ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" квітня 2024 р. Cправа № 902/172/23(902/347/23)

Господарський суд Вінницької області у складі: головуючий суддя Тісецький С.С., секретар судового засідання Полотнянко Б.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агровіо Україна" (вул.Островського, 13, кв. 42, м. Київ)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемешівка Агро Плюс" (вул.Академічна, 16, м. Вінниця, 21000)

про стягнення 1 033 052,66 грн

в межах справи № 902/172/23

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (вул.Б.Хмельницького, 43, с. Крупець, Шепетівський (Славутський) р-н, Хмельницька обл., 30068; )

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемешівка Агро Плюс" (вул.Академічна, 16, м. Вінниця, 21000, )

про банкрутство

Представники сторін:

ТОВ "Агровіо Україна": Хекало О.О.

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області (суддя Тісецький С.С.) перебуває справа № 902/172/23 за заявою ТОВ "Суффле Агро Україна" про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс".

Ухвалою суду від 18.05.2023 року відкрито провадження у справі № 902/172/23 про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс". Введено процедуру розпорядження майном ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" до 04.11.2023 року. Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Плесюка О.С..

Також, в межах цієї справи про банкрутство розглядається справа №902/172/23(902/347/23) за позовом ТОВ "Агровіо Україна" до ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" про стягнення 1 033 052,66 грн.

Так, 09.03.2023 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява ТОВ "Агровіо Україна" до ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" про стягнення 1 033 052,66 грн заборгованості, з яких 756 165,20 грн - основного боргу, 185 765,80 грн - пені, 38 102,47 грн - 10% річних та 53 019,19 грн - інфляційних втрат.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/347/23) від 09.03.2023 року, вказаний позов передано на розгляд судді Маслію І.В.

Ухвалою суду від 31.03.2023 року відкрито провадження у справі №902/347/23 за правилами загального позовного провадження та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою від 23.05.2023 року (суддя Маслій І.В.) постановлено передати матеріали справи № 902/347/23 за позовом ТОВ "Агровіо Україна" до ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" про стягнення 1 033 052,66 грн заборгованості, з яких 756 165,20 грн - основного боргу, 185 765,80 грн - пені, 38 102,47 грн - 10% річних та 53 019,19 грн - інфляційних втрат за виключною підсудністю для розгляду Господарським судом Вінницької області, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" № 902/172/23.

На підставі ухвали суду від 23.05.2023 року про передачу справи 902/347/23 до справи 902/172/23 про банкрутство, в КП "Діловодство спеціалізованого суду" 25.05.2023 року було сформовано технічний документ та присвоєно єдиний унікальний номер справи 902/172/23(902/347/23) за вказаним вище позовом.

Ухвалою суду від 26.05.2023 року (суддя Тісецький С.С.) призначено справу №902/172/23(902/347/23) за позовом ТОВ "Агровіо Україна" до ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" про стягнення 1 033 052,66 грн заборгованості, в межах справи № 902/172/23 про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" на 21.08.2023 року.

Однак, призначене судове засідання у справі № 902/172/23(902/347/23) не відбулося, у зв`язку з направленням супровідним листом від 02.06.2023 року №902/172/23/818/23 матеріалів справи № 902/172/23 до Північно-західного апеляційного господарського суду, за запитом для розгляду апеляційної скарги ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 18.05.2023 року у вказаній справі.

В подальшому, ухвалою від 20.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу №902/172/23(902/347/23) за позовом ТОВ "Агровіо Україна" до ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" про стягнення 1 033 052,66 грн., в межах справи № 902/172/23 про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" - до судового розгляду по суті на 26.02.2024 року - 14:30 год.

Ухвалою від 26.02.2024 року відкладено розгляд справи №902/172/23(902/347/23) по суті на 09.04.2024 року - 14:30 год. Ухвалено забезпечити участь представника ТОВ "Агровіо Україна" адвоката Хекало О.О. у судовому засіданні, яке призначено на 09.04.2024 року - 14:30 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі №902/172/23(902/347/23), в приміщенні Господарського суду Вінницької області за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

В судове засідання на визначену дату з`явився представник позивача.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив. Будь-яких заяв, клопотань чи письмових пояснень по суті справи чи щодо поважності причин неявки до суду не надходило.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, ухвалою суду від 26.02.2024 року, копію якої було надіслана за адресою місцезнаходження ТОВ "Лемешівка Агро Плюс": вул. Академічна, 16, м. Вінниця, 21000 (згідно відомостей сайту АТ "Укрпошта", вручено - 18.03.2024 року), та на відомі суду адреси електронної пошти ТОВ "Лемешівка Агро Плюс": (доставлено до електронної скриньки 28.02.2024 року); представника ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" Марченка А.Є.: ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, суд зазначає, що ухвали суду у даній справі офіційно оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua та знаходяться у вільному доступі.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але останній не скористався правом на участь у судовому засіданні.

Згідно із ч.1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представників відповідача та третіх осіб.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що відповідача належним чином було повідомлено про дане судове засідання. Неявка сторін є підставою до розгляду справи за їх відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України.

Так, в ході розгляду справи представник позивача зазначив щодо можливості розгляду справи за відсутності відповідача. Також, надав пояснення по суті спору, підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задоволити.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали позовної заяви, надавши юридичну оцінку поданих до справи доказів, встановив наступне.

Так, позов мотивовано тим, що 28.04.2021 року між ТОВ "Агровіо Україна" та ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" було укладено договір поставки № 183, на виконання умов якого позивач поставив відповідачу товар:

- по специфікації в додатку №11 від 30.03.2022 року на загальну суму 288 747,60 грн., що підтверджується видатковими накладними: №РН-0000098 від 08.04.2022 року на суму 217 041,60 грн., №РН-0000117 від 15.04.2022 року на суму 71 706,00 грн.;

- по специфікації в додатку №12 від 19.08.2022 року на загальну суму 468 599,40 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000325 року від 22.08.2022 року на суму 468 599,40 грн., рахунком-фактурою №СФ-0000368 від 19.08.2022 року.

Згідно з п. 2.1 Договору, ціна Товару зазначається у Додатках (Специфікаціях) до Договору. Згідно з п. 3.1 Договору оплата Товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором та Додатками до нього. Датою оплати Товару вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника. Відповідно до п. 3 Додатку 11 оплата за Товар здійснюється на підставі Договору з зазначенням номеру Додатку та перераховується на банківський рахунок Постачальника, що зазначений в Договорі.

Відповідно до п. 3 специфікації в додатку номер 11, відповідач мав здійснити оплату вартості товару наступним чином: 100% вартості Товару, що становить 288 747,60 грн., в строк до 13.05.2022 року.

Відповідно до п. 5 специфікації в додатку номер 12, відповідач мав здійснити оплату вартості товару наступним чином:

50 000,00 грн. від загальної вартості Товару, зазначеної в п.2 даної Специфікації, сплачується Покупцем в строк до 22.08.2022 року;

418 599,40 грн. від загальної вартості Товару, зазначеної в п.2 даної Специфікації, сплачується Покупцем в строк до 31.10.2022 року.

В рахунок оплати за товар по Додатку 12 до Договору від відповідача 22.08.2022 року надійшли кошти в розмірі 50 000,00 грн. Інших оплат по Додатках 11 та 12 до Договору від відповідача на рахунок позивача не надходило.

Згідно накладної про повернення постачальнику №1 від 27.10.2022 року відповідач повернув позивачу товар - Єврокуб на суму 14 400,00 грн., що були поставлені йому згідно Додатку 12 та видаткової накладної №РН-0000325 від 22.08.2022 року.

Крім того, враховуючи п. 4 в Додатку до Договору №11, між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 узгодження ціни на Товар до договору поставки від 28.04.2021 року №183 та акт погодження коригування ціни на товар №1 від 13.12.2022, згідно з якими було відкориговано вартість товару, що був поставлений відповідачу по Специфікації в Додатку до Договору №11 та відповідно до видаткових накладних №РН-0000098 від 08.04.2022 року, №РН-0000117 від 15.04.2022 року.

Таким чином, до цього часу відповідач остаточно не розрахувався за отриманий товар по договору, а його заборгованість, враховуючи Додаткову угоду №1 узгодження ціни на Товар до договору поставки від 28.04.2021 №183 та акт погодження коригування ціни на товар №1 від 13.12.2022 року, складає 756 165,20 грн.

Також, в зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки, позивачем нараховано до стягнення з відповідача:

185 765,80 грн. - пені за період з 14.05.2022 року по 01.03.2023 року (згідно п.п. 6.1, 6.7 договору);

38 102,47 грн. - 10 % річних за період з 14.05.2022 року по 01.03.2023 року (згідно п. 6.6. договору);

53 019,19 грн. - інфляційних втрат за період з 14.05.2022 року по 31.01.2023 року.

Посилаючись на наведені вище обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 1 033 052,66 грн.

Відповідач відзиву на позовну заяву чи будь-яких письмових пояснень, заяв клопотань щодо позову до суд не подав.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частина 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як зазначається у преамбулі КУзПБ, він встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Відносини банкрутства складаються між боржником та його кредиторами, між названими особами та учасниками провадження у справі про банкрутство, а також господарським судом у зв`язку та внаслідок неплатоспроможності боржника і з приводу розмірного задоволення вимог кредиторів у порядку черговості за рахунок майна боржника шляхом врегулювання боргів боржника, або відновлення його платоспроможності, або його ліквідації.

Застосування норм законодавства про банкрутство у сукупності із нормами суміжних правових інститутів повинно відповідати базовим принципам права банкрутств.

Велика Палата Верховного Суду у свої постанові від 18.02.2020 року у справі № 918/335/17 зазначила, що судові рішення у процедурі банкрутства можна поділити на дві групи.

Одна з них стосується не вирішення спорів, а розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства, тобто непозовному провадженню: про відкриття провадження у справі про банкрутство, про припинення дії мораторію щодо майна боржника, про закриття провадження у справі про банкрутство, про затвердження плану санації, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, про призначення керуючого санацією, ліквідатора тощо.

Друга група стосується виключно вирішення спорів. До неї належать судові рішення щодо розгляду спорів, стороною в яких є боржник. Такі спори розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні. Хоча вони вирішуються тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство, ці спори не стосуються непозовного провадження, яке врегульоване Кодексом України з процедур банкрутства, а тому регламентуються правилами про позовне провадження, встановленими у Господарському процесуальному кодексі України.

Відносини неплатоспроможності, які виникають з моменту порушення справи про банкрутство, - це врегульовані законодавцем правовідносини щодо формування грошових вимог кредиторів до боржника, визначення їх черговості, призначення арбітражного керуючого на виконання певних повноважень у справах про банкрутство, введення щодо боржника передбаченої законодавством про банкрутство процедури (розпорядження майном, санації чи ліквідації), виявлення активів боржника, їх реалізації та справедливого розподілу коштів, отриманих внаслідок продажу активів боржника.

Тобто з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс правовідносин боржника, а норми законодавства про банкрутство у справах про банкрутство мають спеціальний характер щодо інших законодавчих актів України.

Відповідна правова позиція щодо застосування норм Закону про банкрутство є усталеною та послідовно викладена в постановах КГС ВС від 23.05.2018 у справі N 915/2069/15, від 04.09.2018 у справі N 922/4379/16, від 30.01.2019 у справі N 912/2185/16(912/3192/17), від 18.06.2019 у справі N 918/756/13, від 24.07.2019 у справі N 908/6183/15, від 27.08.2019 у справі N 913/982/14, від 02.10.2019 у справі N 5006/5/39б/2012, від 22.10.2019 у справі N 904/10560/17.

У постанові КГС ВС від 10.09.2020 у справі N Б13/115-12 наведено висновок, згідно з яким КУзПБ, як і Закон про банкрутство (до прийняття КУзПБ), слід застосовувати як спеціальний законодавчий акт, приписи якого мають пріоритет перед загальними нормами щодо регламентування порядку відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Так, судом встановлено, що 28.04.2021 року між ТОВ "Агровіо Україна" (Постачальник) та ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" (Покупець) було укладено договір поставки № 183, за умовами якого, Постачальник зобов`язується поставити Покупцю продукцію, яка визначається в додатках до Договору (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується своєчасно прийняти та оплатити Товар.

Найменування, асортимент та кількість Товару, який підлягає поставці за цим Договором, зазначаються в Додатках, які є його невід`ємною частиною. У випадку розбіжності даних у Додатках та у видаткових накладних щодо кількості та асортименту Товару, перевагу має видаткова накладна (п. 1.2).

Ціна Товару зазначається у Додатках (Специфікаціях) до цього Договору. Загальна вартість Товару, що постачається за цим Договором (ціна Договору), визначається Додатками. Вартість тари та упаковки, в якій постачається Товар, входить до ціни Товару, крім пластикової тари єврокуб (п.п. 2.1-2.3).

Оплата Товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором та Додатками до нього. Датою оплати Товару вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника (п.3.1).

Умови та строки поставки Товару зазначаються у додатках до цього Договору або у Рахунку на оплату (відповідно до п.3.2 Договору). При цьому, якщо Сторони не встановили інше, поставка здійснюється на умовах СРТ (Інкотермс 2020) адреса складу Покупця (п.5.1).

При порушенні умов розрахунку по Договору Сторона, що допустила таке порушення сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми порушеного зобов`язання за кожний день прострочення (п.6.1).

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України за прострочення грошового зобов`язання, розмір процентів встановлюється даним Договором у розмірі десяти відсотків річних (п. 6.6).

Сторони домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за цим Договором здійснюється до повного виконання Стороною зобов`язання, а позовна давність щодо стягнення штрафних санкцій збільшується даним Договором до трьох років (п. 6.7).

Додатком № 11 до договору поставки № 183 від 28.04.2021 року є специфікація № 11 від 30.03.2022 року, згідно якої, Постачальник поставляє Покупцеві Товар згідно таблиці, на загальну суму 288 747,60 грн.

Загальна вартість Товару за даною специфікацією, в тому числі ПДВ, складає двісті вісімдесят вісім тисяч сімсот сорок сім гривень 60 копійок, грошовий еквівалент зобов`язання Покупця з оплати в доларах США (USD) з ПДВ, становить 9 624,92 USD, по курсу продажу USD до гривні, встановленого на міжбанківській валютній біржі (далі - валютний курс) на момент закриття торгів на останній банківський день, що передує дню підписання даного додатку згідно даних сайту https://charts.finance.ua/ru/currency/interbank/, 30,00 грн. за 1 USD (п. 2).

Оплата за Товар здійснюється на підставі цього Договору з зазначенням номеру Додатку (на запит Покупця йому додатково може бути виставлений рахунок на оплату Товару) та перераховується на банківський рахунок Постачальника, що зазначений в Договорі, наступними черговими платежами в строки: - 100% вартості Товару, що становить 288 747,60 грн., грошовий еквівалент в USD з ПДВ, становить 9 624,92 USD, оплачується в строк до 13 травня 2022 року (п.3).

Поставка Товару, згідно даної Специфікації здійснюється на умовах СРТ (Інкотермс 2020) (п.5).

Строк поставки Товару - до 15.04.2022 року (п. 5.1).

Ця специфікація складена в двох екземплярах, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із Сторін і є невід`ємною частиною Договору поставки №183 від 28.04.2021 року (п.7).

Додатком № 12 до договору поставки № 183 від 28.04.2021 року є специфікація №12 від 19.08.2022 року, згідно якої, Постачальник поставляє Покупцеві Товар згідно таблиці, на загальну суму 468 599,40 грн.

Загальна вартість Товару, що постачається за даною Специфікацією, становить чотириста шістдесят вісім тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 40 копійок, у таму числі ПДВ (20%) - 78 099,90 грн. (п. 2).

Офіційний курс гривні до Долара США на дату підписання цієї Специфікації становить 36,57 грн. за 1 Долар США (п. 3).

Еквівалент загальної вартості Товару з урахуванням ПДВ на дату підписання цієї Специфікації складає 12 813,765 доларів США. (п. 4).

Умови та строки оплати:

- 50 000,00 грн. від загальної вартості Товару, зазначеної в п.2 даної Специфікації, сплачується Покупцем в строк до 22 серпня 2022 року

- 418 599,40 грн. від загальної вартості Товару, зазначеної в п.2 даної Специфікації, сплачується Покупцем в строк до 31 жовтня 2022 року (п. 5).

Умови поставки Товару: поставка Товару здійснюється на умовах СРТ (Інкотермс 2020) (п.7).

Строк поставки Товару - до 22.08.2022 року (п. 8).

Ця специфікація складена в двох екземплярах, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із Сторін і є невід`ємною частиною Договору поставки № 183 від 28.04.2021 року (п. 10).

На виконання умов договору, ТОВ "Агровіо Україна" поставило ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" товар:

- по специфікації в додатку №11 від 30.03.2022 року на загальну суму 288 747,60 грн., що підтверджується видатковими накладними: №РН-0000098 від 08.04.2022 року на суму 217 041,60 грн., №РН-0000117 від 15.04.2022 року на суму 71 706,00 грн.;

- по специфікації в додатку №12 від 19.08.2022 року на загальну суму 468 599,40 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000325 року від 22.08.2022 року на суму 468 599,40 грн., рахунком-фактурою №СФ-0000368 від 19.08.2022 року.

В рахунок оплати за товар по Додатку 12 до Договору Відповідачем 22.08.2022 року перераховано на рахунок Позивача 50 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 245 від 22.08.2022 року.

Згідно накладної про повернення постачальнику №1 від 27.10.2022 року, Відповідачем було повернуто Позивачу товар - Єврокуб на суму 14 400,00 грн.

Крім того, враховуючи п. 4 в Додатку до Договору №11, між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 узгодження ціни на Товар до договору поставки від 28.04.2021 року №183 та акт погодження коригування ціни на товар №1 від 13.12.2022, згідно з якими було відкориговано вартість товару, що був поставлений відповідачу по Специфікації в Додатку до Договору №11 та відповідно до видаткових накладних №РН-0000098 від 08.04.2022 року, №РН-0000117 від 15.04.2022 року.

Відтак, враховуючи часткове здійснення Відповідачем сплати за товар та часткове повернення товару за договором, положення Додаткової угоди №1 узгодження ціни на Товар до договору поставки від 28.04.2021 №183 та акт погодження коригування ціни на товар №1 від 13.12.2022 року, Відповідач заборгував Позивачу 756 165,20 грн.

Також, в зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки, Позивачем також нараховано до стягнення з Відповідача: 185 765,80 грн. - пені за період з 14.05.2022 року по 01.03.2023 року (згідно п.п. 6.1, 6.7 договору); 38 102,47 грн. - 10 % річних за період з 14.05.2022 року по 01.03.2023 року (згідно п.6.6. договору); 53 019,19 грн. - інфляційних втрат за період з 14.05.2022 року по 31.01.2023 року.

Наведене стало підставою для звернення ТОВ "Агровіо Україна" до суду з позовом до ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" про стягнення заборгованості в розмірі 1 033 052,66 грн.

Поряд з цим, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 18.05.2023 року відкрито провадження у справі № 902/172/23 про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс". Введено процедуру розпорядження майном боржника. Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Плесюка О.С..

Також, вказаною ухвалою, окрім іншого, постановлено, що з моменту відкриття провадження у справі:

- пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства, та в межах провадження у справі;

- пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися у випадку та порядку, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Також, постановлено ввести мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Дія мораторію не поширюється на: вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення; будь-які дії довірчого власника щодо об`єкта довірчої власності, довірчим засновником якої є боржник; процедуру обов`язкового звернення стягнення на об`єкт довірчої власності.

Дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 року апеляційну скаргу ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 18.05.2023 у справі № 902/172/23 залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 18.05.2023 у справі № 902/172/23 - без змін.

Згідно ст. 1 КУзПБ, під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації). Про призначення розпорядника майна господарський суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 14 ст. 39 КУзПБ, з моменту відкриття провадження у справі: пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися у випадку та порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 41 КУзПБ,мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю, у якого перебуває виконавче провадження на виконанні.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;

забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів застосовується до вимог кредиторів щодо відшкодування збитків, що виникли внаслідок відмови боржника від виконання правочинів (договорів) у процедурі санації, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Дія мораторію не поширюється на будь-які дії довірчого власника щодо об`єкта довірчої власності, довірчим засновником якої є боржник. Дія мораторію не поширюється на процедуру обов`язкового звернення стягнення на об`єкт довірчої власності.

Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном, керуючим санацією згідно з планом санації, а також ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу, провадиться з рахунку боржника в установі банку, небанківському надавачу платіжних послуг або з електронного гаманця боржника в емітенті електронних грошей.

Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів шляхом звернення стягнення на предмет обтяження, що забезпечує виконання зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - сторони генеральної угоди відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу.

Під час процедури розпорядження майном боржник має право задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п`ятою цієї статті не поширюється дія мораторію. Задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство.

За приписами ст. 1 КУзПБ, грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви;

кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Так, як встановлено судом, предметом спору у даній справі є стягнення з ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" на користь ТОВ "Агровіо Україна" заборгованості в загальному розмірі 1 033 052,66 грн., що виникла з 14.05.2022 року (за товар, поставлений по специфікації № 11) та з 01.11.2022 року (за товар, поставлений по специфікації № 12) (756 165,20 грн. - основний борг; 185 765,80 грн. - пеня за період з 14.05.2022 року по 01.03.2023 року; 38 102,47 грн. - 10 % річних за період з 14.05.2022 року по 01.03.2023 року; 53 019,19 грн. - інфляційні втрати за період з 14.05.2022 року по 31.01.2023 року) - тобто до дати відкриття провадження у справі № 902/172/23 про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" (18.05.2023 року).

Відтак, з огляду на наведені вище положення закону, оскільки вказані грошові зобов`язання відповідача (боржника) перед позивачем виникли до дати відкриття провадження у справі № 902/172/23 про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс", то такі вимоги є конкурсними та в силу положень ст. 41 КУзПБ на такі вимоги поширюється дія мораторію, введеного ухвалою Господарського суду Вінницької області від 18.05.2023 року про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс".

При цьому, як зазначено вище, в силу положень п. 14 ст. 39 КУзПБ, з моменту відкриття провадження у справі - пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі.

Так, згідно ч. 1 ст. 45 КУзПБ,конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи № 902/172/23 про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс", ТОВ "Агровіо Україна" (позивач за позовом), в супереч вимог ч. 1 ст. 45 КУзПБ, у встановлений законом строк не звертався до суду з відповідною заявою з конкурсними вимогами до боржника.

Водночас, позивач звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" про стягнення згаданої заборгованості в розмірі 1 033 052,66 грн, яка як зазначено вище, за своєю природою є конкурсними вимогами до боржника (відповідача за вказаним позовом).

Зважаючи на наведені приписи законодавства та встановлені обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до боржника, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, який перебуває у процедурі розпорядження майном боржника та щодо задоволення вимог до якого введено мораторій, з мотивів наведених вище.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 15 495,80 грн, підлягають віднесенню на позивача згідно вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 7 КУ з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 12, 13, 18, 42, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 326 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Відмовити в задоволенні позову ТОВ "Агровіо Україна" до ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" про стягнення 1 033 052,66 грн у справі № 902/172/23(902/347/23), в межах справи № 902/172/23 про банкрутство ТОВ "Лемешівка Агро Плюс".

2. Копію рішення направити до електронних кабінетів ЄСІТС та на відомі суду адреси електронної пошти: представнику ТОВ "Агровіо Україна" адвокату Хекало О.О. - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" - ; представнику ТОВ "Лемешівка Агро Плюс" Марченку А.Є. - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; арбітражному керуючому Плесюку О.С. - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України повне рішення складено 16 квітня 2024 р.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. прим.:

1 - до справи