УХВАЛА

11 квітня 2024 року

м. Київ

cправа № 904/4003/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т. М. (головуюча), Бенедисюка І. М., Колос І. Б.

розглянувши матеріали касаційної скарги Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Відділ, скаржник)

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2024

за позовом Фізичної особи-підприємця Василенко Альберта Миколайовича

до відповідачів:

1) Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

2) Державної казначейської служби України

про стягнення заборгованості у розмірі 890 293, 20 грн,

за участю осіб:

1) особи, яка звернулася з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду від 27.09.2021 по справі № 904/4003/21 - Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),

2) особи, яка звернулася з заявами про поворот виконання судового рішення по справі № 904/4003/21 та про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 904/4003/21 - Павлоградсько-Юр`ївський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),

ВСТАНОВИВ:

Відділ 01.04.2024 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить прийняти до свого провадження касаційну скаргу на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2024 у справі № 904/4003/21. Крім того, разом з касаційною скаргою подає заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.

Відділ у касаційній скарзі зазначив, що на момент подання касаційної скарги на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2024 у справі № 904/4003/21 Павлоградсько-Юр`ївський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) () має наступне найменування, а саме Павлоградський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 04.04.2024 для розгляду касаційної скарги у справі № 904/4003/21 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т. М. - головуюча, Бенедисюка І. М., Колос І. Б.

Перевіривши дотримання форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статей 288, 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Верховний Суд встановив таке.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР):

- ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2023 у справі № 904/4003/21:

заяву Павлоградсько-Юр`ївського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 34/97949 від 23.12.2022 про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником № 34/97949 від 23.12.2022 у справі № 904/4003/21 задоволено;

заяву Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 09/20-120-22 від 22.12.2022 про визнання таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду від 27.09.2021 у справі № 904/4003/21 - задоволено частково;

заяву Павлоградсько-Юр`ївського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 34/75110 від 18.11.2022 про поворот виконання судового рішення у справі № 904/4003/21 задоволено;

замінено сторону виконавчого провадження у наказі Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2021 у справі № 904/4003/21 виданого на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2021 з Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції, на його правонаступника - Павлоградсько-Юр`ївський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ;

-визнано наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2021 у справі № 904/4003/21 про стягнення з Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь фізичної особи-підприємця Василенко Альберта Миколайовича заборгованості за договором відповідального зберігання майна від 01.08.2016 у розмірі 758 477, 00 грн, 3 % річних у розмірі 49 218, 05 грн, інфляційні втрати у розмірі 82 598,15 грн та судового збору у розмірі 8 902, 93 грн таким, що не підлягає виконанню;

в іншій частині відмовлено;

здійснено поворот виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2021 у справі № 904/4003/21 шляхом повернення Південно-Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції, перерахованих грошових коштів в розмірі 890 239, 20 грн та судового збору в розмірі 8 902 ,93грн;

стягнуто з фізичної особи-підприємця Василенко Альберта Миколайовича на користь Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () грошові кошти в розмірі 890 239, 20 грн та судовий збір в розмірі 8 902, 93 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2023 у справі № 904/4003/21:

виправлено описки в абзацах 7 та 8 резолютивної частини ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2023 у справі № 904/4003/21, вказавши вірну суму перерахованих грошових коштів;

викладено абзац 7 резолютивної частини ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2023 у справі № 904/4003/21 в наступній редакції:

«Здійснити поворот виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2021 року по справі № 904/4003/21 шляхом повернення Південно-Східному міжрегіональному Управлінню Міністерства юстиції (м. Дніпро) перерахованих грошових коштів в розмірі 890 293, 20 грн та судового збору в розмірі 8 902, 93грн»;

викладено абзац 8 резолютивної частини ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2023 у справі № 904/4003/21 в наступній редакції:

«Стягнути з фізичної особи-підприємця Василенко Альберта Миколайовича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) () грошові кошти в розмірі 890 293,20грн. та судовий збір в розмірі 8 902, 93 грн».

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2024 ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2023 та від 25.05.2023 у справі № 904/4003/21 скасовано. Відмовлено у задоволенні заяв:

- Павлоградсько-Юр`ївського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 34/97949 від 23.12.2022 про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником № 34/97949 від 23.12.2022р. у справі № 904/4003/21;

- Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 09/20-120-22 від 22.12.2022 про визнання таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду від 27.09.2021 у справі № 904/4003/21;

- Павлоградсько-Юр`ївського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 34/75110 від 18.11.2022 про поворот виконання судового рішення по справі № 904/4003/21.

Отже, постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2024 переглянута ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2023 (з урахуванням ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2023 про виправлення описки) у справі № 904/4003/21 про: (1) заміну сторони виконавчого провадження; (2) визнання таким, що не підлягає виконанню наказ; (3) поворот виконання судового рішення.

Відповідно до пунктів 4, 6 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено: судові рішення, що оскаржуються; вимоги особи, яка подає скаргу.

В прохальній частині касаційної скарги скаржник просить Суд « 1. Прийняти до свого провадження касаційну скаргу Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2024 у справі № 904/4003/21». У описовій частині касаційної скарги Відділ зазначає, що «Підсумовуючи вищевикладене, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2023 у справі №904/4003/21 правомірно проведено заміну сторони виконавчого провадження з Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), на його правонаступника - Павлоградсько-Юр`ївський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ».

Статтею 308 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

Аналіз положень статті 308 ГПК України дає підстави для висновку, що вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні бути повними та однозначними, тобто містити інформацію про те, які судові рішення оскаржуються, їх межі оскарження й які повноваження суд касаційної інстанції повинен застосувати за результатами перегляду оскаржуваних рішень.

Проте подана касаційна скарга зазначеним вимогам не відповідає, оскільки, як було зазначено вище, постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2024 переглянута ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2023 (з урахуванням ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2023 про виправлення описки) у справі № 904/4003/21 про: (1) заміну сторони виконавчого провадження; (2) визнання таким, що не підлягає виконанню наказ; (3) поворот виконання судового рішення, тобто ухвалою від 19.05.2023 було вирішено три процесуальних питання, тоді як у описовій частині скарги, Відділ зазначає, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2023 у справі №904/4003/21 правомірно проведено заміну сторони виконавчого провадження та у прохальній частини касаційної скарги не зазначає в якій частині оскаржується постанова апеляційного господарського суду від 25.01.2024 у цій справі та, що Верховний Суд при її касаційному перегляді має зробити.

Оскільки правильність оформлення касаційної скарги, її змісту та форми покладається саме на скаржника, а касаційна скарга не містить однозначної інформації про те, в якій частині оскаржується скаржником постанова апеляційного суду в цій справі, її межі та вимоги, Суд звертає увагу скаржника на необхідність уточнення прохальної частини касаційної скарги, з урахуванням наведених вище вимог.

Наслідком не усунення цього недоліку є повернення касаційної скарги скаржнику на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, зокрема, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Згідно з приписами статті 6 ГПК України:

- суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів);

- адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Тобто, Відділ, згідно з наведеними приписами цього Кодексу, зобов`язаний зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі) в обов`язковому порядку.

Відповідно до частини другої статті 292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Однак, при зверненні Відділу з касаційною скаргою, в порушення пункту 2 частини другої статті 290 ГПК України Відділом у касаційній скарзі не зазначено відомості про наявність або відсутність електронного кабінету, що з огляду на приписи частини другої статті 292 ГПК України є підставою для залишення касаційної скарги без руху.

Наслідком не усунення цього недоліку є повернення касаційної скарги скаржнику на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, предметом касаційного оскарження є постанова Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2024, якою переглянута ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2023 (з урахуванням ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2023 про виправлення описки) у справі № 904/4003/21 про: (1) заміну сторони виконавчого провадження; (2) визнання таким, що не підлягає виконанню наказ; (3) поворот виконання судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

З огляду на викладене оскаржується постанова зі справи якою переглянута ухвала (1) про заміну сторони виконавчого провадження (пункт 26 частини першої статті 255 ГПК України) належить до переліку судових рішень, на які учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки), мають право подати касаційну скаргу (пункт 2 частини першої статті 287 ГПК України), а також (2) про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (пункт 23 частини першої статті 255 ГПК України) та (3) про поворот виконання (пункт 27 частини першої статті 255 ГПК України) до переліку ухвал, що можуть оскаржуватися окремо від рішення суду не входять.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Отже, у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Верховний Суд звертає увагу, що частина друга статті 287 ГПК України визначає і розмежовує підстави оскарження судових рішень передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України та підстави оскарження судових рішень визначених пунктами 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України.

Відтак, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний абзац частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену частиною другою статті 287 ГПК України.

З урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно форми, змісту касаційної скарги та строку її подання.

На обґрунтування своєї правової позиції у поданій касаційній скарзі Відділ з посиланням на постанову Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 52/125, постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 911/3411/14 та від 03.11.2020 у справі № 916/16/ вважає, що: апеляційним господарським судом при винесенні постанови від 25.01.2024 порушено норми матеріального та процесуального права, та прийнято неправомірне рішення, що призводить до порушення його прав, та унеможливлює повернення до Державного бюджету України неправомірно набутих фізичною особою-підприємцем Василенко А. М. 899 196, 13 грн; апеляційний господарський суд в оскаржуваній постанові від 25.01.2024 хибно перетворив процесуальний статус ДКСУ як органу, що фактично здійснює стягнення з державного та місцевих бюджетів, в нову стадію судового провадження, назва та зміст якої відсутня у законодавстві України.

При цьому скаржник не посилається на підставу подання касаційної скарги, визначеною відповідним абзацом частини другої статті 287 ГПК України (оскільки оскаржується судове рішення, передбачене пунктом 2 частини першої статті 287 ГПК України).

При поданні касаційної скарги на судові рішення першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку, скаржнику необхідно посилатись на підставу подання касаційної скарги, визначеною відповідним абзацом частини другої статті 287 ГПК України, при цьому касаційна скарга має містити належне обґрунтування того, у чому саме полягало невірне застосування норм матеріального права та/чи порушення норм процесуального права попередніми судовими інстанціями під час прийняття оскаржуваних судових рішень.

З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду закріплені у статті 300 ГПК України, Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретну підставу.

За таких обставин, Верховний Суд доходить висновку, що касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 290 ГПК України, оскільки не містить чіткого визначення підстав, на яких подається касаційна скарга з належним обґрунтуванням, у чому конкретно полягало неправильне застосування норм матеріального та/або порушення норм процесуального права апеляційним судом під час прийняття оскаржуваного судового акта.

Таким чином, враховуючи доводи касаційної скарги, скаржнику слід виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та вказати підстави касаційного оскарження судового рішення, визначену у частині другій статті 287 ГПК України (з визначенням відповідного абзацу), з належним обґрунтуванням того, у чому полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, з огляду на предмет касаційного оскарження.

Наслідком не усунення цього недоліку є повернення касаційної скарги скаржнику на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Також згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із частиною другою статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закон України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами підпункту 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставку судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу суду встановлено в розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року визначений у розмірі 3 028, 00 грн.

Відділ подав касаційну скаргу на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2024, якою переглянута ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2023 та (з урахуванням ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2023 про виправлення описки) у справі № 904/4003/21.

Отже, з урахуванням викладеного та беручи до уваги, що касаційну скаргу подано Відділом на постанову апеляційного суду від 25.01.2024, якою переглянута ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2023 (з урахуванням ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2023 про виправлення описки) у справі № 904/4003/21, при поданні касаційної скарги шляхом її подання у письмовому вигляді засобами поштового зв`язку, у даному випадку мав сплатити судовий збір, з урахуванням предмета оскарження, у сумі 3 028, 00 грн.

Всупереч зазначеним вимогам до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі. Відповідний доказ й не зазначено скаржником у додатках до касаційної скарги.

Виходячи з вищевикладеного, Верховний Суд зазначає, що з метою усунення допущеного недоліку оформлення касаційної скарги скаржнику слід надати докази сплати судового збору у розмірі 3 028, 00 грн, який має бути перерахований за актуальними реквізитами щодо сплати судового збору за подачу касаційної скарги до Верховного Суду на час вчинення такої дії.

Наслідком не усунення цього недоліку є повернення касаційної скарги скаржнику на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Окрім того, положенням статті 291 ГПК України передбачено, що особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Згідно з положень статей 73, 76, 77 ГПК України, належним та допустимим доказом надсилання іншому учаснику справи копії касаційної скарги з додатками може вважатися розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) з надіслання адресату листа з описом вкладення, поданий в оригіналі або в належній чином засвідченій копії.

Як убачається з матеріалів касаційної скарги, скаржником не надано доказів надіслання копії касаційної скарги з додатками іншим учасникам цієї справи, а саме Фізичній особі-підприємцю Василенку А. М., Павлоградському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державній казначейській службі України та Південно-Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції.

Суд вважає за необхідне звернути увагу скаржника на приписи пункту 7 частини другої статті 42 ГПК України, де встановлено, що учасники справи зобов`язані виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Зокрема, це стосується й вимог статті 291 ГПК України щодо процесуальних обов`язків скаржника.

Процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Не надсилання копії касаційної скарги іншим учасникам судового процесу позбавляє цих учасників обізнаності про зміст та підстави касаційного оскарження судового рішення у справі, що, в свою чергу, позбавляє можливості подати в суд касаційної інстанції заперечення проти відкриття касаційного провадження та відзив на касаційну скаргу (стаття 294, 295 ГПК України).

Таким чином, скаржнику слід виконати вимоги статті 291 ГПК України та надіслати копію касаційної скарги з доданими до неї документами іншим учасникам справи № 904/4003/21, а докази надіслання копії касаційної скарги з доданими до неї документами іншим учасникам справи надати суду у 10-ти денний строк з дня вручення цієї ухвали.

Верховний Суд роз`яснює, що у разі не усунення вищевказаних недоліків касаційної скарги у встановлений судом строк, касаційну скаргу буде повернуто на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Окрім цього, статтею 288 ГПК України визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Так, оскаржувана постанова апеляційного господарського суду у даній справі ухвалена 25.01.2024 (повне судове рішення складено - 08.02.2024), а тому строк на її оскарження, передбачений частиною першою статті 288 ГПК України, закінчився 28.02.2024.

Касаційну скаргу скаржником подано до Верховного Суду 01.04.2024 (згідно з поштовими відмітками на конверті) засобами поштового зв`язку, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження зазначеної постанови апеляційного господарського суду від 25.01.2024.

Звертаючись з клопотанням про поновлення строку на подання касаційної скарги, скаржник зазначає, що:

постанова Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2024 у справі № 904/4003/21, як у короткому так і повному викладі, проголошена за відсутності Відділу, а про наявність постанови Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2024 у справі № 904/4003/21 Відділу стало відомо 12.03.2024, коли фізична особа-підприємець Василенко А. М. надав її повний текст до канцелярії Відділу, на підтвердження чого додає копію заяви Василенка А. М. від 12.03.2024 про завершення виконавчого провадження. Відділ також зазначає, що інформація про наявність постанови апеляційного суду від 25.01.2024 підтвердилася також у листі Петропавлівського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.03.2024 № 33395, на підтвердження чого додає копію листа.

Звертає увагу Суду, що строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду від 25.01.2024 у справі № 904/4003/21 був пропущений Відділом з огляду на поважні причини, які не залежали від волевиявлення Відділу, оскільки Відділ не був присутній під час розгляду постанови Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2024 у цій справі та примірник зазначеної постанови суду апеляційної інстанції раніше аніж 12.03.2024 не отримував ні одним із каналів зв`язку. Також звертає увагу Суду, що у період підготовки даної касаційної скарги у даній справі, а саме на території Дніпропетровської області неодноразово було оголошено повітряні тривоги.

Таким чином, скаржник вважає, що останній день строку протягом якого він має право на поновлення строку на касаційне оскарження у даній справі припадає на 01.04.2024.

Колегія суддів, розглянувши наведені обґрунтування причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження, дійшла висновку, що підстави, наведені скаржником у клопотанні, не можуть вважитися поважними з огляду на таке.

Верховний Суд звертає увагу, що як вбачається з тексту ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 19.12.2023 у справі № 904/4003/21 за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Василенка Альберта Миколайовича на ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2023 та від 25.05.2023 у справі №904/4003/21, розміщеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень: «ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 14.12.2023 о 14:15 год. В судове засідання, з`явилися представники апелянта та Павлоградського ВДВС у Павлоградському районі Дніпропетровської обл., інші особи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. В судовому засіданні колегія суддів, порадившись на місці, оголосила перерву в судове засідання на 25.01.2024 о 15:10 год».

Отже, скаржник безумовно був обізнаний, про наявність апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Василенка А. М. на ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2023 та від 25.05.2023 у справі № 904/4003/21, про її розгляд апеляційним судом так і про дату наступного судового засідання на 25.01.2024.

При цьому суд касаційної інстанції враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні у справі Пономарьов проти України від 03.04.2008 № 3236/03, згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В контексті викладеного суд зазначає, що згідно з положеннями статей 42, 43 ГПК України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; а також повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Згідно з частиною першою статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Крім того, інформація про стан судових справ є відкритою, і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення, як за допомогою контакт-центру суду, так і за допомогою ЄДРСР.

Саме по собі посилання скаржника на неотримання оскаржуваної постанови суду від 25.01.2024 без надання належного доказу про її неотримання саме від апеляційного суду, в силу приписів статей 76, 77 ГПК України, не є належним і допустимим доказом поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження, як і не надання жодних доказів, які б свідчили про те, що у період підготовки даної касаційної скарги у даній справі, на території Дніпропетровської області неодноразово було оголошено повітряну тривогу.

На підтвердження істинності твердження про неотримання копії оскаржуваного рішення так і наявності на території Дніпропетровської області, під час підготовки касаційної скарги, повітряної тривоги, не надано належних і допустимих доказів, щоб свідчило про наявність поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження, а саме доказів отримання / неотримання повного тексту оскаржуваної постанови та направлення / не направлення її судом апеляційної інстанції так і оголошення і тривалості повітряних тривог у Дніпропетровській області під час готування касаційної скарги.

Звернення з касаційною скаргою є суб`єктивною дією скаржника, який зацікавлений у касаційному перегляді судового рішення та залежить від його волевиявлення.

Згідно з частиною першою статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі спрямовані на своєчасне одержання судових рішень, а також якісну підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

Отже, можливість поновлення судом касаційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується з наявністю поважних причин пропуску строку звернення зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Лише факт подання стороною заяви про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду поновити цей строк, оскільки заява про поновлення строку для подання касаційної скарги з огляду на приписи статті 119 ГПК України повинна містити обґрунтування поважності причин пропуску цього строку.

Відповідно до частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються, зокрема, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності / неповажності причин пропуску строку.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частина третя статті 13 ГПК України).

Можливість поновлення судом касаційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, суд має вказати підстави поновлення строку, і такі підстави мають бути об`єктивними і не можуть залежати від суб`єктивних чинників, якими керувався скаржник, та які призвели до пропуску строку на касаційне оскарження в даному випадку.

Частиною четвертою статті 13 ГПК України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Істинність твердження про неотримання копії оскаржуваного рішення так і наявності на території Дніпропетровської області, під час готування касаційної скарги, повітряної тривоги, має бути доведена суду доказами, які відповідають статям 76- 79 ГПК України щодо достовірності, належності і допустимості.

Не надання скаржником будь-яких належних та допустимих доказів отримання повного тексту оскаржуваної постанови суду саме від апеляційного господарського суду унеможливлює перевірку судом обставин дотримання скаржником положень статті 288 ГПК України, а твердження скаржника, що у період підготовки даної касаційної скарги у даній справі, а саме на території Дніпропетровської області неодноразово було оголошено повітряні тривоги не підтверджені.

У справі «Устименко проти України» (Рішення від 29.10.2015) Європейський суд з прав людини зазначив, що задовольнивши клопотання про поновлення процесуального строку, не посилаючись при цьому на жодні конкретні обставини справи, і просто обмежившись вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, національним судом було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції.

Приписами частини третьої статті 288 ГПК України передбачено, що строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що скаржником до клопотання не додано достовірних, належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність поважних причин, що перешкоджали скаржнику звернутися до суду касаційної інстанції щодо оскарження постанови Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2024 у справі № 904/4003/21 із дотриманням процесуальних строків на касаційне оскарження судового рішення передбачених частинами першою, другою та третьою статті 288 ГПК України. Істинність твердження щодо неотримання повного тексту судового рішення має бути доведена суду доказами, як і наявність на території Дніпропетровської області, під час підготування касаційної скарги, повітряної тривоги, які відповідають статям 76- 79 ГПК України щодо достовірності, належності і допустимості доказів.

З огляду на викладене колегія суддів визнає неповажними підстави, наведені скаржником в обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження постанови Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2024 у справі № 904/4003/21.

Згідно з частиною третьою статті 292 ГПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

Таким чином, Верховний Суд вважає за необхідне надати скаржнику строк для можливості надання клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2024 у справі № 904/4003/21 з наведенням інших підстав для поновлення строку та/або доданням відповідних доказів.

Якщо заяву (клопотання) не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З огляду на викладене касаційна скарга Відділу підлягає залишенню без руху на підставі частин другої та третьої статті 292 ГПК України із наданням скаржникові строку для усунення зазначених вище недоліків шляхом надання:

- касаційної скарги в новій редакції з (1) зазначення відомостей по реєстрації електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), (2) уточненою її прохальною частиною та (3) з зазначенням підстави касаційного оскарження постанови апеляційної інстанції, визначену у частині другій статті 287 ГПК України (з визначенням відповідного абзацу), з належним обґрунтуванням того, у чому полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права;

- документа на підтвердження оплати судового збору в розмірі у сумі 3 028, 00 грн, який має бути перерахований за реквізитами рахунку для його зарахування до Державного бюджету України за розгляд справ Верховним Судом за актуальними реквізитами щодо його сплати до Верховного Суду;

- клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2024 у справі № 904/4003/21 з наведенням інших підстав для поновлення строку та / або доданням відповідних доказів;

- доказів на підтвердження обставин направлення іншим учасникам справи копій касаційної скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні.

Матеріали з усуненням недоліків касаційної скарги слід подати в Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії цих матеріалів іншим учасникам справи.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що з огляду на повноту та межі неусунення недоліків касаційної скарги протягом установленого строку може мати наслідки або повернення скарги на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України, або відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України, виходячи з вищенаведеного.

Керуючись статтями 119, 123, 174, 234, 235, 288, 290, 291, 292, 293 ГПК України, статтею 4 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2024 у справі № 904/4003/21 - залишити без руху.

2. Надати Павлоградському відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через «Електронний суд» або поштою за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

3. Роз`яснити Павлоградському відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде або повернуто на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України, або відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України у залежності від повноти усунення недоліків.

4. Верховний Суд звертає увагу, що з введенням в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29.06.2023 № 3200-IX: передбачені процесуальні наслідки недотримання вимог статті 6 ГПК України; суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос