ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.04.2024 Справа № 917/1092/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ківшик О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича вх. № 4642 від 05.04.2024 про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником у справі № 917/1092/23

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтайл", вул.Свіштовська, б. 11, м. Кременчук, Полтавська обл., 39610

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Ресурс", вул. Пугачова Вадима, б. 8Д, корпус А, оф. 210, м. Кременчук, Полтавська обл., 39623

про стягнення 247 838,31 грн,

Секретар судового засідання Ісенко М.В.,

Представники учасників судового процесу: не з`явилися,

установив:

В провадженні Господарського суду Полтавської області перебувала справа №917/1092/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтайл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Ресурс" стягнення 247 838,31 грн заборгованості (основний борг), що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 25.08.2022 року між сторонами Договору № 250822-2Т про перевезення вантажу автомобільним транспортом.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.10.2023 року позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Ресурс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтайл" 247 838,31 грн основного боргу та 3 717,57 грн витрат по сплаті судового збору.

Східний апеляційний господарський суд постановою від 25.12.2023 рішення Господарського суду Полтавської області від 16.10.2023 у справі №917/1092/23 залишив без змін.

22.01.2024 року на виконання вказаного рішення Господарським судом Полтавської області видано відповідний наказ.

05.04.2024 року до Господарського суду Полтавської області надійшла заява Приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича (вх. №4642), в якій останній просить суд звернути стягнення на грошові кошти у розмірі 28 000,00 грн, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Смарт Карго" та яке має заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "МД Ресурс".Суд ухвалою від 08.04.2024 року призначив розгляд заяви на 15.04.2024 року на 10:00, явку представників учасників процесу визнав не обов`язковою, запропонував учасникам справи та ТОВ "Смарт Карго" надати суду письмові пояснення, в яких викласти свою позицію щодо заяви Приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича.

У судове засідання 16.04.2024 року учасники представництво не забезпечили, письмових пояснень та причин неявки суду не повідомили, були належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання з розгляду зазначеної заяви, про що свідчать матеріали справи.

За приписами ч. 3 та ч. 4 ст. 336 ГПК України суд не оцінює вказану обставину як підставу для відкладення розгляду заяви.

Приватний виконавець надав суду заяву вх. № 5125 від 15.04.2024 року про виправлення допущеної у прохальній частині заяви описки та розгляд заяви без його участі (участі його представника).

При винесенні ухвали суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2012 №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців, є Закон України «Про виконавче провадження».

Заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб (пункт 1 частини 1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, визначено статтею 336 ГПК України.

Відповідно до частини першої статті 336 ГПК України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Верховний Суд у постанові від 22.07.2021 у справі № 905/1642/19 зазначив, що подана в порядку статті 336 ГПК України виконавцем чи стягувачем заява про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є по суті вимогою про стягнення коштів з такої особи з визначених законом підстав, що у разі її задоволення судом має відповідати та забезпечувати досягнення мети виконавчого провадження - реальне виконання судового рішення, шляхом стягнення грошових коштів з особи, яка має заборгованість перед боржником.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 910/7023/19 вказала, що особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою.

Основною умовою про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, відповідно до статті 336 ГПК України, є заборгованість, яка підтверджена рішенням суду або таку заборгованість не оспорює особа, якій належать кошти, на які виконавець просить звернути стягнення. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.07.2018 у справі №925/1048/17, від 06.02.2020 у справі №913/381/18.

Системний аналіз приписів статті 53 Закону України «При виконавче провадження» та статті 336 ГПК України свідчить про те, що такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем задля неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20, від 02.11.2021 у справі № 910/10579/19, від 12.05.2021 у справі № 910/8613/19.

При цьому за своєю правовою природою положення зазначених статей не є імперативними, судова дискреція в цьому випадку передбачає повноваження суду обирати між альтернативами підстав відмови або задоволення заяви, кожна з яких є законною, вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, з урахуванням усіх обставин справи та відомостей про всіх учасників процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 910/10579/19, від 12.05.2021 у справі № 910/8613/19.

Предметом дослідження під час розгляду заяви відповідно до статті 336 ГПК України має бути факт наявності заборгованості, що повинен підтверджуватись доказами, які відповідають вимогам статей 76-79 ГПК України, зокрема, це може бути відповідне рішення суду та факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які просять звернути стягнення. Послідовна та стала правова позиція щодо предмета дослідження у цій категорії справ щодо застосування положень статті 336 ГПК України висловлена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2020 у справі № 910/5300/17 та постановах Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20, від 23.07.2018 у справі № 925/1048/17, від 11.09.2019 у справі № 902/1260/15, від 01.08.2019 у справі № 927/313/18, від 06.02.2020 у справі № 913/381/18.

Водночас остаточне рішення за результатами розгляду заяви, поданої в порядку, передбаченому статтею 336 ГПК України, має бути прийняте з урахуванням усіх обставин справи та відомостей про всіх учасників процесу. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20.

Частина друга статті 336 ГПК України не встановлює виключних підстав для відмови в задоволенні такої заяви, а тому суд, установивши обставини, за яких звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, неможливе, може відмовити в задоволенні відповідної заяви з дотриманням норм процесуального законодавства. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 16.10.2023 року у справі №917/1092/23 є чинним, набрало законної сили 25.12.2023 та є обов`язковим для виконання.

22.01.2024 року на виконання вказаного рішення Господарським судом Полтавської області видано відповідний наказ.

30.01.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником Володимиром Леонідовичем відкрито виконавче провадження №74008325 з примусового виконання вказаного наказу.

Товариством з обмеженою відповідальністю "МД Ресурс" листом від 06.03.2024 року повідомлено приватного виконавця про відсутність у нього майна та коштів для виконання рішення суду, та можливість виконання рішення суду у разі надходження коштів в рахунок погашення дебіторської заборгованості (том справи 2, а.с. 13).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Смарт Карго" листом № 10 від 20.03.2024 року на запит приватного виконавця від 11.03.2024 року № 12377 надало інформацію про те, що станом на 20.03.2024 року за даними бухгалтерського обліку Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Карго" обліковується кредиторська заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "МД Ресурс" в розмірі 28 000,00 грн, на підтвердження чого надає в додатки до листа копію договору від 14.11.2023 року №141123/15 та копію акту звірки від 20.03.2024 року (том справи 2, а.с. 14-16).

Таким чином, судом встановлено, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Карго" наявна заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "МД Ресурс" в розмірі 28 000,00 грн., яка не оспорюється Товариством з обмеженою відповідальністю "Смарт Карго".

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 129 Конституції України та пунктом 4 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку задовольнити заяву Приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича вх. № 4642 від 05.04.2024 про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником у справі № 917/1092/23.

Керуючись ст. 234-235, 336 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича вх. № 4642 від 05.04.2024 про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником у справі № 917/1092/23 задовольнити.

2. Звернути стягнення на грошові кошти в розмірі 28 000,00 грн, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Смарт Карго" () та яке має заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "МД Ресурс" (), в рахунок погашення заборгованості на підставі рішення Господарського суду Полтавської області від 16.10.2023 року у справі №917/1092/23, що перебуває на примусовому виконанні в межах виконавчого провадження № 74008325.

Ухвала є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання в порядку та строки, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Стягувачем за цією ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Сінтайл" (вул. Свіштовська, б. 11, м. Кременчук, Полтавська обл., 39610, )

Боржником за цією ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Смарт Карго" (вул. Пушкіна, буд. 5, м. Ватутіне, Черкаська обл., 20250. )

Строк пред`явлення до виконання - по 16.04.2027.

Ухвалу підписано 15.04.2024 року

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку у порядку та строки, передбачені ст.ст. 254 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В.Ківшик