ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 квітня 2024 року Справа № 903/233/24

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект"

до відповідача: Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Володимир-Волинського лісомисливського господарства"

про стягнення 9952,05 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з.

У зв`язку з неявкою сторін, запис розгляду судової справи не здійснювався, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України.

Суть спору: 05.03.2024 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Володимир-Волинського лісомисливського господарства" про стягнення 9952,05 грн основного боргу.

При обґрунтуванні позовних вимог посилаються на неналежне виконання відповідачем умов договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою №1-2021 від 16.04.2021 в частині повної та своєчасної оплати виконаних робіт (наданих послуг).

Ухвалою суду від 11.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; розгляд справи по суті призначено на 10.04.2024; запропоновано відповідачу подати суду відзив на позов, заперечення на відповідь позивача, позивачу - відповідь на відзив.

04.03.2024 позивач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав заяву про розгляд справи без участі його представника, також вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Дана заява з додатками долучена до матеріалів справи.

22.03.2024 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав відзив на позовну заяву № 203/26.1-2024 від 20.03.2024 в якому просить у задоволені позову відмовити повністю, при цьому вказує, що договір на виконання робіт (послуг) із землеустрою №1-2021 від 16.04.2021 припинив свою дію 30.12.2021, роботи по даному договору виконані не були, відповідно у відповідача не виникло обов`язку щодо їх оплати. Укладені пізніше додаткові угоди № 1, 2, 4 є самостійними угодами, які передбачають дату початку та строки виконання робіт, однак не охоплюють прав та обов`язків, що були закріплені у попередньому договорі. Звертає увагу, що всі договірні відносини між сторонами припинили свою дію 30.12.2021, жодного рахунку-фактури починаючи з 16.04.2021 виставлено не було, відповідно їх не було включено у Реєстрі платежів, що призвело до відсутності оплати. Даний відзив з додатками долучено до матеріалів справи.

22.03.2024 позивач через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив в якій просить позовні вимоги задовольнити повністю, при цьому вказує, що факт надання послуг позивачем відповідачу підтверджується підписаним між сторонами актом здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) № 3 від 19.02.2024. Звертає увагу суду, що оплата виконаних робіт здійснюється на підставі виставленого рахунку-фактурі та актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), що підписуються обома сторонами на умовах відтермінування платежу протягом не більше 10 календарних днів. Тобто, умови оплати наданих послуг обумовлено підписанням обома сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), проте не рахунку-фактури, як помилково зазначає відповідач. Дана відповідь на відзив з додатками долучена до матеріалів справи.

01.04.2024 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання про розгляд справи без участі його представника. Дане клопотання долучено до матеріалів справи.

Позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча вчасно та належно був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (ухвали суду від 11.03.2024) до його електронного кабінету 11.03.2024.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Повторна неявка в судове засідання представника відповідача є підставою у відповідності до ч.3 ст. 202 ГПК України для розгляду справи за відсутності такого учасника справи, незалежно від причин неявки.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності представників сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

16.04.2021 між Державним підприємством "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Локачіагроліс" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" (виконавець) було укладено договір № 1-2021 на виконання робіт (послуг) із землеустрою (а.с.61-62).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 2.1 договору, виконавець зобов`язується виконати замовникові роботи (послуги), зазначені в п.1.2. даного договору, а замовник - прийняти і оплатити такі роботи (послуги). Найменування робіт (послуг): виготовлення проектів відведення земельних ділянок площею 525,6 га згідно додатку №2 до цього договору. Виконавець виконує замовникові роботи (послуги), а замовник сплачує за виконані роботи (послуги) за цінами, що визначені у протоколі погодження договірної ціни (дод.№1).

Згідно з пунктом 2.2 договору, ціна договору по виготовленню проектів відведення земельних ділянок становить 262800,00 грн, в т.ч. 20% ПДВ - 43800,00 грн, по твердих діючих на день підписання договору, розцінках.

Пунктом 3.1 договору узгоджено, що розрахунки за надані послуги здійснюються на підставі виставленого рахунку-фактури та актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), що підписуються обома сторонами на умовах відтермінування платежу протягом не більше 10 календарних днів.

Пунктом 4.1 договору встановлено строк виконання робіт (послуг): початок - з моменту підписання договору, закінчення - до 30.12.2021 року.

Відповідно до пунктів 5.1-5.3 договору, приймання-передача робіт (послуг) за договором оформляється актом здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), який підписується сторонами. По завершенні робіт (послуг) виконавець передає замовнику результати виконаних робіт (послуг) та два примірники акта здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг). Замовник зобов`язаний протягом трьох робочих днів підписати акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) та передати його виконавцю або направити виконавцю письмові зауваження до роботи (послуги).

В пункті 10.1 договору сторони узгодили, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до 30.12.2021, а в частині розрахунків - до їх повного завершення.

Протоколом погодження договірної ціни, який є додатком №1 до договору та є його невід`ємною частиною (п. 11.1), сторони підтвердили, що між ними досягнуто згоди про розмір договірної ціни в сумі 262800,00 грн, в т.ч. 20% ПДВ - 43800,00 грн (а.с.62 зворотна сторона).

Додатком №2 договору, який є також його невід`ємною частиною договору, сторони узгодили перелік документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельних ділянках на території Локачинського району орієнтовною площею 525,6 га з цільовим призначенням: для ведення лісового господарства, вартість робіт 262800,00 грн, в т.ч. 20% ПДВ - 43800,00 грн (а.с.63).

30.12.2021 між ДП "Володимир-Волинське лісомисливське господарство" та ТзОВ "Західземлепроект" підписано додаткову угоду №1 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою № 1-2021 від 16.04.2021 (а.с.63 зворотна сторона). Цією угодою сторони змінили найменування та адресу замовника, а також внесли зміни до пунктів 4.1,10.1., а саме:

" 4.1. Строк виконання робіт (послуг): початок - з моменту підписання додаткової угоди до договору, закінчення - 30.12.2022.

10.1. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по 30.12.2022, а в частині розрахунків - до їх повного завершення".

30.12.2022 між ДП "Володимир-Волинське лісомисливське господарство" та ТзОВ "Західземлепроект" підписано додаткову угоду №2 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою № 1-2021 від 16.04.2021 (а.с.64). Цією угодою сторони внесли зміни до пунктів 4.1,10.1., а саме:

" 4.1. Строк виконання робіт (послуг): початок - з моменту підписання додаткової угоди до договору, закінчення - 30.06.2023.

10.1. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по 30.06.2023, а в частині розрахунків - до їх повного виконання".

10.01.2023 між Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі директора філії «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» та ТзОВ "Західземлепроект" підписано додаткову угоду №3 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою № 1-2021 від 16.04.2021 (а.с.64 зворотна сторона - 65) про те, що на підставі п. 8 наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 №842 «Про припинення Державне підприємство «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» та затвердження складу комісії», наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 03.01.2023 №16 «Про затвердження передавального акту Державного підприємства «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» є правонаступником є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства «Володимир-Волинське лісомисливське господарство».

Відповідно до п. 3.1 Положення про філію «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» філія діє від імені ДСГП «Ліси України» та в його інтересах.

Відтак, цією угодою сторони внесли зміни в договір, а саме змінили преамбулу договору та виклали її в такій редакції:

«Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі директора філії «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» Філюка Володимира Володимировича, що діє на підставі Положення про філію «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» та довіреності (надалі замовник) з одного боку, та Товариство з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" в особі директора Ірзи Івана Ярославовича, що діє на підставі Статуту (далі - виконавець), з іншої сторони, разом - Сторони, уклали цей договір про наступне (далі - договір):».

Сторони дійшли також згоди внести зміни в розділ договору «Місцезнаходження та банківські реквізити сторін» та преамбулу Додатку №1 «Протокол погодження договірної ціни».

30.06.2023 між Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі директора філії «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» та ТзОВ "Західземлепроект" підписано додаткову угоду №4 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою № 1-2021 від 16.04.2021 (а.с.66). Цією угодою сторони внесли зміни до пунктів 4.1,10.1., а саме:

" 4.1. Строк виконання робіт (послуг): початок - з моменту підписання додаткової угоди до договору, закінчення - 31.12.2023.

10.1. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по 30.12.2023, а в частині розрахунків - до їх повного завершення".

29.12.2023 між Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі директора філії «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» та ТзОВ "Західземлепроект" підписано додаткову угоду №5 до договору на виконання робіт (послуг) із землеустрою № 1-2021 від 16.04.2021 (а.с.66 зворотна сторона). Цією угодою сторони внесли зміни до пунктів 4.1,10.1., а саме:

" 4.1. Строк виконання робіт (послуг): початок - з моменту підписання додаткової угоди до договору, закінчення - 30.06.2024.

10.1. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по 30.06.2024, а в частині розрахунків - до їх повного виконання".

На виконання умов договору ТзОВ "Західземлепроект" надало послуги з виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 19,9041 га, які розташовані на території Локачинської селищної ради Волинської області в кількості 3 шт. на суму 9952,00 грн.

Замовник - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі директора філії «Володимир-Волинське лісомисливське господарство» прийняло відповідні роботи із зазначенням про те, що документація відповідає умовам договору, належним чином оформлена і передана замовнику, що підтверджується актом від 19.02.2024 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) за договором № 1-2021 від 16.04.2021 (а.с.67), який підписаний та скріплений печаткою сторін без будь-яких зауважень.

Станом на час розгляду справи відповідач не оплатив вартість виконаних позивачем робіт, доказів оплати відповідач суду не подав, суми позову не оспорив.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями статті 193 ГК України, статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст.179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому відповідно до ст.204 ЦК України, вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно ст.629 ЦК України, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися лише при: - розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; - розірванні договору в судовому порядку; - відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; - припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; - недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Статтею 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу положень ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 4 ст.882 Цивільного кодексу України передбачено, що передавання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і його підписує друга сторона.

За визначенням ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Згідно з статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК та ч.7 ст.180 ГК передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Матеріалами справи підтверджена заборгованість в сумі 9952,05 грн, а тому підлягає стягненню з останнього.

Щодо тверджень відповідача про те, що оплата за договірними зобов`язаннями здійснюється відповідно до договорів та виставлених рахунків - фактур, яких починаючи з 16.04.2021 так і не було виставлено, суд зазначає таке.

За своєю правовою природою рахунок на оплату товару (рахунок-фактури) не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 614 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 29.04.2020 №915/641/19.

Як випливає з умов договору № 1-2021 від 16.04.2021 на виконання робіт (послуг) із землеустрою, додаткових угод до них, а також як вбачається з акту здачі-приймання виконаних робіт до договору, у них зазначено усі необхідні реквізити, в тому числі, й номер розрахункового рахунку для здійснення оплати отриманих відповідачем послуг, а тому сама лише відсутність виставлених рахунків-фактур не може бути підставою для відмови у позові з огляду на ненастання через це строку оплати наданих послуг.

Суд також вважає твердження відповідача про те, що договір від 16.04.2021 припинив свою дію 30.12.2021 як невиконаний, а укладені додаткові угоди до нього є новими договорами такими, що не підтверджені доказами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові №910/9072/17 від 26.06.2018, закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, частиною першою статті 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином. З огляду на те, що закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи скаржника про те, що після закінчення строку дії укладеного між сторонами Договору є неможливим виконання відповідачем робіт за цим Договором та їх прийняття позивачем".

Судом враховано відсутність будь яких звернень замовника до виконавця з відмовою від договору чи його розірвання у зв`язку із закінчення строку його дії.

Додаткові угоди до договору є дійсними, про інше суду не доведено.

Сторони договору підписували додаткові угоди до договору як те не заборонено приписами ЦК України та ГК України, таким чином врегульовували свої правовідносин з метою належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договорами.

Крім того, ДСГП "Ліси України" в особі філії "Володимир-Волинське лісомисливське господарство" 19.02.2024 підписано акт здачі-приймання виконаних робіт, яким підтверджено, що відповідна документація за договором № 1-2021 від 16.04.2021 оформлена належним чином і прийнята замовником без зауважень.

При прийнятті рішення суд виходив з вірогідності наявних у матеріалах справи доказів, керуючись ст. 79 ГПК України, відповідно до якої наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 9952,05 грн.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 2422,40 грн судового збору за результатами розгляду позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 86, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (вул.Шота Руставелі,9А, м.Київ, 01601, ) в особі філії "Володимир-Волинське лісомисливське господарство" (вул.Ковельська,130, м.Володимир, Волинська область, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західземлепроект" (вул. Героїв УПА,73, м. Львів, ) 9952,05 грн(дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 05 коп.) основного боргу, а також 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення 12.04.2024.

Суддя А. С. Вороняк