ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2024м. ХарківСправа № 922/64/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Трофімова І.В.

при секретарі судового засідання Погореловій О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Нова" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 66)
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (61109, м. Харків, вул. Безлюдівська, 1)
про стягнення 410'461,97 грн
за участю представників:

позивача - Кувакіної Н.В.;

відповідача - Смолякової І.О., Батракової О.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Нова" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз", в якій (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) просить стягнути з відповідача грошові коштів у сумі 80'173,95 грн, які були надмірно сплачені під час виконання договору розподілу природного газу №42FPKh19806-18 від 01.11.2018.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.01.2024 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 21 лютого 2024 року о 14:00.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

21.02.2024 відповідач подав відзив (вх.№ 4775/24), в якому проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення про настання форс-мажорних обставин, на які посилається позивач.

28.02.2024 позивач подав відповідь на відзив (вх.№ 5506/24), в якій зазначив, що внаслідок форс-мажорних обставин було пошкоджено об`єкт господарювання споживача та/або його внутрішньобудинкову систему газопостачання, що призвело до унеможливлення використання споживачем свого права користуватися послугами розподілу природного газу, такий споживач на підставі положень розподілу Х Типового договору має бути звільнений від оплати послуг розподілу природного газу. Таким чином, споживач звільняється від обов`язку оплатити послуги саме на підставі неможливості споживання послуг з розподілу природного газу, незалежно від можливості надання послуг оператором.

05.03.2024 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив (вх.№ 5994/24), які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 березня 2024 року о(б) 15:15.

20.03.2024 відповідач надав письмові пояснення (вх. 7715/24), в яких зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки в жодній із заяв по суті справи позивач не зазначає період за який виникла заборгованість та підстав з яких вона виникла.

02.04.2024 позивач надав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. 8690/24).

03.04.2024 відповідач надав заяву про долучення додаткових документів до матеіалів справи (вх. 8833/24), які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

03.04.2024 позивач надав заяву про долучення додаткових документів до матеріалів справи (вх. 8902/24), які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.04.2024 здійснено повернення на стадію підготовчого провадження у справі № 922/64/24 та прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.

03.04.2024 від представників сторін надійшла письмова заява про перехід до розгляду справи по суті в день підготовчого засідання 03.04.2024 року після його закінчення.

Частиною 6 ст. 183 ГПК України передбачено, що якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у ч. 2 ст. 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого засідання.

Враховуючи, що під час підготовчого судового засідання у справі №922/64/24 вирішені питання, зазначені у ч. 2 ст. 182 ГПК України, а також приймаючи надані учасниками справи письмові заяви про закриття підготовчого провадження та перехід до розгляду справи по суті у той же самий день за письмовою згодою сторін, суд ухвалив задовольнити вищевказані заяви сторін, закінчити підготовче провадження та розпочати розгляд справи по суті у той же день 03.04.2024 після закінчення підготовчого провадження.

Представник позивача в судовому засіданні 03.04.2024 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні 03.04.2024 проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, посилаючись на те, що у відповіді на відзив позивачем зазначено, що заборгованість виникла у 2022 році, водночас фактично переплата виникла лише у 2023 році.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд установив такі обставини.

01.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Нова" (Позивач, Споживач) та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (Відповідач, Постачальник) було укладено договір розподілу природного газу №42FPKh19806-18 (далі - Договір).

Типовий договір розподілу природного газу затверджено постановою НКРЕКП № 2498 від 30 вересня 2015 року "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу". Типовий договір розподілу природного газу є публічним, згідно зі статтею 633 ЦК України та договором приєднання, відповідно до статті 634 ЦК України. Умови Типового договору є однаковими для всіх споживачів України.

Відповідно до пункту 2.1. Договору Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Згідно з пунктом 6.8. Договору надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до пункту 7.4. Договору Споживач зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим Типовим договором.

Протягом січня квітня 2023 року Споживачем було здійснено попередню оплату послуг в загальному розмірі 410'461,97 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи.

Позивач зазначає, що послуги після лютого 2022 року вже не могли бути надані Відповідачем, адже 24 лютого 2022 року почалася повномасштабна війна.

Позивачем також зазначено, що з перших днів території, де розташовані виробничі об`єкти Товариство з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Нова", були тимчасово окуповані, там велися активні бойові дії, що призвели до руйнування об`єктів нашої інфраструктури. Зокрема були пошкоджені і зруйновано пташники та розподільчі газопроводи, на яких споживався газ для опалення. У зв`язку з чим споживання газу на вказаних об`єктах було припинено з першого дня військової агресії.

Водночас суд установив, що з 31.12.2022 за заявою Споживача відбулося відновлення газопостачання, що підтверджується відповідним актом про відновлення газопостачання газоспоживаючому об`єкту, обладнаному ПЛГ.

З 01.07.2023, згідно з Постановою НКРЕКП від 28.06.2023 № 1131, функції Оператора газорозподільних мереж у Харківській області покладено на ТОВ "Газорозподільні мережі України".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Нова" звернулося до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" з вимогою № 07/12-1 від 07 грудня 2023 року про повернення надмірно сплачених грошових коштів в розмірі 410'461,97 грн та підписання актів звіряння взаємних розрахунків.

Натомість Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" не було повернуто суму переплати за договором № 42FPKh19806-18 від 01 листопада 2018 року.

Такі обставини, на думку Позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до підпункту 7 пункту 7.3 Договору Споживач має право не частіше одного разу на три місяці звернутись до Оператора ГРМ із письмовою заявою про проведення звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу та сплачених коштів за послуги розподілу природного газу з підписанням відповідного акта.

Згідно з пунктом 6.6. Договору у разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу у строк, що не перевищує 10 робочих днів з дня отримання письмової вимоги.

Суд установив, що за наслідками виконання Сторонами умов спірного договору у Позивача утворилась переплата в розмірі 80'173,95 грн, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків № 108, який був підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.

Частиною 2 статті 570 ЦК України визначено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, відповідно до положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). На відміну від завдатку аванс - це спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції. Аванс сплачується боржником у момент настання обов`язку платити та виконує функцію попередньої оплати.

Тобто, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19.

Оскільки переплата за Договором виникла саме у зв`язку зі сплатою послуг авансом на виконання умов Договору, авансові платежі за ненадані послуги підлягають поверненню у випадку припинення зобов`язання, починаючи з дати, коли послуги за Договором вже не надавалися Відповідачем.

Як вже було зазначено, з 01.07.2023, згідно з Постановою НКРЕКП від 28.06.2023 № 1131, функції Оператора газорозподільних мереж у Харківській області покладено на ТОВ "Газорозподільні мережі України".

Отже, враховуючи фактичне припинення Договору з 01.07.2023, сума переплати в розмірі 80'173,95 грн не могла бути зарахована в рахунок оплати на наступний розрахунковий період на підставі п. 6.6. Договору.

Суд установив, що Позивач звернувся до Відповідача з вимогою № 07/12-1 від 07 грудня 2023 року про повернення надмірно сплачених грошових коштів. Проте Постачальником не було повернуто суму переплати за Договором №42FPKh19806-18 від 01 листопада 2018 року в розмірі 80'173,95 грн.

Враховуючи викладене, вимога Позивача про стягнення авансових платежів у сумі 80'173,95 грн є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Суд відхиляє заперечення Відповідача, які ґрунтуються на тому, що Позивачем визначено саме 2022 рік у якості періоду, в якому виникла заборгованість, оскільки предметом розгляду даної справи є вимога про стягнення з Відповідача надмірно сплачених коштів за Договором, при цьому, враховуючи умови Договору щодо можливості зарахування суми переплати в рахунок оплати на наступний розрахунковий період та фактичне припинення дії вказаного договору з 01.07.2023, Позивач набув право вимагати повернення переплати за Договором лише після 01.07.2023.

Суд також звертає увагу, що в процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на "норму права", що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу "jura novit curia".

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі №904/5726/19 (постанова від 15.06.2021), у справі № 918/119/21 (постанова від 15.11.2023) та Верховний Суд у справі № 685/1008/20 (постанова від 02.11.2022).

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як такі, що не спростовують зазначених вище висновків суду.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на Відповідача покладається судовий збір у розмірі 3028 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 73, 74, 86, 119, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (61109, м. Харків, вул. Безлюдівська, 1; ідент. код 03359500) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Нова" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 66; ідент. код 34328899) 80'173,95 грн та 3028 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строки, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс "Нова" (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 66; ідент. код 34328899).

Відповідач - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (61109, м. Харків, вул. Безлюдівська, 1; ідент. код 03359500).

Повне рішення складено "15" квітня 2024 р.

Суддя І.В. Трофімов