ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2024 р. Справа№ 925/1025/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Алданової С.О.

за участю:

секретаря судового засідання Звершховської І.А.,

від позивача: Кірса В.В.,

від відповідача-1: не з`явились,

від відповідача-2: Крюкова М.В.,

від відповідача-3: Штабовенко Д.В.,

від третьої особи-1: Шульга П.М.,

від третьої особи-2: не з`явились,

від третьої особи-3: не з`явились,

від третьої особи-4: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу

приватного виконавця Безмагоричних Микити Андрійовича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрседлекс»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 (повний текст складено 20.11.2023)

у справі № 925/1025/23 (суддя Кучеренко О.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Віта Верітас»

до 1) Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1»,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрседлекс»,

3) приватного виконавця Безмагоричних Микити Андрійовича,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача:

1) ОСОБА_1 ,

2) Міністерство юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної служби,

3) Київська міська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на, стороні відповідачів:

4) Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКОН СОЛЮШНС».

про визнання недійсним правочину,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

28.07.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Віта Верітас» (далі - ТОВ «Віта Верітас») звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою, у якій просить визнати недійсним правочин, оформлений актом про проведені торги від 15.03.2021, виданим приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних Микитою Андрійовичем (далі - виконавець Безмагоричний М.А.) щодо реалізації квартири АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрседлекс» (далі - ТОВ «Укрседлекс»).

В обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Віта Верітас» зазначає, що воно є одним з кредиторів Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1» (далі - ПрАТ «Трест Київміськбуд-1»), майнові вимоги якого до ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» у розмірі 388 819 919,51 грн були визнані рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 у справі №17/192, що набрало законної сили.

Зазначене рішення ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» не виконано та перебуває на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у складі зведеного виконавчого провадження відносно цього ж боржника (НОМЕР_1).

Під час примусового виконання цього судового рішення у зведеному виконавчому провадженні НОМЕР_1 державний виконавець з метою виконання рішення суду та задоволення вимог стягувачів наклав арешти на все майно ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» та звернув стягнення на належне боржнику майно, в т.ч. і на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 106,8 м. кв, житловою площею 62,0 м. кв.

За заявкою державного виконавця ця квартира була передана на примусову реалізацію до Державного підприємства «СЕТАМ» (далі - ДП «Сетам») шляхом проведення електронних торгів відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом МУЮ №2831/5 від 29.09.2016.

16.08.2021 відбулись електронні торги з реалізації вказаної квартири (лот №487465), оформлені протоколом №550497 від 16.08.2021, за результатами яких переможцем торгів було визнано учасника під №8 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) з ціновою пропозицією 1 167 642,08 грн.

Позивач зазначає, що станом на день подачі позову акт з придбання квартири на електронних торгах на користь переможця не оформлено, остаточний розрахунок переможець за вказане майно не провів, оскільки згідно з інформацією з реєстру речових прав на нерухоме майно до моменту примусової реалізації вказана квартира вже була відчужена з власності ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрседлекс» (далі - ТОВ «Укрседлекс») на підставі акта від 15.03.2021, виданого виконавцем Безмагоричних М.А.

Згідно з актом від 15.03.2021 під час виконавчого провадження НОМЕР_2 при примусовому виконанні виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Некрилова К.Ю. №2210 від 11.11.2020 було погоджено реалізацію спірної квартири на користь ТОВ «Укрседлекс» за ціною 194 376,00 грн.

Внаслідок укладення цього правочину задоволення вимог ТОВ «Віта Верітас» та виконання рішення суду про стягнення з ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» на користь позивача суми заборгованості не відбувалось.

ОСОБА_1 має здійснити доплату вартості спірної квартири на рахунок виконавчої служби у сумі 1 109 259,98 грн, а виконавча служба у свою чергу має розподілити ці кошти серед стягувачів пропорційно розміру їх вимог та в порядку черговості.

На день звернення ТОВ «Віта Верітас» з позовом у цій справі реалізована на електронних торгах 16.08.2021 квартира фактично належить іншому власнику - ТОВ «Укрседлекс».

Заявляючи вимогу про визнання спірного правочину недійсним у судовому порядку, ТОВ «Віта Верітас» зазначає, що цей правочин містить ознаки фраудаторності, оскільки його було вчинено за недобросовісності дій його учасників, з метою уникнення звернення стягнення на майно ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» та ухилення від задоволення кредиторських вимог ТОВ «Віта Верітас» у зведеному виконавчому провадженні та виконання рішення суду,

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 08.08.2023 відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_1 , Міністерство юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної служби (далі - МУЮ), Київську міську раду; залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Єврокон Солюшнс» (далі - ТОВ «Єврокон Солюшнс»).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 позов задоволено частково. Визнано недійсним правочин, який оформлений актом про проведені торги від 15.03.2021, що виданий приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. щодо реалізації квартири Шульги Т.Г., яка належала на праві власності ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» на користь ТОВ «Укрседлекс». У частині позовних вимог до приватного виконавця Безмагоричних М.А. відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Укрседлекс» на користь ТОВ «Віта Верітас» 2 013,00 грн судового збору. Стягнуто з ПАТ «Трест Київміськбуд-1» на користь ТОВ «Віта Верітас» 2 013,00 грн судового збору.

Задовольняючи вимоги частково, суд дійшов висновку, що для укладення спірного правочину з реалізації квартири його учасниками не були додержані вимоги законодавства при його вчиненні, що є підставою для визнання його недійсним (ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні вимог до виконавця Безмагоричних М.А., суд зазначив, що пред`явлення позову до нього є безпідставним з огляду на предмет спору у цій справі, оскільки він не є стороною спірного правочину, а тому є неналежним відповідачем у цій справі та може бути залучений судом як третя особа на стороні відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023, ТОВ «Укрседлекс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «Укрседлекс» посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки суд розглянув справу за відсутності представника ТОВ «Укрседлекс», яке заявило клопотання про відкладення розгляду справи.

Скаржник вважає, що позивач не довів наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину фіктивним на момент його вчинення. Так само, не думку скаржника, спірний правочин не є фраудаторним та вчинений у процесі господарської діяльності товариства. Крім того, апелянт зазначає, що позивач не зазначив, до кого конкретно з відповідачів заявлено позовну вимогу, а також зміст позовних вимог до кожного з відповідачів; суд не встановив причинно-наслідковий зв`язок між нібито порушеним правом позивача та діями / бездіяльністю ТОВ «Укрседлекс».

Також не погодившись із прийнятим судовим рішенням, приватний виконавець Безмагоричних М.А. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 у справі №925/1025/23 та закрити провадження в справі як таке, що не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Скаржник вважає, що суд невірно визначив характер та зміст спірних правовідносин, порушив норми матеріального та процесуального права.

На думку скаржника, суд ухвалив рішення з порушенням юрисдикції, яку чітко передбачає ст. 287 КАС України, а тому суд повинен був закрити провадження у справі як таке, що не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Апелянт вважає, що надана судом оцінка його дій як фактично протиправних (хоча суд їх такими і не називає) не ґрунтується на дійсних приписах Закону України «Про виконавче провадження». У дужках скаржник зазначає, що таку оцінку може надавати лише адміністративний суд.

Скаржник зауважує, що під час відкриття виконавчого провадження керувався ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», а під час реалізації майна - п. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Апелянт також відзначає, що згідно з ч. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову і за фактом такої передачі складається акт, які є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

На думку апелянта, за вказаних підстав у виконавчому провадженні НОМЕР_2 він дотримався вимог чинного законодавства, в т.ч. під час відкриття виконавчого провадження не за місцем виконання рішення.

Позиції учасників справи.

ОСОБА_1 надала відзив на апеляційні скарги ТОВ «Укрседлекс» та виконавця Безмагоричних М.А.

У поданому відзиві щодо доводів апеляційної скарги ТОВ «Укрседлекс» про порушення судом першої інстанції норм процесуального права заперечує та вважає, що ТОВ «Укрседлекс» не організувало явку своїх представників у судове засідання, що свідчить про його недобросовісне відношення до цієї справи. Заперечуючи проти доводів ТОВ «Укрседлекс» про те, що Товариство фактично здійснює діяльність в Запорізькій області, яка наразі є територією активних бойових дій, що заважало йому отримати позовну заяву, ухвалу про відкриття провадження та направити відзив по справі, ОСОБА_1 зазначає, що всі поштові відправлення на адресу ОСОБА_1 ТОВ «Укрседлекс» проводить з м. Київ, а поштова кореспонденція, яка направляється ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Укрседлекс» у м. Запоріжжя, переадресовується до м. Києва.

ОСОБА_1 також вважає, що ТОВ «Укрседлекс» свідомо не реєструвалось в електронному кабінеті в ЄСІТС і всі клопотання, направлялись ТОВ «Укрседлекс» через електронну пошту з цифровим електронним підписом, оскільки в такому разі Товариство мало би змогу додатково ознайомиться зі справою та направити відзив.

ОСОБА_1 також заперечує проти доводів апеляційної скарги в частині посилань на постанову Черкаського апеляційного суду від 23.03.2023 у справі №711/5515/21 щодо встановлення преюдиційних фактів та зазначає, що у вказаній справі суд не встановлював жодного факту щодо правомірності документа, на підставі якого зареєстровано речове право; ТОВ «Віта Верітас» не було учасником вказаної справи, оскільки у ОСОБА_1 була відсутня інформація щодо стягувачів у виконавчому провадженні, яке перебувало на виконанні у ВПВР.

Заперечуючи проти доводів щодо порушеного права та інтересу позивача, ОСОБА_1 зазначає, що в абз. абз. 1 та 2 сторінки 12 рішення суд встановив порушення прав та інтересів позивача. Посилаючись на постанови Верховного Суду від 21.10.2020 у справі №910/9358/19, від 30.06.2020 у справі №310/4921/17, зазначає, що оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була його стороною. Власний інтерес заінтересованої сторони полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Заперечуючи проти доводів щодо недійсності правочину, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні правильно встановив, що ПАТ «Трест Київміськбуд-1» (боржник, він же продавець майна) та ТОВ «Укрседлекс» (покупець) для купівлі-продажу майна застосували ч. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме оформили правовстановлюючий документ через приватного виконавця - акт про реалізацію майна від 15.03.2021, що суперечить Закону України «Про виконавче провадження», наказу Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012.

Зазначаючи про недобросовісність сторін правочину та фраудаторність правочину, ОСОБА_1 посилається на висновок Верховного Суду у постанові від 08.03.2023 у справі №127/13995/21, згідно з яким будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитись під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

Щодо доводів апеляційної скарги виконавця Безмагоричних М.А. про порушення підсудності ОСОБА_1 зазначає, що такі доводи є помилковими, оскільки існує спір про право і сторонами правочину є дві юридичні особи, майно перебувало у власності боржника ПАТ «Трест Київміськбуд-1» і його набувачем стало ТОВ «Укрседлекс».

