» (Sіomka v. Poland), §§ 44-51; «Делі проти Республіки Молдова»* (Deli v. the Republic of Moldova), § 43).

Як свідчить текст заяви про відвід з посиланням на сайт Вищої ради правосуддя, заявниця вказує, що до Вищої ради правосуддя від суддів Верховного Суду Кібенко О.Р., Студенця В.І. та Бакуліної С.В. надійшло повідомлення про втручання в їхню діяльність як суддів щодо здійснення правосуддя, а в подальшому і доповнення до повідомлення про втручання в їхню діяльність як суддів щодо здійснення правосуддя, яке полягало у розміщенні на порталі «АНТИКОР» розміщено статтю «Чи завжди у Феміди закриті очі?» та статтю «….друг Феміди із російським громадянством повертає свою бізнес імперію…» у цій справі.

Заявниця зазначає, що, зокрема, суддя Бакуліна С.В., подаючи доповнення вважає це спробою вплинути у здійснення правосуддя у цій справі.

Зі змісту рішення №1084/0/15-23 Вищої ради правосуддя від 21.11.2023, як вказує заявниця у цій справі, прийнято звернутися до Офісу Генерального прокурора щодо надання інформації про розкриття та розслідування злочину у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.08. 2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 376 Кримінального кодексу України, за фактами, викладеними в повідомленнях суддів Верховного Суду Кібенко О.Р., Студенця В. І., Бакуліної С. В.

Також, заявниця вказує, що Вищу раду правосуддя Печерським УП ГУ НП у місті Києві 30.08. 2023 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом втручання у діяльність суддів з метою перешкодити виконанню службових обов`язків за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 376 Кримінального кодексу України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється прокурорами Печерської окружної прокуратури міста Києва. Досудове розслідування кримінального провадження триває.

Оцінюючи наведені факти у їх логічному взаємозв`язку так і окремо в контексті даної справи, Суд виходить з того, що право на справедливий суд насамперед повинне забезпечуватися безсторонністю судді і у розгляді кожної судової справи має бути досягнутий баланс між незалежністю суддів та загальним сприйняттям їх судового рішення як такого, що прийняте безсторонньо, а вимога об`єктивної безсторонності надає додаткову важливу гарантії. Суд зважує на те, що у цьому аспекті навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішенняу справі «Де Куббер проти Бельгії», від 26.10.1984, Series А, N 86).

Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією Економічної і Соціальної Ради 00Н від 27.07.2006 № 2006/23, визначають, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, для запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Згідно з пунктом 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Ради Європи "Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів" від 01.01.2001 незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При постановленні судових рішень щодо сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зав`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але і з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана. Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії' від 26.10.1984, А, N 86).

Таким чином, доводи щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні за фактом втручання у діяльність суддів Кібенко О. Р., Бакуліної С. В. та Студенця В. І. при розгляді ними справ №902/975/21, звернення, зокрема, судді Бакуліної С. В. до Вищої ради правосуддя з повідомленням про втручання у їх діяльність, зокрема у справі №902/975/21, доповненням до нього у цій же справі, прийняттям Вищою радою правосуддя рішення №1084/0/15-23 від 21.11.2023 з відповідним зверненням до Офісу Генерального прокурора хоча і не свідчать проте, що вона прямо чи побічно заінтересована у результаті розгляду справи №902/975/21, водночас, ураховуючи вищевикладені міркування та пункт п`ятий частини першої статті 35 ГПК України, рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії', від 26.10.1984, А, N 86, Бангалорські принципи та висновок Консультативної ради європейських судів для Комітету Ради Європи, з метою уникнення будь-яких сумнівів у сторін, інших учасників судового процесу та громадськості щодо неупередженості судді Верховного Суду Бакуліної С.В., та забезпечення довіри до судової влади в Україні, Верховний Суд дійшов до висновку про задоволення заявленого відводу ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 35, 39, 234, 235 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Бакуліної С. В. від розгляду справи № 902/975/21 задовольнити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова