РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.04.2024Справа № 910/19205/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"

до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

про стягнення 52273,36 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення за договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 21.05.2019 № 420445/1юр основного боргу в розмірі 40480,62 грн., інфляційних втрат у сумі 9709,02 грн., трьох процентів річних у розмірі 2083,72 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що позивачем не надавалися відповідачу акти виконання робіт у спірний період та рахунки на оплату, що унеможливлювало оплату послуг. Як наголосив відповідач, лічильник теплової енергії встановлений на будинок у цілому, а не на приміщенні відповідача. Крім того, позивачем не враховано періоди, за які послуги не надавалися, а саме за березень-квітень 2020 року. Також відповідач просив застосувати строк позовної давності до вимог щодо стягнення боргу за березень-квітень 2020 року.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що представник відповідача щомісячно отримував акти та рахунки на оплату. При цьому, поданий до позовної заяви розрахунок здійснювався в автоматичному режимі з урахуванням внесених до програми вихідних даних. Одночасно позивач звернув увагу на продовжений строк позовної давності внаслідок введення карантину на території України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2024 закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 40480,62 грн. на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 07.11.2013 за відповідачем зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Київ, бул. Верховної ради, 21А, прим. 2, загальною площею 124,1 кв.м.

21.05.2019 між позивачем (виконавець) та відповідачем (споживач) укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №420445/1юр (далі - Договір), відповідно до п. 1 якого, виконавець зобов`язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленим тарифом у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до умов п.п. 1 п. 3 договору опалювальна площа нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, бул. Верховної ради, 21А, складає 114,30 м.кв.

Згідно з пунктом 9 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

У розділі «Інші умови» договору передбачено, що споживач не пізніше 15-го числа поточного місяця отримує, підписує, скріплює печаткою та повертає по одному примірнику підписаних актів надання послуг, складених на початок цього розрахункового періоду. У разі відмови в отриманні, не підписання або неповернення споживач вчасно акту звіряння або акту приймання передачі теплової енергії ці документи вважаються прийнятими в редакції виконавця.

Облік теплової енергії на потреби централізованого опалення по бул. Верховної Ради, 21А в м. Києві здійснюється приладом комерційного обліку SA-97/2M, заводський номер 17583 відповідно до акту постановки приладу комерційного обліку.

Надання послуг з опалення, що надавалися в межах опалювального періоду з березня 2020 року по квітень 2023 року підтверджується нарядами: відключення №9478 від 05.04.2020, підключення 16.10.2020, відключення №4783/1 від 07.04.2021, підключення №6621/1 від 23.10.2021, відключення №399/1 від 28.03.2022, підключення №1350/1 від 20.10.2022, відключення №1424/1 від 08.04.2023, актами про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи в опалювальні сезони 2020-2021, 2021-2022, 2022-2023, звітними відомостями про спожиту теплову енергію та теплопостачання за період з 24.02.2020-09.04.2020; 15.10.2020-20.11.2022 року.

Як зазначив позивач, у період з березня 2020 року по квітень 2023 року відповідачу надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 40480,62 грн. При цьому, у період травень 2020 року - вересень 2020 року відповідач споживання теплової енергії не здійснював.

Із матеріалів справи слідує, що відповідачем під час розгляду справи в суді сплачено позивачу згідно з меморіальним ордером від 16.01.2024 № О1GО02ЕО7А грошові кошти в сумі 47563,40 грн. із призначенням платежу: «теплова енергія, оплата за 03/20-12/23 (окрім 12/22, 02/23) зг. рах., актів, в т.ч. ПДВ».

Відповідно до поданого відповідачем акту звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2023 за відповідачем обліковувалася заборгованість у сумі 40480,62 грн. станом на 01.10.2023 року.

Таким чином, ухвалою суду закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 40480,62 грн. на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За змістом ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із наданого позивачем розрахунку слідує, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних здійснено з урахуванням пункту 9 договору до 16.10.2023 включно на суми боргу за березень-квітень 2020 року та жовтень 2020 року - квітень 2023 року.

При цьому, умовами договору не передбачено направлення відповідачу рахунків чи актів, як передумови для оплати спожитих послуг.

За арифметичним перерахунком суду, нараховані позивачем інфляційні втрати в сумі 9709,02 грн. та три проценти річних у розмірі 2083,72 грн. підлягають стягненню в заявленому розмірі.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зауважує наступне.

Згідно з положеннями статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом із цим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин, дія якого тривала до 30.06.2023 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину".

Таким чином, суд дійшов висновку, що строк позовної давності за вимогами, пред`явленими щодо стягнення боргу за послуги з централізованого опалення за період березень-квітень 2020 року не сплив, оскільки відповідний строк був продовжений на час дії карантину.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача. Також на відповідача покладається судовий збір у частині позовних вимог, провадження по яким закрито, згідно з частиною 9 статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; ідентифікаційний код 14360570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20; ідентифікаційний код 37739041) 9709 (дев`ять тисяч сімсот дев`ять) грн. 02 коп. інфляційних втрат, 2083 (дві тисячі вісімдесят три) грн. 72 коп. трьох процентів річних, а також 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова