РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.04.2024Справа № 910/18777/23

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "РОЗЕТКА.УА"
до про Фізичної особи-підприємця Дорошенко Анни Володимирівни стягнення 132 970,36 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: Денесюк О.І.;

від відповідача: Башловка А.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/18777/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗЕТКА.УА» (далі також - позивач, ТОВ «РОЗЕТКА.УА») до Фізичної особи-підприємця Дорошенко Анни Володимирівни (далі також - відповідач, ФОП Дорошенко А.В.) про стягнення заборгованості в розмірі 125 124,10 грн, інфляційних втрат в розмірі 5 858,62 грн, 3% річних в розмірі 1 987,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов субліцензійного договору від 01.06.2020 № 14264/105085.

18.03.2024 позивач долучив докази надіслання акту звірки взаємних розрахунків на адресу відповідача.

Від відповідача, у свою чергу, 21.03.2024 надійшов відзив на позов із клопотанням про поновлення строку для його подання.

Представники сторін безпосередньо в підготовчому засіданні 21.03.2024 надали усні пояснення по справі.

Представник позивача наполягав на поданні відповіді на відзив, а представник відповідача просив суд поновити строк та долучити відзив до справи.

Як вбачається із доводів відповідача, викладених у відзиві та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, ухвалу суду від 08.02.2024 (якою встановлено 15-денний строк для подання відзиву) відповідач не отримав, а 20.03.2024 уклав договір про надання правової допомоги з новим адвокатом.

З огляду на наведені вище обставини, суд встановив, що відповідачем доведено поважність причин пропуску строку для подання відзиву. Суд поновив строк для подання відзиву та долучив його до матеріалів справи.

Крім того, суд наголосив представникам сторін, що вони можуть подати заяви в порядку ст. 166, 167 Господарського процесуального кодексу України у строки, встановлені ухвалою суду від 08.02.2024, тобто:

- подати відповідь на відзив протягом 10 днів з дня отримання відзиву;

- подати заперечення протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив.

З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 04.04.2024.

26.03.2024 позивачем подано відповідь на відзив, а 03.04.2024 відповідачем надані письмові заперечення.

Безпосередньо в судовому засіданні 04.04.2024 представники сторін надали усні пояснення по суті справи.

Суд закінчив з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, провів судові дебати.

У судовому засіданні 04.04.2024 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «РОЗЕТКА.УА» (як ліцензіаром) та Фізичною особою-підприємцем Дорошенко Анною Володимирівною (як ліцензіатом) було укладено субліцензійний договір № 17264/105085 (далі також - договір) за умовами якого ліцензіар надає ліцензіату обмежену, як визначено, зокрема, в п. 2.2. щодо переліку послуг та у п. 2.3. щодо способів використання, невиключну субліцензію на використання Торговельних марок, а ліцензіат зобов`язується виплачувати ліцензіару роялті відповідно до п. 3 договору.

Згідно з п. 2.2. на підставі субліцензії, що надається за цим договором, ліцензіат має право використовувати Торгівельні марки виключно стосовно будь-якої з, декількох чи всіх таких послуг: реклама; адміністративне обробляння замовлень на купівлю; демонстрування товарів; інтерактивне рекламування через комп`ютерну мережу; макетування реклами; наймання (орендування) місця на рекламу; наймання (прокат) торговельних стендів; наймання рекламного часу на засобах інформування; написання рекламних текстів; оброблення текстів; оновлювання, коригування та удосконалювання рекламних матеріалів; оформлення вітрин; послуги з постачання для інших (закуповування товарів та надавання постачальницьких послуг іншим фірмам); послуги манекенників для рекламування або сприяння продажеві; послуги щодо роздрібного або оптового продажу; представлення продуктів через засоби комунікації з метою роздрібного продажу; публікування рекламних текстів; радіорекламування; реклама поштою; рекламування4 рекламування з використанням плати за клацання; розклеювання (розміщування) афіш, об`яв; розповсюджування зразків; розповсюджування рекламних матеріалів; розсилання поштою рекламних матеріалів; створювання рекламних фільмів; телевізійне рекламування; розміщування в мережі інтернет на веб-сторінках і на веб-майтах інформації щодо асортименту різноманітних товарів та переліку наданих послуг, що дозволяє покупцям зручно оглядати, замовляти, купувати ці товари та замовляти послуги з веб-сторінок і веб-сайтів в інтернеті, а також отримувати необхідну інформацію про ці товари та надавані послуг; розміщування в одному місці, на користь іншим особам, асортименту товарів, яке дозволяє покупцям зручно оглядати та купувати ці товари у супермаркетах, гіпермаркетах, універмагах, магазинах роздрібної торгівлі, торгових центрах.

