РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.04.2024Справа № 910/1478/24

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансзв`язок» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 2/37, кв. 111; ідентифікаційний код: 37401452)

до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» (03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 94; ідентифікаційний код: 01128297)

про стягнення 220086,91 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07.02.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансзв`язок» з вимогами до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про стягнення 220086,91 грн, з яких 153687,12 грн основного боргу, 11474,66 грн 3% річних та 54925,13 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №01-12/2019 від 24.12.2019 не оплатив надані позивачем у період з лютого по грудень 2021 року послуги, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 153687,12 грн. також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 11474,66 грн та інфляційні втрати у розмірі 54925,13 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 відкрито провадження у справі №910/1478/24, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

При цьому, про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/1478/24 відповідач повідомлявся належним чином шляхом надсилання ухвали суду до електронного кабінету відповідача, що підтверджується інформацією з бази «Діловодство спеціалізованого суду».

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно з ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За таких обставин, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/1478/24.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.12.2019 між Державним підприємством «Завод 410 ЦА» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртрансзв`язок» (виконавець) укладено Договір №01-12/2019, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання виконувати комплекс робіт по щомісячному сервісному обслуговуванню СРВНСО (автоматизована система раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення персоналу у разі їх виникнення, яка встановлена на об`єкті) на об`єкті, а замовник в свою чергу зобов`язується сплачувати щомісячну плату відповідно до підписаних сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт.

Повірка засобів вимірювальної техніки (датчиків, чутливих елементів, тощо), що є складовими СРВНСО, оплачується замовником додатково (окремо) згідно з рахунком, наданим виконавцем, після підписаних сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (п. 2.6 Договору №01-12/2019 від 24.12.2019).

Відповідно до п. 3.1 Договору №01-12/2019 від 24.12.2019 розмір щомісячної плати за сервісне обслуговування становить 13627,92 грн.

Даний договір вступає в силу за умови його підписання та скраплення печатками обома сторонами і діє з 01.01.2020 до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 7.1 Договору №01-12/2019 від 24.12.2019).

Додатковою угодою №1 від 23.12.2020 сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2021.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №01-12/2019 від 24.12.2019 не оплатив надані позивачем у період з лютого по грудень 2021 року послуги, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 153687,12 грн. також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 11474,66 грн та інфляційні втрати у розмірі 54925,13 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що у лютому 2021 року позивач відповідно до умов Договору №01-12/2019 від 24.12.2019 надав відповідачу, а відповідач прийняв, послуги з сервісного обслуговування на суму 13627,92 грн, що підтверджується актом надання послуг №33 від 28.02.2021, у березні 2021 року - послуги з сервісного обслуговування на суму 13627,92 грн, що підтверджується актом надання послуг №52 від 31.03.2021, у квітні 2021 року - послуги з сервісного обслуговування на суму 13627,92 грн, що підтверджується актом надання послуг №78ід 21.04.2021, у травні 2021 року - послуги з сервісного обслуговування на суму 13627,92 грн, що підтверджується актом надання послуг №95 від 31.05.2021, у червні 2021 року - послуги з сервісного обслуговування на суму 13627,92 грн, що підтверджується актом надання послуг №114 від 30.06.2021, у липні 2021 року - послуги з сервісного обслуговування на суму 13627,92 грн, що підтверджується актом надання послуг №138 від 31.07.2021, у серпні 2021 року - послуги з сервісного обслуговування на суму 13627,92 грн, що підтверджується актом надання послуг №170 від 31.08.2021, у вересні 2021 року - послуги з сервісного обслуговування на суму 13627,92 грн, що підтверджується актом надання послуг №195 від 30.09.2021, у жовтні 2021 року - послуги з сервісного обслуговування на суму 13627,92 грн, що підтверджується актом надання послуг №221 від 31.10.2021, у листопаді 2021 року - послуги з сервісного обслуговування на суму 13627,92 грн, що підтверджується актом надання послуг №251 від 30.11.2021, у грудні 2021 року - послуги з сервісного обслуговування на суму 13627,92 грн, що підтверджується актом надання послуг №270 від 31.12.2021, що разом становить 149907,12 грн.

Вказані акти підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб позивача і відповідача (копії долучені позивачем до позовної заяви).

Крім того, судом встановлено, що у серпні 2021 року позивачем відповідно до умов Договору №01-12/2019 від 24.12.2019 надав відповідачу додаткові послуги, передбачені п. 2.6 договору, на суму 3780,00 грн, що підтверджується актом надання послуги №174 від 30.08.2021, який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб позивача і відповідача (копія долучена позивачем до позовної заяви).

Таким чином, відповідно до умов Договору №01-12/2019 від 24.12.2019 за період з лютого 2021 року по грудень 2021 року позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 153687,12 грн.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.2 Договору №01-12/2019 від 24.12.2019 щомісячний платіж за сервісне обслуговування сплачується замовником по виставленому виконавцем рахунку впродовж 10 банківських днів після підписання сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), шляхом перерахування коштів на відповідний розрахунковий рахунок виконавця.

Відповідно до п. 3.4 Договору №01-12/2019 від 24.12.2019 порядок оплати за ремонті роботи СРВНСО, послуги з повірки засобів вимірювальної техніки СРВНСО - оплата відповідно до фактично проведених ремонтних робіт. Підставою для оплати є підписний сторонами акт приймання-передачі виконаних робіт, в якому зазначаються їх обсяг та вартість. Розрахунки здійснюються протягом 5-ти банківських днів з моменту узгодження та підписання актів виконаних робіт сторонами.

Доказів сплати грошових коштів у загальному розмірі 153687,12 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Наявність та розмір заборгованості Державного підприємства «Завод 410 ЦА» за Договором №01-12/2019 від 24.12.2019 у сумі 153687,12 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем були визнані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансзв`язок» в частині стягнення з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» суми основного боргу у розмірі 153687,12 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 11474,66 грн та інфляційні втрати у розмірі 54925,13 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, оскільки позивачем неправильно було визначено деякі періоди виникнення прострочення, у зв`язку з чим здійснив власний розрахунок 3% річних, відповідно до якого обґрунтованим розміром 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, є 11403,36 грн.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансзв`язок» в частині стягнення з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» 3% річних у розмірі 11474,66 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 11403,36 грн.

Виконані позивачем розрахунки інфляційних втрат визнаються судом обґрунтованими, з огляду на що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансзв`язок» в частині стягнення з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» інфляційних втрат у розмірі 54925,13 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» (03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 94; ідентифікаційний код: 01128297) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрансзв`язок» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 2/37, кв. 111; ідентифікаційний код: 37401452) суму основного боргу у розмірі 153687 (сто п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят сім) грн 12 коп., 3% річних у розмірі 11403 (одинадцять тисяч чотириста три) грн 36 коп., інфляційні втрати у розмірі 54925 (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять п`ять) грн 13 коп. та судовий збір у розмірі 2640 (дві тисячі шістсот сорок) грн 18 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак