ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2024 р. Справа№ 910/417/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача 1: Левченко Ю.В. (поза межами приміщення суду);

від відповідача 2: не прибув;

від відповідача 3: не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2024 року

у справі №910/417/24 (суддя - Смирнова Ю.М.)

за позовом ОСОБА_1

до 1. Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»

2. Державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни

3. Державного реєстратора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Одеська обл. Мошенської Ірини Олександрівни

про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання протиправною реєстраційної дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (далі - відповідач 1), Державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни

(далі - відповідач 2), Державного реєстратора Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Одеська обл. Мошенської Ірини Олександрівни (далі - відповідач 3) про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання протиправною реєстраційної дії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2024 року у справі №910/417/24 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2024 року у справі №910/417/24 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, зокрема ч. 6 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник вказав, що ОСОБА_1 , у січні 2023 року вже направляв позовну заяву до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав у формі цивільного судочинства, а саме, Кіровського районного суду м. Дніпропетровська та суд ухвалив - закрити провадження у цивільній справі №203/419/23, так як ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та у даній справі представником Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» подавалася заява про закриття провадження, мотивуючи тим, що спір належить до юрисдикції господарського суду.

При цьому, за твердженням скаржника, 10.01.2024 року Господарським судом міста Києва було порушено провадження у справі №203/735/23 та призначено судове засідання за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», державного реєстратора Римської Анастасії Вікторівни, про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень щодо цього ж нерухомого майна (іпотека), чим підтверджується, що даний спір належить до господарської юрисдикції.

14.02.2024 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача 1 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник просив суд визнати явку позивача - ОСОБА_1 в судове засідання по справі №910/417/24 обов`язковою. Викликати у наступне судове засідання у справі №910/417/24 позивача ОСОБА_1 для встановлення його особи та документів, що її посвідчують, а також для надання пояснень щодо заяви дружини про його смерть в результаті ДТП.

При цьому, представник відповідача зазначив, що як вбачається із заяви від 22.06.2015 року, яка була подана дружиною ОСОБА_1 у справі №203/8630/13-ц, остання вказує, що ОСОБА_1 загинув у ДТП, яка відбулася у м. Москва. Із вказаної заяви також вбачається, що місце реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

Більш того, в матеріалах справи №203/419/23 знаходиться відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на ухвалу від 28.07.2023 року у справі №203/419/23 з якої вбачається, що позивач ОСОБА_1 - громадянин Російської Федерації, виїхав з території України ще 22.12.2021 року та більше на територію України не заїжджав.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2024 року у справі №910/417/24. Відкладено розгляд апеляційної скарги на 03.04.2024 року. Зобов`язано ОСОБА_1 підтвердити повноваження адвоката - Литовченка Дмитра Сергійовича, як представника, а також викласти свою позицію щодо розгляду апеляційної скарги шляхом подачі до суду належним чином засвідченої заяви.

02.04.2024 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника заявника Каленика Дмитра Олександровича надійшло клопотання, у якому представник просив суд забезпечити його участь у судовому засіданні 03.04.2024 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке було задоволено судом.

Крім того, 02.04.2024 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача Литовченко Дмитра Сергійовича до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було мотивоване тим, що представник позивача знаходиться на лікарняному.

Приймаючи до уваги, що вищевказане клопотання не підтверджено жодними належними та допустимими в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України доказами (виписка з лікарняного, тощо), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, як необґрунтоване.

Водночас, колегія суддів відзначає, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Тобто, розумність тривалості провадження по судовій справі повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Відповідно до аналізу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні суди.

Так, строк розгляду апеляційної скарги відповідно до ст. 273 Господарського процесуального кодексу України майже закінчився, а задоволення клопотання призведе лише до затягування розгляду справи, що є неприпустимим.

Враховуючи неподання позивачем витребуваних доказів, колегія суддів на підставі ч.10 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України дійшла висновку про розгляд справи за наявними в ній доказами.

При цьому, колегія суддів зауважує, наступне.

Згідно ч. 4 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Частиною 1 ст. 26 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Так, ордер адвоката Литовченко Дмитра Сергійовича, є самостійним документом, який містить усі обов`язкові реквізити, передбачені положенням та типовою формою ордера, затвердженим РАУ відповідно до ч.2 ст.26 закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та підтверджує його повноваження на участь у даній справі.

На підтвердження повноважень Каленика Дмитра Олександровича надано довіреність №771 від 04.04.2021 року, відповідно до якої позивачем уповноважено Каленика Дмитра Олександровича представляти його інтереси, зокрема в судових органах України.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні 03.04.2024 року Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив закрити апеляційне провадження.

Представники позивача та відповідачів 2, 3 в судове засіданні 03.04.2024 року Північного апеляційного господарського не прибули. Про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документа та розпискою про відкладення (наявні в матеріалах справи).

Так, у судовому засіданні, суд за допомогою сервісу Підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС запрошував адвоката позивача до участі у судовому засіданні в режимі відео конференції, проте адвокат Каленик Дмитро Олександрович знаходився Офлайн.

Одночасно суд звертає увагу, що з метою повного та всебічного розгляду справи, зважаючи, що представник позивача, як інформацію для зв`язку зазначив номер телефону, секретар судового засідання суду зателефонував представнику позивача, однак останній не відповів.

Таким чином, зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача 1, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття суд, встановлений законом містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо фінансових інструментів, зокрема щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами, клопотаннями органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (власників), учасника (учасників), акціонера (акціонерів) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;

17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства;

18) справи у спорах щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів власників облігацій, що виникають між адміністратором за випуском облігацій та емітентом облігацій та/або особами, які надають забезпечення за такими облігаціями;

19) справи у спорах щодо оскарження рішення зборів власників облігацій.

Терміни "особа, яка надає забезпечення", "збори власників облігацій" вживаються у цьому Кодексі у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки".

20) справи у спорах між організацією водокористувачів та її членом або власником (користувачем) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, включеної до території обслуговування відповідної організації водокористувачів, щодо набуття чи припинення членства в такій організації водокористувачів, укладання, зміни, розірвання, виконання організацією водокористувачів договорів, додаткових угод та іншої документації, яка відповідно до умов договору є його невід`ємною частиною, умов надання послуг організацією водокористувачів, визнання недійсними правочинів, вчинених організацією водокористувачів, а також щодо визначення території обслуговування організації водокористувачів; справи у спорах між власниками меліоративних систем або мереж та водокористувачами щодо умов забору, доставки води та її відведення;

21) справи про ліквідацію страховика або кредитної спілки за позовом Національного банку України відповідно до ст. 110 Цивільного кодексу України.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у ст. 2 та ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно ч. 1ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання в разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За положеннями ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

За частиною першою ст.173 Господарського процесуального кодексу України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Зважаючи на суб`єктний склад учасників цієї справи, позивач є фізичною особою та характер правовідносин у ній, безпосередньо не відноситься до підприємницької діяльності.

Посилаючись на положення п. 3 та п. 13 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України скаржник наголошує, що спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Проте, з огляду на положення ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, а також ст.ст. 4, 45 цього кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Аналогічна правова позиція щодо розмежовування господарської та цивільної юрисдикції наведена в п. 4.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі №904/1083/18.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Так, предметом розгляду даної справи є: визнання протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 66052792 від 09.01.2023 року, прийняте державним реєстратором Мошенською Іриною Олександрівною, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Одеська обл. та припинити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про право власності/довірчої власності №48939436 на нежитлові приміщення за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, б.112 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) за Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро», , внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 66052792 від 09.01.2023 року; визнання протиправною реєстраційну дію державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою Владиславою Юріївною від 30.04.2021 року щодо видалення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про право власності №41724477; визнання протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57893444 від 27.04.2021 року, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою Владиславою Юріївною та припинити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про право власності/довірчої власності №41724477 про право власності на нежитлові приміщення за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, б.112 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) за Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро», , внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57893444 від 27.04.2021 року.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що позивач є власником нежитлових приміщень за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, б.112 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) згідно договору купівлі-продажу від 29.07.2013 року, укладеного позивачем з Товариством з обмеженою відповідальністю «Форвард Дніпро». Відтак, як стверджує позивач, спірні рішення та реєстраційні дії щодо належного позивачу на праві власності майна є незаконними.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, фізична особа ОСОБА_1 (позивач) не є суб`єктами господарювання та у жодних господарських відносинах ані з відповідачем 1, ані з іншими учасниками справи не перебуває; не є стороною правочинів, укладених між сторонами.

При цьому, колегія суддів відзначає, що спір у даній справі не є таким, що виник із корпоративних відносин, а отже з огляду на предмет позову та суб`єктний склад сторін спору (позивач є фізичною особою), на такий спір не поширюється юрисдикція господарських судів.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, необґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін.

Таким чином, висновки суду першої інстанцій про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 715 Господарського процесуального кодексу України відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Водночас, колегія суддів зауважує, що позивач не позбавлений права та можливості звернутися до суду адміністративної чи цивільної юрисдикції залежно від обраного поєднання основних і похідних вимог.

Щодо твердження скаржника, що, ОСОБА_1 , у січні 2023 року вже направляв позовну заяву до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав у формі цивільного судочинства, а саме, Кіровського районного суду м. Дніпропетровська та суд ухвалив - закрити провадження у цивільній справі №203/419/23, колегія суддів відзначає, що суд закриваючи провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України зазначив про можливість звернення позивача до судів окремої господарської чи адміністративної юрисдикції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника щодо порушення судом першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали ч. 6 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України.

Твердження скаржника, що 10.01.2024 року Господарським судом міста Києва було порушено провадження у справі №203/735/23 та призначено судове засідання за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», державного реєстратора Римської Анастасії Вікторівни, про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень щодо цього ж нерухомого майна (іпотека), чим підтверджується, що даний спір належить до господарської юрисдикції, не спростовує вищевикладених висновків суду.

Водночас, колегія суддів відзначає, що ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду від 13.12.2023 року у вищевказаній справі №203/735/23 було передано останню, за підсудністю саме до Господарського суду міста Києва для розгляду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування постановленої у справі ухвали, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

При цьому, твердження представника відповідача 1 щодо закриття апеляційного провадження, колегія суддів не визнає переконливими доводами.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2024 року у справі №910/417/24 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2024 року у справі №910/417/24 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/417/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун

Дата складення повного тексту 16.04.2024 року.