Пунктом 3.1 договору сторони обумовили, що за цим договором ліцензіат зобов`язаний сплачувати на користь ліцензіара в порядку, у розмірі та в строки, визначені сторонами в Додатку(ах) до цього договору, винагороду ("Винагорода"), яка складатиметься з:

3.1.1. роялті за користування Торгівельними марками;

3.1.2. плату за надання доступу до Он-лайн платформи Rozetka.

Відповідно до п. 5.1 договору ліцензіар зобов`язується протягом 2 (двох) робочих днів після завершення кожного відповідного місяця (далі - "Звітний період"), а якщо з якої-небудь причини період використання Торговельних марок та Он-лайн платформи Rozetka становитиме період коротший, ніж Звітний період, протягом 2 (двох) робочих днів після завершення такого періоду, надсилати на адресу електронної пошти Ліцензіата проект Звіту про проданий Товар згідно з формою, затвердженою в Додатку №2 до цього договору. Якщо протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання Ліцензіатом такого проекту Звіту Ліцензіат не надішле на електронну пошту Ліцензіара: edo@rozetka.соm.uа, зауважені, до такого проекту Звіту, Звіт вважається погоджений сторонами.

Згідно з п. 5.2 договору ліцензіар готує Акт-Звіт про продаж Товарів та Акт про надання послуги доступу до Он-лайн платформи згідно з формами, затвердженими в Додатках до цього договору на підставі погодженого сторонами Звіту, та направляє ліцензіату Акт-Звіт про продаж Товарів та Акт про надання послуги доступу до Он-лайн платформи, які містять КЕП належного підписанта від імені Ліцензіара та кваліфіковану електронну позначку часу.

Після отримання ліцензіатом Акта-Звіту про продаж Товарів та Акта про надання послуги доступу до Он-лайн платформи ліцензіат протягом 3 (трьох) робочих днів повинен належним чином його підписати і надіслати Акт-Звіт про продаж Товарів та Акт про надання послуги доступу до Он-лайн платформи ліцензіару або надіслати зауваження стосовно даних вказаних в таких документах на електронну пошту ліцензіара: edo@rozetka.соm.uа. (п. 5.3 договору).

Відповідно до 5.4 договору, якщо протягом строку указаному у п. 5.3. даного договору ліцензіат не надішле заперечень на електронну пошту ліцензіара: edo@rozetka.соm.uа стосовно даних, наведених у Акті-Звіті про продаж Товарів та/або Акті про надання послуги доступу до Он-лайн платформи, вважається, що ліцензіат прийняв (підписав) Акт-Звіт про продаж Товарів та/або Акт про надання послуги доступу до Он-лайн платформи у тому вигляді, в якому вони були надані йому, і претензій у нього немає.

Пунктом 8.1 договору сторони визначили, що несуть відповідальність за порушення будь-яких умов цього договору згідно із застосовним законодавством.

Згідно з п. 11.3 договору, договір набирає чинності з дати його укладення сторонами та діє по 01.04.2024 року.

Підписуючи цей договір сторони погодили використання кваліфікованого електронного підпису в документообігу та кваліфікованої позначки часу в межах виконання цього договору, в тому числі при складанні первинних документів в порядку і на умовах передбачених чинним законодавством України та умовами даного договору. (п. 12. 7 Договору)

Документ вважається підписаним належним чином, якщо паперовий примірник містить власноручний підпис належного підписанта або електронний документ містить КЕП належного підписанта та кваліфіковану електронну позначку часу (п. 12.8 Договору).

Пунктом 2 Додатку № 1 до субліцензійного договору сторони встановили, що сума першого внеску в якості попередньої оплати за користування Торговельними марками, становить не менше ніж 100,00 грн. Якщо сума першого внеску за користування Торговельними марками вичерпана і ліцензіат не поповнив суму попередньої оплати за користування торговельними марками, ліцензіат тимчасово, до поповнення суми попередньої оплати за користування торговельними марками, позбавляється суми попередньої оплати за користування торговельними марками, блокує розміщення товарів ліцензіата на сайті та позбавляє права ліцензіата реалізовувати свій товар через сайт.

Як стверджує позивач, відповідачка/ліцензіат активно співпрацювала з позивачем/ліцензіаром шляхом реалізації значної кількості Товару за допомогою Он-лайн платформи позивача, про що свідчать акти звірки, однак відповідачка припинила сплачувати винагороду в порядку й у спосіб визначений договором та додатками до нього.

Заперечуючи проти заявленого позову відповідачка посилалася на наступне:

- 23.11.2022 відповідачці було повідомлено, що магазин призупинено, а всі товари, виставлені на продаж відповідачем отримали статус «немає в наявності», тобто були заблоковані в розуміння п. 1.1. договору;

- всупереч вимогам, встановленим нормами процесуального закону, позивач не надав суду докази на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, а саме щодо належного виконання позивачем умов договору, а також порушення умов договору відповідачем, у зв`язку із чим утворилася заборгованість яка стала предметом позову;

- сума боргу, щодо якої пред`явлений позов сформувалася починаючи з грудня 2022 року, тобто вже після призупинення магазину та неможливості замовлення товарів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору № 17264/105085 від 01.06.2020 суд дійшов висновку, що вказаний правочин за своєю правовою природою є субліцензійним договором.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 1109 Цивільного кодексу України передбачено, що за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності визначеним способом (способами) протягом певного строку на певній території, а ліцензіат зобов`язується вносити плату за використання об`єкта, якщо інше не встановлено договором.

У випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об`єкта права інтелектуальної власності. У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Предметом ліцензійного договору не можуть бути права на використання об`єкта права інтелектуальної власності, які на момент укладення договору не були чинними.

Права на використання об`єкта права інтелектуальної власності та способи його використання, які не визначені у ліцензійному договорі, вважаються такими, що не надані ліцензіату.

У разі відсутності в ліцензійному договорі умови про територію, на яку поширюються надані права на використання об`єкта права інтелектуальної власності, дія ліцензії поширюється на територію України.

Якщо в ліцензійному видавничому договорі або інше відтворення твору винагорода визначається у вигляді фіксованої грошової суми, то в договорі має бути встановлений максимальний тираж твору.

Умови ліцензійного договору, які суперечать положенням цього Кодексу, є нікчемними.

Відповідно до ст. 1111 Цивільного кодексу України, уповноважені відомства або творчі спілки можуть затверджувати типові ліцензійні договори. Ліцензійний договір може містити умови, не передбачені типовим ліцензійним договором. Умови ліцензійного договору, укладеного з творцем об`єкта права інтелектуальної власності, що погіршують його становище порівняно з становищем, передбаченим законом або типовим договором, є нікчемними і замінюються умовами, встановленими типовим договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

На підтвердження надання відповідачці послуг за договором позивач посилався на наступні акти:

- № МПАБ320261 липень 2020 р., № МПАБ342406 серпень 2020 р., № МПАБ375114 вересень 2020 р., № МПАБ388631 жовтень 2020 р., № МПАБ412620 листопад 2020 р., № МПАБ437243 грудень 2020 р., № МПАБ462742 січень 2021 р„ № МПАБ488350 лютий 2021 р„ № МПАБ514172 березень 2021 р„ № МПАБ540928 квітень 2021 р„ № МПАБ568494 травень 2021 р., № МПАБ596075 червень 2021 р„ № МПАБ636344 липень 2021 р., № МПАБ660320 серпень 2021 р., № МПАБ689785 вересень 2021 р., № МПАБ715763 жовтень 2021 р., № МПАБ744531 листопад 2021 р., № МПАБ774981 грудень 2021 р., № МПАБ804646 січень 2022 р., № МПАБ836174 лютий 2022 р., № МПАБ850135 березень 2022 р., № МПАБ853548 квітень 2022 р., № МПАБ871850 травень 2022 р., № МПАБ891709 червень 2022 р., № МПАБ908623 липень 2022 р., № МПАБ930487 серпень 2022 р., № МПАБ950539 вересень 2022 р„ № МПАБ983360 жовтень 2022 р., № МПАБ994405 листопад 2022 р., № МПАБ1019442 грудень 2022 р., № МПАБ1077927 січень 2023 р., № МПП31083397 січень 2023 р„ № МПАБ1103659 лютий 2023 р„ № МПАБ1214208 травень 2023 р.

Крім того, на підтвердження фактичного користування послугами відповідачкою, виставлялися та підписувалися сторонами Акти-Звіти про продаж товарів, що свідчать про надані послуги позивачем за договором, а саме:

- № МПРО322883 липень 2020 р., № МПРО345747 серпень 2020 р., № МПРО368377 вересень 2020 р., № МПРО395087 жовтень 2020 р., № МПРО419185 листопад 2020 р., № МПРО447182 грудень 2020 р., № МПРО471457 січень 2021 р., № МПРО497394 лютий 2021 р., № МПРО518826 березень 2021 р., № МПРО554757 квітень 2021 р., № МПРО582062 травень 2021 р., № МПРО606448 червень 2021 р., № МПРО636340 липень 2021 р., № МПРО660314 серпень 2021 р., № МПРО689777 вересень 2021 р., № МПРО715757 жовтень 2021 р., № МПРО744525 листопад 2021 р., № МПРО774975 грудень 2021 р., № МПРО804638 січень 2022 р., № МПРО836169 лютий 2022 р., № МПРО850131 березень 2022 р., № МПРО853542 квітень 2022 р., № МПРО871842 травень 2021 р.,

№ МПРО891703 червень 2022 р., № МПРО908616 липень 2022 р„ № МПРО930482 серпень 2022 р., № МПРО950534 вересень 2022 р., № МПРО983341 жовтень 2022 р., № МПРО994401 листопад 2022 р., № МПРО1019437 грудень 2022 р„ № МПРО1049425 січень 2023 р.

Отже, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт надання послуг відповідачці за субліцензійним договором за період з липня 2020 по січень 2023.

Стосовно доводів відповідача про нарахування заборонності за договором після призупинення роботи магазину 23.11.2022, то суду вважає за необхідне наголосити на такому.

З наявних у матеріалах справи фактичних даних вбачається, що 23.11.2022 на прохання Дорошенко А.В. магазин було призупинено і товари були неактивними, вони були на сайті, але їх неможливо було замовити.

Проте, як стверджує позивач та не було спростовано належними доказами відповідачем, до моменту, як відповідач звернулась з проханням вимкнути магазин, у неї вже сформувався борг, оскільки було багато замовлень необроблених понад 900 товарів, які були сформовані у період до 22.11.2022.

Опрацьовані ці товари та доставлені покупцям були вже після 22.11.2022. До листопада 2022 року продавець періодично поповнював баланс.

Після завершення кожного місяця у якому товар був реалізований, тобто проданий та доставлений покупцю, ТОВ «РОЗЕТКА.УА» формувала Акт-Звіт про

продаж товарів та Акт про надання послуги доступу до Он-лайн платформи відповідно до пункту 5.2 субліцензійного договору.

Це пояснює чому виникла заборгованість після призупинення магазину та Акти-Звіти про продаж товарів були датовані з листопада 2022 року по травень 2023 року.

Зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджується обов`язок відповідачки з оплати наданих за договором послуг на суму 125 124,10 грн, а доказів такої оплати до матеріалів справи додано не було, то суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення заборгованості на суму 125 124,10 грн.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в розмірі 5 858,62 грн та 3% річних в розмірі 1 987,64 грн.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснено з урахуванням встановленого договором строку, визначений позивачем період нарахування є обґрунтованим, розрахунок арифметично правильний, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 1 987,64 грн підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснено з урахуванням встановленого договором строку, визначений позивачем період нарахування є обґрунтованим, а розрахунок арифметично правильний, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 5 858,62 грн підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову не спростовує.

Згідно з положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідачку.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РОЗЕТКА.УА" задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дорошенко Анни Володимирівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РОЗЕТКА.УА" (01103, м. Київ, б-р Миколи Міхновського, 8-А; ) заборгованість в розмірі 125 124,10 грн, інфляційні втрати в розмірі 5 858,62 грн, 3% річних в розмірі 1 987,64 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.04.2024 року.

Суддя Ю.О.Підченко