ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2024 р. Справа №920/1161/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Буравльова С.І.

Алданової С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед-онлайн"

на рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2023 (повний текст складено 28.11.2023)

у справі №920/1161/23 (суддя Заєць С.В.)

за позовом Управління комунального майна Сумської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед-онлайн"

про стягнення 25 142,43 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Управління комунального майна Сумської міської ради (далі - Управління) звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед-онлайн" (далі - Товариство) заборгованості у розмірі 25 142,43 грн, з яких: 21 392,71 грн - орендна плата, 3 749,72 грн - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору оренди нерухомого комунального майна від 02.06.2014 №УМКВ-0733, в частині сплати орендної плати по вказаному договору, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 21 392,71 грн. Крім того, за порушення умов договору позивач нарахував відповідачу 3 749,72 грн пені, згідно з пунктом 4.7 розділу 4 зміни №2 від 19.07.2017 до договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Сумської області від 22.11.2023 у справі №920/1161/23 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства на користь Управління 21 392,71 грн основного боргу, 3 374,75 грн пені, а також 2 684,00 грн витрат по сплаті судового збору. В частині стягнення 374,97 грн пені відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по орендній платі підтверджується матеріалами справи та розрахунком, виконаним позивачем. Інших доказів на підтвердження погашення заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2022 до 01.09.2023 у розмірі 21 392,71 грн відповідач суду не подав, у зв`язку з чим позов, у частині стягнення основного боргу, підлягає задоволенню. При цьому, місцевий господарський суд дійшов висновку про зменшення розміру пені - на 10% та часткове задоволення, в цій частині, вимог позивача у розмірі 3 374,75 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2023 у справі №920/1161/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом порушено норми матеріального права щодо підстав нарахування штрафних санкцій за орендними платежами в умовах правового режиму воєнного стану та процесуального права щодо забезпечення права відповідача бути присутнім під час розгляду справи у суді. Тобто, не забезпечення права на справедливий суд і доступ до правосуддя.

Так, скаржник, зокрема посилається на те, що:

- висновок суду першої інстанції про наявність порушеного права позивача у цій справі є помилковим, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивачу перейшли права орендодавця за спірним договором;

- нарахування відповідачу орендної плати за період, в якому місто Суми перебувало в окупації ворога (24.02.2022 до 03.04.2022) є помилковим, оскільки не відповідає положенням частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), яка передбачає, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає;

- поза увагою місцевого господарського суду залишилися положення розділу 9 спірного договору оренди, якими передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених договором, у випадку, якщо це сталось внаслідок обставин непереборної сили, які безпосередньо вплинули на виконання цього договору і до яких договором віднесено військові дії, які документально підтверджені відповідними компетентними органами;

- нарахування орендної плати, відповідно до спірного зобов`язання, входить в обов`язок орендодавця, а не орендаря, а обов`язок її сплачувати у орендаря залежить від отримання від орендодавця вказаного рахунку;

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо нарахування орендної плати за період з 05.04.2023 до 01.09.2023, оскільки у цей період відповідач не мав статусу орендаря, приміщенням не користувався, оскільки повернув його за актом від 05.04.2023 орендодавцю;

- місцевий господарський суд розглянув дану справу за відсутності відповідача і в одне судове засідання, у зв`язку з чим відповідач не мав об`єктивної можливості скористатись своїм процесуальним правом на подання заперечень, контррозрахунків тощо.

Також, апелянт просить здійснювати розгляд справи з викликом сторін та відстрочити відповідачу сплату судового збору до ухвалення рішення апеляційної інстанції

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на звернення з даною апеляційною скаргою.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2023 апеляційну скаргу Товариства на рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2023 у справі №920/1161/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2023 витребувано з Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/1161/23. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги Товариства на рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №920/1161/23.

02.01.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №920/1161/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2024 апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку з відсутністю доказу підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

17.01.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання скаржника про звільнення від сплати судового збору, з (доказами) копією фінансової звітності малого підприємства за 2022 та 2023 роки. У разі відмови в задоволенні клопотання, скаржник просить продовжити строк для усунення недоліків ще на 10 днів, або зменшити суму вказаного судового збору навпіл.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 відмовлено Товариству у задоволенні клопотань про звільнення від сплати судового збору та зменшення розміру судового збору. Апеляційну скаргу залишено без руху та продовжено строк усунення недоліків для сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

14.02.2024 до суду надійшло клопотання скаржника, з підтвердженням сплати судового збору.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2024, у зв`язку з перебуванням судді Корсака В.А. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2024 справу №920/1161/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 поновлено Товариству строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2023 у справі №920/1161/23. Відкрито апеляційне провадження у справі №920/1161/23. Розгляд апеляційної скарги Товариства на рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2023 у справі №920/1161/23 постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Зупинено дію рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2023 у справі №920/1161/23 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач, у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2023 у справі №920/1161/23 - без змін.

Так, у відзиві позивач зазначає, що з 12.01.2023 орендодавцем та стороною за договором є Управління. Не дивлячись на зміну структури Сумської міської ради, власник нерухомого майна не змінився, ним є Сумська міська територіальна громада, представницький орган - Сумська міська рада, яка в свою чергу своїми рішеннями визначила уповноважений орган для обліку та управління всім комунальним майном, включаючи права і обов`язки за спірним договором.

Також позивач вказує, що рішеннями Сумської міської ради віл 14.06.2022, від 28.09.2022 та від 14.12.2022 орендарі звільнялися від сплати орендної плати за попередні періоди (вже після здійснення позивачем відповідних нарахувань за ці періоди). В подальшому були проведені коригування нарахувань орендної плати та пені (відповідні нарахування та коригування орендної плати відображені у детальному розрахунку від 05.10.2023 №14). Також, з наведеного детального розрахунку вбачається, що останні нарахування оренди за спірним договором відбулися у квітні 2023 року в сумі 867,41 грн (за фактичний час користування орендованим майном у квітні 2023 року).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

02.06.2014 між Управлінням комунального майна та приватизації Сумської міської ради (орендодавець) та Товариством (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна №УМКВ-0733 на нежитлове приміщення за адресою: м. Суми, Хворостянка (колишня вул. Праці), буд. 3, площею 28,7 кв.м.

Згідно з рішенням Сумської міської ради від 04.05.2016 №735-МР створено Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, а Управління майна комунальної власності Сумської міської ради реорганізоване шляхом приєднання до новоствореного Департаменту.

Підпунктом 1.1 пункту 1 рішення Сумської міської ради від 03.11.2023 №3173-МР "Про внесення змін до структури апарату та виконавчих органів Сумської міської ради, затвердженої рішенням Сумської міської ради від 27 липня 2016 року №1031-МР "Про затвердження структури апарату та виконавчих органів Сумської міської ради, їх загальної чисельності (зі змінами)" утворено Управління (з правом юридичної особи) шляхом виділення його з Департаменту забезпечення ресурсних платежів.

Згідно з пунктами 1.6 та 1.10 розділу 1 Положення про Управління, затвердженого в редакції рішення Сумської міської ради від 11.01.2023 №3396-МР, Управління здійснює управління та розпорядження майном комунальної власності Сумської міської територіальної громади (далі - майно комунальної власності) у межах, визначених чинним законодавством України, Сумською міською радою та цим Положенням, і є її уповноваженим органом з питань управління та розпорядження майном комунальної власності, а також: Управління є правонаступником Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради по всіх майнових та немайнових правах та обов`язках, в частині здійснення повноважень, визначених у пункті 1.11. розділу 1 цього Положення.

За приписами частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, що саме Управління на цей час є орендодавцем у зазначених вище зобов`язаннях та належним позивачем за цим позовом.

07.07.2015 між Управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та Товариством укладено зміну №1, якою продовжено строк дії договору до 02.06.2017.

19.07.2017 між сторонами укладено зміну №2 до договору, відповідно до пункту 2.1 якої в оренду передано нежитлові приміщення, які розташовані на другому поверсі за адресою: м. Суми, вул. Праці (Хворостянка), 3, площею 26,3 м2.

30.06.2020 між Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради та Товариством укладено зміну №3, якою подовжено строк дії договору до 02.04.2023 включно.

Факт передачі майна підтверджується актом приймання передачі від 02.06.2014 року.

Згідно з пунктом 4.3 зміни №2 до договору, орендна плата щомісячно перераховується орендарем в термін не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до пункту 4.4 зміни №3 до договору орендна плата спрямовується орендарем на рахунок №UA0018540, отримувач платежу:Сумська міська отг/22080402, код отримувача (ЄДРПОУ): 37970593, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), код класифікації доходів бюджету 22080402, згідно з рахунком-фактурою отриманим у орендодавця.

05.04.2023 між сторонами укладено угоду про дострокове розірвання договору оренди нерухомого комунального майна від 02.06.2014 №УМКВ-0733 та підписано акт приймання-передачі нежитлових приміщень.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за договором, своєчасно та у повному обсязі не здійснив оплату орендних платежів, у зв`язку з чим виникла заборгованість по орендній платі в сумі 21 392,71 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 762 ЦК України встановлено, що з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Згідно з частиною 5 статті 762 ЦК України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Так, згідно з пунктом 4.3 зміни №2 до договору орендна плата щомісячно перераховується орендарем в термін не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Колегія суддів. перевіривши детальний розрахунок позивача, встановила, що відповідачу не нараховувалась орендна плата з 24.02.2022 до 31.12.2023. Крім того, з наведеного розрахунку вбачається, що останні нарахування орендної плати відбулися за фактичний час користування орендованим майно у квітні 2023 року, а не як стверджує відповідач до 01.09.2023.

Доказів на підтвердження сплати орендної плати за інший спірний період в сумі 21 392,71 грн до матеріалів справи не надано.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає вірними висновки місцевого господарського суду, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань, в частині своєчасної та повної оплати орендної плати, підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення орендної плати в сумі 21 392,71 грн підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 4.4 зміни №3 до договору орендна плата сплачується орендарем згідно з рахунком-фактурою отриманим останнім у орендодавця.

Посилання скаржника на настання форс-мажорних обставин не свідчить про поважність причин неналежного виконання зобов`язання та є необґрунтованими з огляду на частину 2 статті 218 ГК України, відповідно до якої, підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Отже, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання особа повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками. Для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Крім того, частиною 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України (далі - ТППУ) та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Зазначений сертифікат є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.

Згідно з пунктом 8.1 зміни №2 до договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених цим договором, у випадку, якщо це сталося внаслідок обставин непереборної сили, які безпосередньо вплинули на виконання цього договору.

Водночас, у порушення приписів чинного законодавства, на підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав відповідного документа.

Крім того, повідомлення ТППУ від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є належним та допустимим доказом, що підтверджує наявність обставин непереборної сили та не є підставою для звільнення Товариства від належного виконання зобов`язання за спірним договором оренди.

Відповідно до статей 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно з частиною 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

За приписами частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивач просив стягнути пеню у розмірі 3 749,72 грн, відповідно до пункту 4.7 розділу 4 зміни №2 до договору, згідно з яким на суму заборгованості орендаря зі сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

Відповідно до детального розрахунку нарахування орендної плати та пені для нарахування пені позивач використовує заборгованість, яка існувала за загальний період з 18.01.2022 до 30.09.2023.

У той же час, відповідач контррозрахунку штрафних санкцій суду не надав.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом частини 1 статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до частини 2 статті 233 ГК України, у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно зі статтею 3, частиною 3 статті 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

З мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Судом першої інстанції враховано, що порушення виконання зобов`язання за договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Крім того, місцевий господарський суд взяв до уваги загальну економічну ситуацію, яка склалась в країні та високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про зменшення розміру пені - на 10% та часткове задоволення, в цій частині вимог позивача, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 3 374,75 грн пені.

Доводи відповідача, що місцевий господарський суд розглянув дану справу за його відсутності і в одне судове засідання, у зв`язку з чим відповідач не мав об`єктивної можливості скористатись своїм процесуальним правом на подання заперечень, контррозрахунків тощо, відхиляються колегією суддів з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Вказана справа є малозначною в силу прямої вказівки закону та підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, і не вимагає додаткового визнання такої справи судом малозначною.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (абзац 1 частини 3 статті 12 ГПК України).

За приписами частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів зауважує, що ціна позову у даній справі, на час подання позовної заяви, становила 25 142,43 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах, в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08.12.1983 у справі Axen v. Germany, заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 Varela Assalino contre le Portugal, заява №64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності. Та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд надає учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ГПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Зважаючи на відсутність необхідності виклику сторін для надання пояснень, з огляду на обставини справи, колегія суддів вважає, що господарський суд правомірно розглянув вказану справу у порядку письмового провадження та не обмежив відповідача у реалізації його прав, передбачених статтею 42 ГПК України.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2023 у справі №920/1161/23 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2023 у справі №920/1161/23, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед-онлайн" на рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2023 у справі №920/1161/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2023 у справі №920/1161/23 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Сумської області від 22.11.2023 у справі №920/1161/23.

4. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Мед-онлайн".

5. Матеріали справи №920/1161/23 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.І. Буравльов

С.О. Алданова