номер провадження справи 9/5/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2024 Справа № 908/122/24

м.Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма АМГ ЛТД», м. Дніпро

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС», м. Запоріжжя

про стягнення суми 600936,26 грн

Суддя Боєва О.С.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області через підсистему ЄСІТС Електронний суд надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма АМГ ЛТД» про стягнення з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС» суми 591 198,86 грн основного боргу, суми 2524,77 грн 3% річних, суми 4138,39 грн інфляційних втрат, суми 3074,24 грн пені, всього загальної суми 600936,26 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 16.01.2024 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/122/24 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою суду від 23.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/122/24, присвоєно номер провадження справи 9/5/24. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Предметом розгляду є позовні вимоги, викладені у позовній заяві, які мотивовані зокрема, наступним. Позивачем були виконані роботи визначені умовами укладеного сторонами Договору № 3889 від 05.07.2021, що підтверджується актом приймання виконаних підрядних робіт №1102/31 (КБ-2в) від 30.09.2021 за вересень 2021 на загальну суму 949 025,24 грн, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та зарплати (КБ-3) за вересень 2021; актом приймання виконаних підрядних робіт № 1102/31-1 (КБ-2в) від 30.11.2021 за листопад 2021 на загальну суму 591198,86 грн, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та зарплати (КБ-3) за листопад 2021, що були підписані сторонами без зауважень та скріплені печатками сторін. 21.09.2021 та 15.11.2021 року відповідач оплатив виконані підрядні роботи за актом приймання виконаних підрядних робіт № 1102/31 від 30.09.2021 за вересень 2021 у повному обсязі. Зобов`язання щодо оплати робіт за актом приймання виконаних підрядних робіт № 1102/31-1 від 30.11.2021 за листопад 2021 на суму 591 198,86 грн. відповідач не виконав. Крім того, у позовній заяві позивач зазначив, що відповідно до п. 4.14 Договору субпідрядник був зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку відповідно до п.201.1 ст.201 ПКУ та зареєструвати їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, у встановлений ПКУ термін. У зв`язку із блокуванням та ухваленням Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №106 від 30.11.2021 на суму 591 198,86 грн позивач не зміг в установлені терміни зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних. Тільки після звернення позивача до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за захистом свого порушеного права та ухваленням судом відповідного рішення, лише 06 жовтня 2023 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було прийнято рішення про реєстрацію зазначеної вище податкової накладної. Позивач звертався до відповідача з вимогою здійснити оплату за виконані підрядні роботи згідно акту № 1102/31-1 від 30.11.2021, яка була залишена відповідачем без відповіді. Невиконання відповідачем зобов`язань з оплати виконаних позивачем робіт стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Крім суми 591 198,86 грн основного боргу, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивачем також нараховані та заявлені до стягнення з відповідача сума 2 524,77 грн 3% річних за період прострочення з 25.11.2023 по 15.01.2024, сума 3 074,24 грн пені за період прострочення з 25.11.2023 по 15.01.2024 та сума 4 138,39 грн інфляційних витрат за грудень 2023. Позов обґрунтовано ст.ст.22, 525, 526, 610, 611, 625, 628, 629, 837, 853, 882 ЦК України, ст.ст.193, 230 ГК України та умовами договору.

09.02.2024 до суду від відповідача надійшов відзив (документ сформований в системі «Електронний суд» 08.02.2024), відповідно до якого відповідач проти позовних вимог заперечив. З посиланням на умови пункту 4.14 договору зазначив, що у зв`язку із несвоєчасною реєстрацією позивачем податкової накладної відповідач втратив право на включення в податковий кредит певних сум податку на додану вартість. У зв`язку з чим, вимоги про стягнення основного боргу та штрафних санкцій є безпідставними. У відзиві відповідач також просив суд врахувати положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18, щодо права суду зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій та 3% річних. При цьому зазначив, що розмір заявлених до стягнення пені та 3% річних не є співмірним зі збитками, наявність яких позивачем навіть не доведена. Добросовісність поведінки відповідача при виконанні умов договору свідчить про здійснення з його боку усіх можливих заходів для виконання зобов`язань, проте у зв`язку із обставинами, які від нього не залежать, відповідач не має можливості розрахуватись за виконані роботи. Стягнення з відповідача такої значної суми пені та 3% річних матиме негативні наслідки для діяльності відповідача. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, проте у разі якщо суд дійде до висновку про задоволення позовних вимог, зменшити заявлену позивачем пеню та 3% річних на 90%.

12.02.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (документ сформований в системі «Електронний суд» 09.02.2024). Позивач зазначив, що наведені у відзиві доводи щодо незгоди із заявленими позовними вимогами не підкріплено жодними належними доказами, суперечать умовам договору та не можуть бути правовою підставою для відмови у задоволені позовної заяви. Відповідачем доказів на підтвердження факту того, що відносно нього проведеною уповноваженими державними органами перевірку, якою були б виявлені порушення позивачем або контрагентами позивача встановлених чинним законодавством вимог, що підлягають виконанню платниками податків, у зв`язку з якими для відповідача настали негативні фінансові наслідки, виражені у втраті права на включення в податковий кредит певних сум податку на додану вартість, в штрафних санкціях, що підлягають застосуванню до нього, або в іншій формі. Доказів настання таких збитків у нього або належного повідомлення позивача про такі обставини, відповідач до свого відзиву не надав. Вважає також, що заявлення відповідачем про зменшення пені та 3% річних на 90% є необґрунтованим.

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, погіршенням безпекової ситуації в місті Запоріжжі, постійними повітряними тривогами через загрозу обстрілів та ракетних ударів обласного центру і, відповідно, наявністю обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, справу розглянуто 09.04.2024. За наслідками розгляду справи судом прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

05.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС (Генеральний підрядник, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма АМГ ЛТД» (Субпідрядник, позивач у справі) був укладений Договір № 3889 (далі Договір), за умовами якого Субпідрядник зобов`язався на свій ризик, в порядку та на умовах цього договору та за завданням Генерального підрядника виконати роботи з капітальних ремонтів та реалізації інвестиційних проектів (надалі роботи) основних засобів ПАД «Дніпровський металургійний комбінат», запланований перелік яких зазначається сторонами в Специфікаціях цього договору (п.1.1 Договору).

В п. 3.1 Договору визначено, що ціна робіт, виходячи із особливості та способів виконання робіт визначається на підставі затверджених ПАТ «ДМК» або Генеральним підрядником кошторисів (КФР), калькуляцій, протоколів узгодження договірної вартості робіт, проектів та вказана у відповідних додатках (Специфікаціях), які є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п. 4.1 Договору, оплата Генеральним підрядником виконаних робіт здійснюється за фактом їх виконання з наступною оплатою в строк до 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання сторонами відповідних актів КБ-2в з додатками до актів КБ-2в, підтверджених довідками КБ-3 (або інших документів, узгоджених сторонами згідно з п. 2.3 цього договору), на підставі наданих Субпідрядником рахунків і податкових накладних, якщо інше не вказано в Специфікаціях.

За змістом п. 4.14 Договору, Субпідрядник зобов`язаний з дотриманням вимог чинного законодавства здійснити реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних:

- податкової накладної на всю суму виниклих у Субпідрядника податкових зобов`язань по ПДВ - з дотриманням термінів, передбачених чинним законодавством, але не пізніше за 5 (п`ятого) число календарного місяця, наступного за місяцем виникнення податкових зобов`язань по ПДВ;

- розрахунку коректування до податкової накладної на всю суму збільшення компенсації вартості робіт - з дотриманням термінів, передбачених чинним законодавством, але не пізніше за 5 (п`ятого) числа календарного місяця, наступного за місяцем вказаного збільшення суми компенсації вартості.

У Специфікації № 1 від 05.07.2021 до Договору сторони, зокрема, визначили, що Генеральний підрядник доручає, а Субпідрядник зобов`язується виконати роботи з капітального ремонту (КР) на об`єкті: Газовий цех, Ремонт, антикорозійне покриття м/к сходів, колон, майданчиків, газопроводу природного газу Ду 800-1000 згідно КФР № 18-1612 ПТК 767 ГП. Загальна вартість робіт з урахуванням ПДВ складає: 2 279 918,59 грн. Додатком 1 до Специфікації № 1 є Договірна ціна № 18-1612 ПТК 767 ГП.

Згідно з п. 6 Специфікації № 1, результат виконаних робіт за цією Специфікацією оформлюється актом КБ-2в.

В п.4 Специфікації № 1 сторони погодили, що оплата за цією Специфікацією здійснюється Генпідрядником у наступному порядку:

- за фактом виконання частини робіт та підписання проміжних актів виконаних робіт, в строк до 45 (сорока п`яти) календарних днів на підставі наданих рахунків на передплату, Субпідряднику виплачується 90 (дев`яносто) відсотків від суми по проміжним актам виконаних підрядних робіт;

- після підписання актів приймання виконаних підрядних робіт між Замовником та Генеральним підрядником, Субпідрядник надає Генеральному підряднику акт приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в, який складається з підписаних проміжних актів виконаних робіт. Після підписання наданого Субпідрядником акту приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в Генеральним підрядником, Субпідряднику виплачується 10 (десять) відсотків від суми по кожному з проміжних актів виконаних робіт в строк 45 (сорока п`яти) календарних днів на підставі наданих рахунків.

Матеріали справи свідчать, що позивачем в т.ч. були виконані роботи за вищевказаним Договором, обумовлені Специфікацією №1, що підтверджується Актом №1102/31-1 від 30.11.2021 приймання виконаних підрядних робіт за листопад 2021 форми КБ-2в на загальну суму 591 198,86 грн, в т.ч. 98533,14 ПДВ, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та зарплати (КБ-3) за листопад 2021 на вказану суму, які підписані сторонами без зауважень та скріплені печатками (копії додані до позовної заяви).

Позивачем також надано копію електронної податкової накладної № 106, складеної 30.11.2021, на суму вказаних робіт: 492665,72 грн, сума ПДВ 98533,14 грн, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до рішення Головного Управління ДПС у Дніпропетровській області про реєстрацію податкової вказаної накладної в ЄРПН від 16.10.2023 № 9665612/19440641.

10 жовтня 2023 року засобами електронного зв`язку позивач надіслав відповідачу лист вих. № 10/10-1 від 10.10.2023, в якому просив здійснити оплату в т.ч. за виконані підрядні роботи згідно акту № 1102/31-1 від 30.11.2021. До зазначеного листа додавався рахунок на оплату № 2 від 09.10.2023 на суму 591198,86 грн (копії надано в матеріали справи).

15 листопада 2023 року позивач засобами поштового зв`язку направив відповідачу лист-претензію вих. № 15/1 від 15.11.2023 щодо виконання умов договору, з вимогою здійснити оплату за виконані підрядні роботи згідно акту № 1102/31-1 від 30.11.2021 на суму 591198,86 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати виконаних позивачем робіт, позивач звернувся до господарського суду з позовом, за яким відкрито провадження у даній справі № 908/122/24.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Аналогічні положення містить ст.174 Господарського кодексу України, згідно з якою господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Частиною 1 ст. 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду підрядник зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові

Підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник (ч. 1 ст. 838 ЦК України).

Згідно зі ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

В частині 1 ст. 854 ЦК України визначено: якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Як встановлено судом вище, позивачем були виконані роботи за Договором про що сторонами було складено Акт №1102/31-1 від 30.11.2021 приймання виконаних підрядних робіт за листопад 2021 на загальну суму 591 198,86 грн, який підписаний сторонами без зауважень.

Відповідно до умов п. 4 Специфікації № 1 до договору, відповідач повинен був здійснити остаточний розрахунок після підписання акту приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в.

Доказів виконання відповідачем обов`язку з оплати виконаних позивачем підрядних робіт згідно з Актом № 1102/31-1 від 30.11.2021 приймання виконаних підрядних робіт за листопад 2021 на загальну суму 591 198,86 грн матеріали справи не містять.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У частині 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ( ч. 1 ст. 74 ГПК України ).

Відповідно до положень ст. 78 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 р. у справі № 917/483/19.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 р. у справі № 917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 р. у справі №129/1033/13-ц.

Позивачем надані в матеріали справи докази в обґрунтування своїх вимог щодо заявленої стягнення суми основного боргу в розмірі 591198,86 грн.

Відповідач позовні вимоги в частині заявленої до стягнення суми основного боргу не спростував. Доказів виконання грошових зобов`язань за договором щодо оплати виконаних позивачем робіт на суму 591 198,86 грн суду не надав.

На підставі усього вищевикладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми 591 198,86 грн основного боргу є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 2524,77 грн за період прострочення з 25.11.2023 по 15.01.2024 включно та інфляційних витрат в розмірі 4138,39 грн грудень 2023.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт порушення відповідачем строків виконання грошових зобов`язань з оплати виконаних позивачем робіт є доведеним, підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростований.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційний втрат в межах заявлених позивачем періодів нарахування, суд визнав їх обґрунтованими. Розрахунки здійснені позивачем правильно, а тому позовні вимоги в цій частині задовольняються судом у заявлених позивачем розмірах.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми 3074,24 грн пені, нарахованої за період з 25.11.2023 по 15.01.2024 включно.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В пункті 10.1 Договору сторони визначили, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з п. 10.2 Договору у випадку порушення строків оплати виконаних робіт, Генпідрядник сплачує Субпідряднику пеню у розмірі 0,01 % від несплаченої суми за кожен день затримки, але не більш подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що його здійснено правильно, тому позовні вимоги в цій частині задовольняються судом у заявленому позивачем розмірі.

Викладені у відзиві відповідача заперечення є безпідставними з огляду на наступне.

Так, позивачем надано в матеріали справи копію електронної податкової накладної № 106 від 30.11.2021 на суму 591198,86 грн, яка була зареєстрована в Єдиному державному реєстрі податкових накладних 06.10.2023, про що судом було зазначено вище.

Наведеними відповідачем у відзиві умовами п. 4.14 договору не спростовується обов`язок відповідача здійснити оплату виконаних позивачем робіт, які прийняті відповідачем згідно актом приймання форми КБ-2в без зауважень, у строки оплати, визначені умовами Специфікації № 1 від 05.07.2021 до договору.

При цьому, суми 3% річних та пені на заборгованість за виконані позивачем роботи в розмірі 591198,86 грн, нараховані позивачем за період, починаючи з 25.11.2023, а інфляційні втрати за грудень 2023, тобто за періоди після фактичного здійснення 06.10.2023 реєстрації податкової накладної №106 від 30.11.2021 в ЄРПН.

В свою чергу, зі змісту п.4.14 договору слідує, що у разі втрати права на включення в податковий кредит суми податку на додану вартість, вказаної у податковій накладній, Субпідрядник зобов`язаний відшкодувати Генеральному підряднику збитки, за наявності відповідних умов та обставин.

У відзиві відповідачем також заявлено про зменшення судом заявлених позивачем до стягнення сум пені та 3% річних на 90%.

Суд, розглянувши вказане клопотання відповідача, дійшов до висновку про його необґрунтованість та відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом із тим, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18). Визначене ч.2 ст. 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси.

Зменшення розміру 3% річних нарахованих відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, які не є неустойкою, не передбачено положеннями чинного законодавства, а можливість зменшення відсотків річних передбачено виключно одиничною судовою практикою, викладеною у постанові Великої Палати Верховного суду України від 18.03.2020 по справі № 902/417/18, яку суд не застосовує в даному випадку з огляду на те, що в справі №902/417/18 позивачем була заявлена до стягнення з відповідача сума річних у визначеному сторонами за договором розмірі від простроченої суми (договірний розмір річних), який був значно більший 3% річних, а у даній справі № 908/122/24 позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних, тобто розміру річних передбачених нормою права (ч.2 ст. 625 ЦК України).

Щодо клопотання відповідача в частині зменшення розміру пені, суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Водночас, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 ст. 3 ЦК України) та засадах господарського судочинства, визначених ст. 2 ГПК України.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Отже, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Зменшення неустойки, яка нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту.

Суд оцінює чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

Суд критично оцінює посилання відповідача у відзиві на добросовісність поведінки відповідача при виконанні умов договору, адже матеріали справи не містять доказів вжиття ним відповідних заходів для виконання своїх зобов`язань щодо оплати виконаних позивачем робіт, в тому числі й частково. При цьому, як зазначалося судом вище, нарахування 3% та пені за порушення виконання грошового зобов`язання здійснено відповідачем за період прострочення, що виник після реєстрації податкової накладної.

Безпідставним також є посилання відповідача на те, що розмір заявлених до стягнення сум 3% річних та пені є значним.

Так, розмір 3% річних (2524,77 грн) та розмір пені (3074,24 грн), які заявлені до стягнення з відповідача у даній справі складають 0,43% та 0,52% відповідно від суми заборгованості за виконані позивачем роботи (591 198,86 грн). А отже їх зменшення явно не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності.

З огляду на викладене, підстави для зменшення нарахованих відповідачеві відсотків річних та пені відсутні.

На підставі усього вищевикладеного, позовні вимоги задовольняються судом повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на сплату судового збору суд враховує наступне.

Відповідно до п.2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

При зверненні до суду з даним позовом позивач за платіжною інструкцією № 30 від 15.01.2024 сплатив судовий збір в розмірі 9014,04 грн, що становить 1,5% від ціни позову (600936,26 грн).

Оскільки позовна заява ТОВ «Науково-виробнича фірма АМГ ЛТД» надійшла до суду в електронній формі через систему «Електронний кабінет», за подання цієї позовної заяви позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 7211,23 грн із застосуванням коефіцієнту пониження ставки судового збору.

Таким чином при зверненні з позовом до суду позивач надмірно сплатив судовий збір в розмірі 1802,81 грн.

За змістом п. 1 ч. 1, ч. 2 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

На підставі викладеного, судовий збір у розмірі 1802,81 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України. Повернення зазначеної суми судового збору буде здійснено за відповідним клопотанням позивача за ухвалою суду.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму 7211,23 грн витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС», (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, буд. 72) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма АМГ ЛТД», (49051, м. Дніпро, вул. Калинова, буд. 8Д, офіс 26) суму 591 198 (п`ятсот дев`яносто одну тисячу сто дев`яносто вісім) грн 86 коп. основного боргу, суму 2524 (дві тисячі п`ятсот двадцять чотири) грн 77 коп. 3% річних, суму 4138 (чотири тисячі сто тридцять вісім) грн 39 коп. інфляційних витрат та суму 3074 (три тисячі сімдесят чотири) грн 24 коп. пені.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС», (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, буд. 72) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма АМГ ЛТД», (49051, м. Дніпро, вул.Калинова, буд. 8Д, офіс 26) суму 7211 (сім тисяч двісті одинадцять) грн 23 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 09.04.2024.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва