ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2024 р. Справа № 910/13499/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Ходаківської І.П.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Котенка О.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Підлипенський Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2023 (повне судове рішення складено 28.11.2023) (суддя Удалова О.Г.)

у справі № 910/13499/23 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

про визнання недійсним підпункту договору

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (далі - ТОВ "Харківгаз Збут", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - ТОВ "Оператор ГТС України", відповідач) про визнання недійсним підпункту 2 частини другої пункту 10.1 договору транспортування природного газу від 18.12.2019 № (далі - Договір), укладеного між позивачем і відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний пункт Договору суперечить статтям 673, 678 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки позбавляє позивача права на компенсацію вартості неякісного газу.

За доводами позивача, він як покупець природного газу для подальшого його перепродажу споживачам має право на компенсацію вартості неякісного газу в порядку статей 673, 678 ЦК України, а оспорюваний підпункт Договору прямо суперечить нормам вищої юридичної сили.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2023 у справі № 910/13499/23 у задоволенні позову ТОВ "Харківгаз Збут" відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив із того, що:

- норми Закону України "Про ринок природного газу" визначають укладання договору транспортування природного газу у формі Типового договору, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), а тому Оператор газотранспортної системи (далі - оператор ГТС) та замовники послуг за таким договором, з урахуванням приписів частини четвертої статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), позбавлені можливості відступити від його змісту, втім, мають право конкретизувати його умови;

- умови затвердженого НКРЕКП Типового договору транспортування природного газу відповідають та відображають положення Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС), норми якого є обов`язковими для дотримання та виконання як Оператором ГТС, так і постачальником природного газу, яким є ТОВ "Харківгаз Збут";

- Договір, укладений у Типовій формі договору транспортування природного газу, є правочином про надання послуг, а не договором купівлі-продажу природного газу;

- положення ЦК України, які регулюють взаємовідносини сторін при наданні послуг, визначаються нормами глави 63 ЦК України, а позивач вказує на невідповідність приписам ЦК України, які відносяться до глави 54 ЦК України;

- правовідносини, які випливають з договору про надання послуг, відрізняються від правовідносин, які випливають із договору купівлі-продажу;

- за Договором Оператор ГТС не є продавцем, а ТОВ "Харківгаз Збут", у свою чергу, не є покупцем;

- норми ЦК України та ГК України можуть застосовуватися до договорів транспортування природного газу (як загальні норми) лише в частині, в якій вони не змінені спеціальним регулюванням, встановленим законодавством про ринок природного газу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2023 у справі № 910/13499/23, ТОВ "Харківгаз Збут" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник зазначає, що:

- ТОВ "Харківгаз Збут" як покупець природного газу для подальшого його перепродажу споживачам має право на компенсацію вартості неякісного газу в порядку ст. 673, 678 ЦК України, а підп. 2 ч. 2 п. 10.1 Договору прямо суперечить нормам вищої юридичної сили;

- можливість захисту інтересів ТОВ "Харківгаз Збут" в частині права придбання належної якості природного газу та права на компенсацію вартості неякісного газу прямо залежить від внесення змін до договору № від 18.12.2019;

- при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції не з`ясовано всі обставини справи та не застосовано ст. 651, 673, 678 ЦК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2024 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Ходаківської І.П., Євсікова О.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Харківгаз Збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2024 у справі № 910/13499/23; розгляд апеляційної скарги призначено на 12.03.2024 об 11:40; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 12.02.2024.

12.03.2024 в багатьох областях України, в тому числі на території міста Києва, було оголошено повітряну тривогу, у зв`язку із чим судове засідання, призначене на 12.03.2024 об 11:40, не відбулось.

У зв`язку з викладеним, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2024 продовжено строк розгляду апеляційної скарги ТОВ "Харківгаз Збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2024 у справі № 910/13499/23; розгляд апеляційної скарги призначено на 26.03.2024 об 11:20.

Позиції учасників справи

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги ТОВ "Харківгаз Збут" заперечує і просить суд залишити її без задоволення.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 26.03.2024 з`явився представник відповідача. Представник позивача (скаржника) в судове засідання 26.03.2024 не з`явився.

Усі учасники справи були належним чином повідомлені судом про дату, час і місце судового засідання.

Клопотань про відкладення розгляду справи, призначеного на 26.03.2024, на час судового засідання до Північного апеляційного господарського суду не надійшло.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а нез`явлення представника позивача в судове засідання не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи аргументи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку без участі в судовому засіданні представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував і просив суд залишити її без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

18.12.2019 між ТОВ "Оператор ГТС України" (Оператор) та ТОВ "Харківгаз Збут" (Замовник) укладено Договір, що на момент його укладення відповідав умовам Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що за Договором Оператор надає Замовнику послугу транспортування природного газу (далі - Послуга) на умовах, визначених у цьому Договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлені в цьому Договорі вартість такої Послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

Відповідно до пункту 2.2 Договору послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі ГТС, з урахуванням особливостей, передбачених цим Договором.

За умовами частини першої пункту 10.1 Договору сторона, яка порушила вимоги щодо параметрів якості природного газу, який передається/відбирається до/з газотранспортної системи, визначені Кодексом ГТС, зобов`язана сплатити на користь іншої сторони додаткову плату за недотримання параметрів якості природного газу.

Згідно з підпунктом 2 частини другої пункту 10.1 Договору відповідальною стороною за якість газу є: у точках виходу відповідальним є Оператор - перед Замовником, який є оператором газорозподільної системи або прямим споживачем. У точках виходу на міждержавному з`єднанні - Оператор - перед Замовником.

На переконання позивача, є підстави для визнання вказаного вище підпункту Договору недійсним, оскільки його зміст суперечить статтям 673, 678 ЦК України та позбавляє ТОВ "Харківгаз Збут" права на компенсацію вартості неякісного газу.

У свою чергу, відповідач заперечив проти задоволення позову, вказуючи, зокрема, на те, що:

- оспорюваний пункт Договору відповідає умовам Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497;

- враховуючи приписи Закону України "Про ринок природного газу", сторони не можуть відступити від змісту Типового договору, затвердженого НКРЕКП, втім, мають право конкретизувати його умови;

- позивач не звертався до відповідача з метою конкретизації умов Типового договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

За доводами позивача, оспорюваний підпункт Договору суперечить приписам статей 673 "Якість товару" та 678 "Правові наслідки передання товару неналежної якості" ЦК України.

Статтею 673 ЦК України передбачено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Відповідно до статті 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару. Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.

У преамбулі Договору сторони погодили, що він укладений, керуючись Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом ГТС, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про ринок природного газу" права та обов`язки оператора газотранспортної системи визначаються цим Законом, кодексом газотранспортної системи, іншими нормативно-правовими актами, а також договором транспортування природного газу.

Статтею 32 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1). Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором (ч. 2).

Статтями 1, 2 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" встановлено, що НКРЕКП (Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, у сфері діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу.

Пунктом 6 частини першої статті 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" встановлено, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор затверджує типові та схвалює примірні договори відповідно до закону.

Пунктом 1 частини першої вказаної статті визначено, що Регулятор має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини четвертої статті 14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" Регулятор на своїх засіданнях розглядає та приймає рішення з питань, що належать до його компетенції; приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції та ін.

Згідно із частинами п`ятою, дев`ятою вищезазначеної статті рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою та є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до підпункту 22 пункту 2.3 глави 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017 № 201, при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися, в тому числі, вимог чинного Кодексу газотранспортної системи, а також виконувати умови укладених із замовниками договорів транспортування природного газу відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого НКРЕКП.

На виконання частини другої статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" НКРЕКП постановою від 30.09.2015 № 2497 затвердила Типовий договір транспортування природного газу, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1383/27828.

Отже, як правильно вказав суд першої інстанції, в силу приписів статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" Типовий договір транспортування природного газу, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497, є обов`язковим для сторін.

У силу положень пункту 2.1 Типового договору за цим Договором Оператор надає Замовнику послугу транспортування природного газу (далі - Послуга) на умовах, визначених у цьому Договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлені в цьому Договорі вартість такої Послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

Відповідно до частини четвертої статті 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, в тому числі, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим державним органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Відтак, враховуючи, що норми Закону України "Про ринок природного газу" визначають укладання договору транспортування природного газу у формі Типового договору, затвердженого НКРЕКП, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що Оператор ГТС та замовники послуг за таким договором, з огляду на приписи частини четвертої статті 179 ГК України, позбавлені можливості відступити від його змісту, втім, мають право конкретизувати його умови.

При цьому, судом першої інстанції слушно враховано, що в матеріалах справи відсутні докази звернення ТОВ "Харківгаз Збут" до ТОВ "Оператор ГТС України" з пропозицією конкретизувати оспорювану ним умову Договору.

Умови затвердженого НКРЕКП Типового договору транспортування природного газу відповідають та відображають положення Кодексу ГТС, норми якого є обов`язковими для дотримання та виконання як Оператором ГТС, так і постачальником природного газу, яким є ТОВ "Харківгаз Збут".

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на невідповідність оспорюваного підпункту Договору приписам ст. 673, 678 ЦК України, які відносяться до глави 54 ЦК України "Купівля-продаж".

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, Договір, укладений у Типовій формі договору транспортування природного газу, є правочином про надання послуг, а не договором купівлі-продажу природного газу.

Тому положення ЦК України, які регулюють взаємовідносини сторін при наданні послуг, визначаються нормами глави 63 ЦК України.

Так, відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Отже, правовідносини, які випливають із договору про надання послуг, відрізняються від правовідносин, які випливають із договору купівлі-продажу.

За Договором ТОВ "Оператор ГТС України" (Оператор) не є продавцем, а ТОВ "Харківгаз Збут" (Замовник), у свою чергу, не є покупцем.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14.11.2019 у справі № 910/11739/18, предметом розгляду в якій, серед іншого, була вимога про визнання недійсним розділу договору транспортування природного газу, який відповідав умовам Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497.

Так, у наведеній справі Верховний Суд вказав, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми ст. 678 ЦК України, якою передбачені наслідки передання товару неналежної якості, оскільки предметом договору є послуги транспортування природного газу.

Крім того, відповідно до частини сьомої статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Норми ЦК України та ГК України можуть застосовуватися до договорів транспортування природного газу (як загальні норми) лише в частині, в якій вони не змінені спеціальним регулюванням, встановленим законодавством про ринок природного газу. Отже, договір транспортування природного газу є договором, істотні умови якого визначені ст. 901 ЦК України та спеціальним законодавством - Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом ГТС, Типовим договором.

Аналогічні за змістом правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 06.04.2023 у справі № 908/2504/21, від 20.12.2022 у справі № 904/7656/21, від 26.09.2022 у справі № 906/527/21.

Також, судом першої інстанції при вирішенні спору слушно враховано правову позицію Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 11.10.2019 у справі № 902/575/18, такого змісту: "суд не наділений повноваженнями для самостійного внесення змін до Типової форми договору транспортування природного газу шляхом зазначення інших пунктів, ніж тих, що затверджені уповноваженим на це органом".

У постанові Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 910/4674/23 викладено правовий висновок, відповідно до якого єдиною підставою для внесення змін до договору транспортування природного газу є внесення та затвердження Регулятором змін до Типового договору транспортування природного газу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено наявність підстав для визнання підпункту 2 частини другої пункту 10.1 Договору недійсним.

Відтак, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), де зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Судом першої інстанції вже було надано позивачу вичерпну відповідь на всі істотні питання стосовно кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не містять нових обставин, тому колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає необхідності в тому, щоб детально відповідати на кожен довід.

Доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги та не спростовують фактів, покладених в основу оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2023 у справі № 910/13499/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги ТОВ "Харківгаз Збут" відсутні.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2023 у справі № 910/13499/23 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

У зв`язку з перебуванням суддів Демидової А.М., Ходаківської І.П. з 01.04.2024 по 14.04.2024 (включно) у відпустці повний текст постанови складено та підписано у перший робочий день після їх виходу з відпустки - 15.04.2024.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.П. Ходаківська

О.О. Євсіков