Заперечуючи проти доводів виконавця Безмагоричних М.А. про дотримання під час виконавчого провадження вимог Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_2 зазначає про врахування судом того, що за зверненням ОСОБА_1 від 10.02.2023 та скаргою ГУ ДПС у м. Києві від 28.07.2022 Міністерство юстиції провело перевірку дій виконавця Безмагоричних М.А. щодо здійснення виконавчого провадження №ВП64696506 та реалізації квартири АДРЕСА_1 . Результатом перевірки було подання від 07.04.2023 та наказ від 21.04.2023. Встановлено грубі порушення у діях приватного виконавця та зупинено його діяльність строком на один місяць (абз. 3 сторінка 18 рішення). Зазначений наказ чинний і приватний виконавець його не оскаржував.

ТОВ «Віта Верітас» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому з доводами апелянтів не погоджується та зазначає, що суд обґрунтовано виходив із того, що судовий захист майнових інтересів осіб, названих у ст. 4 ГПК України, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 2 ст. 20 ГК України здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання правочину недійсним. При цьому існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням (ст. 124 Конституції України ), дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі «Агрокомплекс проти України»). Тобто, з моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, особа має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили, і що таке рішення буде виконано.

ТОВ «Віта Верітас» вважає, що за таких підстав позивач як кредитор та стягувач за виконавчим провадженням із вимогами до боржника ПрАТ «Трест-Київміськбуд-1» (виконавчий документ про стягнення заборгованості з останнього на момент вчинення оспорюваного правочину перебував на примусовому виконанні), мав право законно сподіватися, що його вимоги під час примусового виконання будуть задоволені, у т.ч. шляхом примусової реалізації майна боржника на електронних торгах, зокрема, шляхом продажу спірної квартири.

ТОВ «Віта Верітас» зазначає, що, досліджуючи обставини вчинення спірного правочину суд, дійшов правильного висновку, що його було вчинено як із використанням його учасниками цивільно-правового інструментарію, з очевидним порушенням як норм законодавства при його застосуванні, так і одночасно за наявності об`єктивних ознак фраудаторності, тобто спрямування дій його учасників на ухилення від виконання боржником обов`язку за наявності існуючої вже заборгованості, що в цілому не змінює результат застосування правового наслідку до вчиненого правочину, а саме - визнання такого правочину недійсним.

ТОВ «Віта Верітас» вважає, що посилання приватного виконавця на дотримання ним норм ЗУ «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження НОМЕР_2 та реалізації спірної квартири є необґрунтованими. Безпідставними є і посилання виконавця Безмагоричних М.А. на приписи ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки зазначена стаття регулює інші випадки передачі майна стягувачу в рахунок погашення його вимог, а саме в тому випадку, коли майно не було реалізовано за результатами проведення електронних торгів, що не є тотожним із обставинами укладення спірного правочину. Доказів того, що спірне майно реалізовувалось на електронних торгах в межах виконавчого провадження НОМЕР_2, виконавець Безмагоричних М.А. не надав і навпаки вказані доводи спростовуються матеріалами виконавчого провадження, які містяться у справі.

ТОВ «Віта Верітас» вважає, що за таких обставин суд дійшов вірного висновку, що для укладення спірного правочину із реалізації квартири його учасниками не були додержані вимоги законодавства при його вчиненні, що є підставою для визнання його недійсним за загальними підставами визнання правочину недійсним (ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України).

Щодо доводів ТОВ «Укрседлекс» про порушення судом процесуального права ТОВ «Віта Верітас» зазначає, що дії ТОВ «Укрседлекс» вказують на обрання ним неналежної форми процесуальної поведінки, яка спрямована на затягування розгляду справи та вказує на процесуальну бездіяльність сторони щодо забезпечення її участі у розгляді даної справи та її об`єктивного розгляду, що є проявом зловживанням процесуальними правами та недобросовісності, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та маніпулятивними.

ТОВ «Віта Верітас» також вважає помилковими доводи виконавця Безмагоричних М.А. про непідсудність вказаної справи господарському суду та зазначає, що предметом розгляду даної справи є спір, якимй виник внаслідок укладення правочину із купівлі-продажу майна між двома господарюючими суб`єктами, що підсудний Господарському суду Черкаської області.

ТОВ «Віта Верітас» просить апеляційні скарги ТОВ «Укрседлекс» та виконавця Безмагоричних М.А. залишити без задоволення, а рішення господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 - без змін.

Міністерство надало письмові пояснення на апеляційні скарги ТОВ «Укрседлекс» та виконавця Безмагоричних М.А., у якому заперечує в повному обсязі щодо змісту та вимог апеляційних скарг, вважає доводи апеляційних скарг необґрунтованими та безпідставними.

Міністерство вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та ухвалив законне, обґрунтоване та правильне за своєю суттю рішення, правильно застосувавши норми матеріального права, не порушуючи норм процесуального права.

Щодо апеляційної скарги виконавця Безмагоричних М.А. Міністерство зазначає, що виконавець у провадженні НОМЕР_2 порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження», зокрема щодо прийняття до виконання виконавчого документа не за місцем знаходження боржника та його майна (ст. 24 Закону), безпідставного складання акта про проведенні торги (ч. 8 ст. 26 Закону) та здійснив реалізацію майна боржника за заниженою ціною та всупереч ст. 61 Закону (без проведення електронних торгів).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2023 для розгляду апеляційної скарги ТОВ «Укрседлекс» сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.

Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 19.12.2023 для розгляду апеляційної скарги приватного виконавця Безмагоричних М.А. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2023 витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/1025/23 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційними скаргами ТОВ «Укрседлекс» та приватного виконавця Безмагоричних М.А. на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 до надходження матеріалів справи №925/1025/23.

11.01.2024 матеріали справи №925/1025/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 апеляційну скаргу ТОВ «Укрседлекс» на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 у справі №925/1025/23 з доданими документами повернуто скаржнику.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 апеляційну скаргу приватного виконавця Безмагоричних М.А. на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 у справі №925/1025/23 залишено без руху.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 24.01.2024 для розгляду повторно поданої ТОВ «Укрседлекс» апеляційної скарги сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2024 поновлено ТОВ «Укрседлекс» пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Укрседлекс» на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 у справі №925/1025/23. Зупинено дію рішення Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 у справі №925/1025/23 до закінчення його перегляду у суді апеляційної інстанції. Розгляд справи призначити на 06.03.2024. Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом десяти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця Безмагоричних М.А. на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 у справі №925/1025/23. Повідомлено сторонам, що розгляд апеляційних скарг приватного виконавця Безмагоричних М.А. та ТОВ «Укрседлекс» на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 у справі № 925/1025/23 буде здійснюватись в одному апеляційному провадженні. Розгляд справи призначено на 06.03.2024. Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом десяти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 заяву представника приватного виконавця Безмагоричних М.А. Штабовенка Д.В. про участь у судовому засіданні, призначеному на 06.03.2024 о 12 год 20 год, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

У судовому засіданні 06.03.2024 суд протокольно оголосив перерву у судовому засіданні до 20.03.2024, про що повідомив ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», МУЮ, Київську міську раду та ТОВ «Єврокон Солюшнс» відповідною ухвалою; доручено представникам ТОВ «Віта Верітас» адвокату Кірсі В.В., Шульги Т.Г. адвокату Шульзі П.М. та приватного виконавця Безмагоричних М.А. Штабовенку Д.В. забезпечити проведення судового засідання у справі №925/1025/23 в режимі відеоконференції 20.03.2024.

ТОВ «Укрседлекс» звернулось із заявою про зупинення провадження у справі №925/1025/23, у якій просить зупинити провадження у цій справі до прийняття рішення у справі №711/5515/21.

Заявник зазначає, що в провадженні Верховного Суду перебуває справа №711/5515/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Укрседлекс», державного реєстратора виконавчого комітету Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області Сафроненка В.А., виконавчого комітету Руськополянської сільської ради, треті особи: Міністерство юстиції України, ДП «Сетам», про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень із припиненням права власності на майно, скасування запису про державну реєстрацію права власності на майно.

На думку заявника, справа №711/5515/21 та справа, що розглядається, мають тотожний предмет спору і обставини, які є підставою позову у справі, що розглядається, є предметом дослідження у справі №711/5515/21.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Колегія суддів вважає, що зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у справі №925/1025/23.

Крім того, справа №711/5515/21 та справа, що розглядається, мають різний предмет спору; суд касаційної інстанції не встановлює обставини справи, а перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Отже, підстави для зупинення провадження, визначені ТОВ «Укрседлекс» у поданій заяві, відсутні.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 271 ГПК України).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 у справі №17/192 частково задоволено позов ТОВ «Віта Верітас» до ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» про припинення правовідношення шляхом розірвання договору, присуджено до стягнення з ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» на користь ТОВ «Віта Верітас» 236 375 948,79 грн збитків, 150 418 234,72 грн безпідставно отриманих коштів, 25500,00 грн витрат зі сплати державного мита та 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 у справі №17/192 Господарський суд міста Києва 16.03.2017 видав наказ, який ТОВ «Віта Верітас» пред`явило до примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровца А.Т. від 20.04.2017 було відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 16.03.2017.

Крім того, у Відділі примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відносно цього ж боржника ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» перебували інші виконавчі провадження: НОМЕР_4 з виконання наказу Господарського суду міста Києва №47/335 від 24.02.2012 про стягнення з ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» на користь Київської міської ради боргу у розмірі 11 002 146,52 основної заборгованості та 724 182,38 грн пені; НОМЕР_5 з виконання наказу Господарського суду міста Києва №5011-47/12731-2012 від 09.11.2012 про стягнення з ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» на користь Київської міської ради суми боргу у розмірі 78 711 211,50 грн основного боргу та 65 296 572,18 грн пені, які у подальшому були об`єднані у зведене виконавче провадження (зведене виконавче провадження НОМЕР_1).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Селезньова М.О. про арешт майна боржника від 08.08.2014 у виконавчому провадженні НОМЕР_5 накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження на усе рухоме та нерухоме майно, що належить ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровца А.Т. від 19.01.2016 у виконавчому провадженні НОМЕР_4 накладено арешт на квартири №60, №55, №61, №66 , №67 , №67 , №73 , №79 , №84 , №9 , №37 , №42 , №43 , №48 , №49 , №54 , №34 , №36 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що належать ПрАТ товариству «Трест Київміськбуд-1», та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровца А.Т. від 22.05.2017 про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, виконавче провадження НОМЕР_3 було приєднано до зведеного виконавчого провадження НОМЕР_1.

Відомості про вказані виконавчі провадження відносно ПрАТ «Трест Київміськбуд-1 були внесені до автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) та до реєстру боржників. Вказані відомості на момент розгляду справи є чинними, виконавчі провадження не завершені.

Під час примусового виконання у вказаному зведеному виконавчому провадженні НОМЕР_1 державний виконавець звернув стягнення на майно боржника - ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» - квартиру АДРЕСА_1 , заг. площею 106,8 м кв., житловою площею 62,0 м кв., яка належала боржнику на підставі свідоцтва про право власності САС850854 від 01.08.2011, виданого Управлінням власністю міста виконавчого комітету Черкаської міської ради.

Відповідно до висновку про вартість майна ТОВ «Експертно-консультаційний центр» від 13.05.2021, виготовленого на замовлення Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, вартість спірної квартири АДРЕСА_1 станом на 13.05.2021 становить 1 006 588,00 грн.

За заявкою заступника директора Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України НОМЕР_5/15(20.1) від 12.07.2021 на реалізацію арештованого майна у зведеному виконавчому провадженні НОМЕР_5 квартира №36 по вул. Гагаріна, 41/1 у м. Черкаси була передана на примусову реалізацію до Державного підприємства «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ») шляхом проведення електронних торгів відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, який затверджений Наказом МУЮ №2831/5 від 29.09.2016.

16.08.2021 відбулись електронні торги із реалізації квартири АДРЕСА_1 (лот №487465), які оформлені протоколом №550497 від 16.08.2021, за результатами яких переможцем торгів було визнано учасника під №8 - Шульгу Т.Г. з ціновою пропозицією 1 167 642,08 грн.

Подальше оформлення результатів вказаних торгів та сплата переможцем повної вартості придбаної квартири не відбулось, оскільки спірна квартира до моменту проведення електронних торгів була відчужена ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» на користь іншої особи - ТОВ «Укрседлекс».

Суд також встановив, що 02.03.2021 ТОВ «Єврокон Солюшнс» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних М.А. із заявою про відкриття виконавчого провадження із примусового виконання виконавчого листа №2210, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю. про стягнення із ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» на користь ТОВ «Єврокон Солюшнс» заборгованості за договором позики №1203 від 21.08.2020 у сумі 20 130 000,00 грн.

За заявою ТОВ «Єврокон Солюшнс» постановою від 02.03.2021 виконавець Безмагоричних М.А. відкрив виконавче провадження НОМЕР_2.

09.03.2021 до виконавця Безмагоричних М.А. звернулось ТОВ «Укрседлекс» із заявою-пропозицією №2/21 від 04.03.2021, у якій запропонувало в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Єврокон Солюшнс» придбати за 2 837 926,00 грн квартири №84, №79, №73, №67 , №61 , №60 , №55 , №54 , №49 , №48 , №43 , №42 , №37 , №36 , №34 у буд. АДРЕСА_1 .

У виконавчому провадженні НОМЕР_2 міститься лист від 05.03.2021, у якому ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» повідомило про отримання пропозиції від ТОВ «Укрседлекс» в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Єврокон Солюшнс» придбати за 2 837 926,00 грн квартири №84, №79, №73 , №67 , №61 , №60 , №55 , №54 , №49 , №48 , № 43 , №42 , №37 , №36 , №34 у буд. АДРЕСА_1 .

10.03.2021 до виконавця Безмагоричних М.А. звернулось ТОВ «Єврокон Солюшнс» із заявою від 09.03.2021, у якій товариство погодило реалізацію квартир №84 , №79 , №73 , №67 , №61 , №60 , №55 , №54 , №49 , №48 , № 43 , №42 , №37 , АДРЕСА_1 , які належать боржнику ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», за ціною 2 837 926,00 грн в рахунок погашення заборгованості за позикою.

У матеріалах виконавчого провадження НОМЕР_2 міститься звіт про визначення оцінки квартири №36 , складений суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем Захарченко І.В. за замовленням ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», згідно з яким ринкова вартість спірної квартири АДРЕСА_1 становить 194 376,00 грн (без ПДВ).

Постановою від 10.03.2021 у виконавчому провадженні НОМЕР_2 виконавець Безмагоричних М.А. з посиланням на п. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» погодив реалізацію майна боржника, серед якого і спірна квартира АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «Укрседлекс» у рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом №2200 від 11.11.2020.

15.03.2021 виконавець Безмагоричних М.А. склав акт про проведені торги у виконавчому провадженні НОМЕР_2, відповідно до якого у власність ТОВ «Укрседлекс» була передана квартира АДРЕСА_1 , що належала боржнику - ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», за ціною 194 376,00 грн.

Постановою приватного виконавця Безмагоричних М.А. від 17.03.2021 у виконавчому провадженні НОМЕР_2 знято арешт з квартир № 36 , № 54 , № 60 , № 84 у буд. АДРЕСА_1 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Черкаського району Черкаської області Сафроненка В.А. №59887128 від 17.08.2021 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ «Укрседлекс», що підтверджується також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

За заявою ТОВ «Єврокон Солюшнс» №20/11-21 від 30.11.2021 постановою приватного виконавця Безмагоричних М.А. від 10.12.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_2 виконавчий документ - виконавчий напис №2210 від 11.11.2020 повернуто стягувачу відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про визнання недійсним правочину, який оформлений актом про проведені торги від 15.03.2021 приватного виконавця щодо реалізації квартири АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «Укрседлекс».

Судовий захист майнових інтересів осіб, зазначених у ст. 4 ГПК України, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 2 ст. 20 ГК Укарїни здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання правочину недійсним.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема щодо підсудності.

Так, у цій справі суд встановлює наявність / відсутність підстав для визнання правочину недійсним, він заявлений не в порядку ст. 287 КАС України, як це помилково вважає виконавець Бнзмагоричних М.А.

Конституція України гарантує можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагається, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим тобто порушення дійсно повинно мати місце і стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів позивача. Отже, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа (а це кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному правочині). Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була його стороною. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на усій території України.

При цьому держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у т.ч. й права на справедливий суд. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя. Також Європейський суд з прав людини вказав, що Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення №18-рп/2012 від 13.12.2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення №11-рп/2012 від 25.04.2012).

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження`визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі «Агрокомплекс проти України»).

Тобто, з моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження особа має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили, і що таке рішення буде виконано.

Таким чином, ТОВ «Віта Верітас» як кредитор та стягувач за виконавчим провадженням із вимогами до боржника ПрАТ «Трест-Київміськбуд-1» (виконавчий документ про стягнення заборгованості з останнього на момент вчинення оспорюваного правочину перебував на примусовому виконанні) мав право законно сподіватись на задоволення його вимоги під час примусового виконання, у т.ч. шляхом примусової реалізації майна боржника на електронних торгах, зокрема, шляхом продажу спірної квартири.

Внаслідок укладення боржником оспорюваного правочину позивач задоволення своїх грошових вимог не отримав, а рішення суду залишається невиконаним, тому укладення такого правочину щодо відчуження майна боржника безпосередньо порушує і зачіпає право позивача на одержання коштів для погашення суми заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням за рахунок майна боржника, що свідчить про право позивача звернутися до суду із визнанням такого правочину недійсним, незважаючи на те, що він не є стороною такого правочину.

Наведеним спростовуються доводи апеляційних скарг у відповідних частинах.

Вирішуючи по суті спір про визнання недійсним договору, суд повинен з`ясувати, зокрема, підстави для визнання його недійсним, оскільки недійсність правочину може наступати лише з певним порушенням закону.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені ст. ст. 215 та 216 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У справі №910/16579/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила таке.

Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Частиною 3 ст. 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм у межах дозволеного їй законом загального типу поведінки.

Формулювання «зловживання правом» передбачає у собі певну суперечність. Так, особа, яка користується власним правом, має дозвіл на певну поведінку, а якщо її дія не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права (дія без права). Такі випадки трапляються, якщо особа діє недобросовісно, всупереч меті наданого їй права.

Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: 1) особа (особи) «використовувала / використовували право на зло»; 2) наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, у який потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та / або умов; настання цих фактів / умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); 3) враховується правовий статус особи / осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а й про обсяг прав інших учасників цих правовідносин і порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), п. п. 76.3, 76.5).

Тобто фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: момент вчинення оплатного або безоплатного відчуження майна (вчинення правочину в підозрілий період, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі; контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07.12.2018 у справі №910/7547/17).

Боржник, який відчужує майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, або виникнення у нього обов`язку зі сплати боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

При цьому приватноправовий інструментарій (зокрема, вчинення договору дарування та купівлі-продажу) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди).

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України).

При цьому в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

У зв`язку із зазначеним критерії фраудаторності можна розмежувати на: об`активний - коли вчиняється правочин цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку за наявності існуючої вже заборгованості; суб`активний - усвідомлення боржником появи боргу в результаті укладення правочину, що повинно аналізуватися через призму економічної мети договору, сумлінність та добросовісність дій боржника, які мають бути спрямовані на погашення боргу, а не навпаки, на неможливість виконання зобов`язання.

Встановлені у справі обставини свідчать, що спірний правочин було вчинено як із використанням його учасниками цивільно-правового інструментарію, з очевидним порушенням норм законодавства при його застосуванні, так і одночасно за наявності об`єктивних ознак фраудаторності, тобто спрямування дій його учасників на ухилення від виконання боржником обов`язку за наявності існуючої вже заборгованості, що в цілому не змінює результат застосування правового наслідку до вчиненого правочину, а саме - визнання його недійсним.

Цивільно-правовим інструментом для вчинення оспорюваного правочину було обрано Закон України «Про виконавче провадження» і зокрема приписи ч. 8 ст. 26 цього Закону, згідно з якою у разі, якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.

Так, за заявою одного з кредиторів боржника (ТОВ «Єврокон Солюшнс») було ініційоване окреме виконавче провадження НОМЕР_2, яке було відкрито виконавцем Безмагоричних М.А. 02.03.2021 та в ході виконання якого боржник (ПрАТ «Трест-Київміськбуд-1») та стягувач (ТОВ «Єврокон Солюшнс») погодили продаж належної боржнику квартири на користь іншої особи - ТОВ «Укрседлекс» за ціною 194 376,00 грн, що було оформлено актом виконавця про проведені торги від 15.03.2021.

Суд зазначає, що згідно зі ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Таким чином, виходячи з положень цієї статті Закону, виконавець мав право прийняти виконавчий документ про стягнення коштів з боржника юридичної особи та відкрити виконавче провадження у разі, якщо місцезнаходження боржника розташоване на території виконавчого округу, у якому приватний виконавець здійснює свою діяльність, або на цій території знаходиться майно боржника.

Відповідно до абз. 30 п. 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерстві юстиції України №512/5 від 02.04.2012, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (далі - Інструкція), у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ / копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться (знаходяться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

У разі, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю, згідно з п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Виконавче провадження НОМЕР_2 було відкрито приватним виконавцем Безмагоричних М.А. у місті Запоріжжя.

Виконавчий напис нотаріуса про стягнення з боржника на користь ТОВ «Єврокон Солюшнс» заборгованості свідчить, що місцезнаходженням боржника є м. Київ, місцезнаходження спірної квартири (тобто, майна, на яке мало бути звернено стягнення) - м. Черкаси.

Будь-яких визначених законодавством підстав для виконання вказаного виконавчого документа на території м. Запоріжжя під час розгляду справи суд не встановив.

Отже, виконавче провадження було відкрито не за належним місцем виконання.

Враховуючи наведені вище норми Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець Безмагоричних М.А. зобов`язаний був повернути виконавчий документ стягувачу, чого не зробив і навпаки - відкрив виконавче провадження і розпочав його примусове виконання.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Згідно з п. 14 розділу ІІІ Інструкції у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову. У разі відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється зведене виконавче провадження, воно приєднується до зведеного виконавчого провадження, про що державним виконавцем виноситься постанова.

Пунктом 15 розділу III Інструкції передбачено, що об`єднання виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника у зведене виконавче провадження та приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження здійснюється приватним виконавцем у порядку, визначеному п. 14 цього розділу.

Отже, держава створила єдиний механізм здійснення примусового стягнення стосовно одного боржника та множинності стягувачів чи множинності виконавчих проваджень, який полягає у необхідності об`єднувати виконавчі провадження, відкриті щодо одного і того ж боржника, в одне (зведене) виконавче провадження, з метою унеможливлення задоволення вимог одного стягувача переважно перед вимогами інших стягувачів та на шкоду їх правам та інтересам, і даний механізм покликаний, у першу чергу, забезпечити справедливий, повний та єдиний процес виконавчого провадження з метою виконання задоволення вимог стягувачів відповідно до пропорційності та черговості розподілу стягнутих сум із боржника передбаченими положеннями ст. ст. 45-47 Закону України «Про виконавче провадження», у т.ч. за рахунок реалізації майна боржника, аж до повного задоволення вимог стягувачів та виконання рішення суду.

Для забезпечення інформації стосовно боржника діє автоматизована система виконавчих проваджень та реєстр боржників (ст. ст. 8, 9 Закону України «Про виконавче провадження»), які надають можливість, як приватному виконавцю так і іншим особам безоплатно та безперешкодно отримати достовірну та актуальну інформацію стосовно боржника, у т.ч. щодо наявності інших виконавчих проваджень відносно боржника.

На момент вчинення оспорюваного правочину в автоматизованій системі була наявна інформація про відкриті виконавчі провадження щодо боржника ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», які перебували на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та були чинними на момент вчинення оспорюваного правочину. Це свідчило, що відносно ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» існують невиконані боргові зобов`язання, які підтверджуються виконавчими документами, що перебувають на примусовому виконанні. Зазначене, у свою чергу, зобов`язувало приватного виконавця передати виконавче провадження НОМЕР_2 до складу зведеного виконавчого провадження НОМЕР_1 для об`єднання, оскільки виконавче провадження НОМЕР_2 було відкрите приватним виконавцем пізніше. Виконавець Безмагоричних М.А. таких дій не вчинив, вказаних положень законодавства не дотримався.

Суд першої інстанції обґрунтовано погодився з доводами позивача про порушення під час укладення спірного правочину положень ч. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою у разі, якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.

Такий спосіб добровільного виконання боржником своїх зобов`язань перед стягувачем у виконавчому провадженні (шляхом передачі свого майна у рахунок повного або часткового погашення боргу) має застосовуватись сукупно з іншими положеннями законодавства, у т.ч. Закону України «Про виконавче провадження», а не як механізм ухилення від виконання боржником зобов`язань перед іншими кредиторами, в т.ч. за іншими виконавчими провадженнями, оскільки це суперечитиме меті виконавчого провадження як завершальній стадії виконання судового рішення та є несумісним із засадами законності, добросовісності та справедливості.

Вказані положення ч. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» могли бути застосовані лише у випадку, коли у боржника відсутні інші виконавчі провадження, або коли вказані виконавчі провадження відносно цього боржника об`єднані в одне, а застосований механізм забезпечував би задоволення вимог усіх стягувачів, а не окремо якогось із них.

Крім того, положення цієї норми не передбачають винесення виконавцем в разі реалізації боржником майна на користь стягувача або іншої особи постанови про реалізацію майна чи складання актів про примусову реалізацію/проведені торги, як це було зроблено приватним виконавцем в цьому випадку, оскільки як вбачається із диспозиції цієї статті, реалізація майна боржника вчиняється самостійно, поза межами виконавчого провадження, а тому примусова реалізація майна шляхом проведення торгів в такому випадку не відбувається.

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №272438218 від 30.08.2021) свідчить, що 17.03.2021 приватний виконавець Безмагоричних М.А своєю постановою від 17.03.2021, після вчинення спірного правочину, припинив чинне обтяження, яке було накладено на спірну квартиру Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Тобто майно (квартира) було відчужене за наявності чинного зареєстрованого обтяження (арешту) щодо заборони такої реалізації і таке обтяження якраз і застосовувалось як захід забезпечення звернення стягнення на вказане майно для задоволення вимог стягувачів за рахунок вказаного майна боржника в іншому виконавчому провадженні, про що було відомо приватному виконавцю.

Дії приватного виконавця у виконавчому провадженні НОМЕР_2 були предметом перевірки Міністерства юстиції України, за результатами якої у зв`язку із виявленими порушеннями та встановленими обставинами дисциплінарна комісія приватних виконавців погодила подання про застосування до приватного виконавця Безмагорничних М.А. заходів дисциплінарного впливу шляхом зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць. Наказом Міністерства юстиції України №930/7 від 21.04.2023 діяльність приватного виконавця Безмагоричних М.А. була зупинена строком на один місяць.

Тут колегія суддів, з огляду на доводи апеляційної скарги виконавця Безмагоричних М.А. в частині наданої судом оцінки його дій, зазначає, що оцінка його дій була здійснена Міністерством юстиції України і її результати були констатовані судом першої інстанції.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що для укладення спірного правочину із реалізації квартири його учасниками не були додержані вимоги законодавства при його вчиненні що є підставою для визнання його недійсним (ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України).

Суд першої інстанції доцільно зазначив, що при укладенні оспорюваного правочину його сторони цілком та достатньо усвідомлювали або мали усвідомлювати, що вони вчиняють правочин за умов наявності у боржника невиконаних зобов`язань перед іншими кредиторами, а приватному виконавцю, боржнику та стягувачу така інформація була достеменно відома або стала відома, у т.ч. під час здійснення виконавчого провадження НОМЕР_2 та вони були зобов`язані повідомити про це іншого учасника правочину в разі, якщо такі обставини йому були невідомі.

Також слід врахувати те, що інформація про боржника та про виконавчі провадження, а також про зареєстровані речові права і обтяження є публічною, відкритою та загальнодоступною і це надає можливості кожній особі, в т.ч. тій, яка вчиняє правочин із боржником, ознайомитись із такою інформацією.

Наведене свідчить про те, що сторони оспорюваного правочину усвідомлювали або мали усвідомлювати, що такий правочин укладається за наявності заборон щодо відчуження такого майна, наявності інших виконавчих проваджень щодо боржника та не виконаних зобов`язань боржника перед іншими кредиторами.

Колегія суддів з огляду на доводи апеляційної скарги ТОВ «Укрседлекс» відзначає, що обов`язок діяти добросовісно поширюється на усі сторони правочину та особу, яка прийняла виконання.

За спірним правочином спірна квартира була продана без відкритої процедури торгів, у позаконкурентний спосіб, за наявності лише одного покупця ТОВ «Укрседлекс»», якого було обрано самостійно за згодою між боржником та стягувачем, за ціною 194376,60 грн, яка не відповідає реальній вартості такого майна. Експертно-оціночна вартість цієї квартири, яка була проведена у зведеному виконавчому провадження НОМЕР_1 та за якою вказана квартира була передана на реальні торги (стартова вартість) складала 1 006 588,00 грн.

Отже, вартість квартири №36 у спірному правочині не відповідає її реальній ринковій вартості, а боржник, незважаючи на вказані обставини, погоджується її відчужити за заниженою вартістю.

Внаслідок укладення спірного правочину задоволення вимог перед іншими кредиторами, в т.ч. і вимог позивача не здійснювалось, що порушує його законні права.

Вказані фактичні обставини дають підґрунтя для висновку, що оспорюваний правочин за своїми ознаками є фраудаторним, тобто вчиненими на шкоду стягувачам за судовими рішеннями, зокрема на шкоду прав позивача, із порушенням принципу добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), а тому підлягає визнанню недійсним згідно зі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Укрседлекс» щодо складу сторін у справі та вимог до кожного з них, які позивач не конкретизував, колегія суддів оцінює критично та зазначає, що відповідач є обов`язковим учасником господарського процесу - його стороною.

Основною ознакою сторін господарського процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Відповідач залучається до участі у справі у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Враховуючи, що ТОВ «Укрседлекс» є учасником спірного правочину (покупцем), його залучення до участі у справі є обов`язковим.

Щодо доводів апеляційної скарги ТОВ «Укрседлекс» про порушення судом процесуального права колегія суддів зазначає таке.

Протокольною ухвалою від 18.10.2023 суд оголосив перерву у справі до 03.11.2023 на 10:00.

03.11.2023 ТОВ «Укрседлекс» направило на електронну пошту суду клопотання про відкладення призначеного на цей день розгляду справи.

В обґрунтування клопотання представник ТОВ «Укрседлекс» адвокат Плецька Ю.В. зазначила, що не може взяти участь у розгляді цієї справи у зв`язку з тим, що як захисник Попова А.В. в кримінальному провадженні бере участь у кримінальній справі №335/3502/22, яка призначена Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя до розгляду на 03.11.2023 об 11:30.

На підтвердження зазначеного до клопотання заявник долучила роздруківку з сайту «Судова влада України».

Колегія суддів зазначає, що вказана роздруківка дійсно свідчить про розгляд 03.11.2023 об 11:30 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя справи №335/3502/22, однак у цій роздруківці відсутні відомості про те, що у розгляді зазначеної справи буде брати участь адвокат Плецька Ю.В.

Наведене свідчить, що заявник не надав доказів на підтвердження покладених в обґрунтування заявленого клопотання обставин.

Колегія суддів також відзначає, що наявні у справі матеріали свідчать, що ТОВ «Укрседлекс» мало більше ніж одного представника, який брав участь у цій справі, а тому неможливість участі одного з представників не є підставою для неучасті у справі іншого представника.

Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційних скарг витрати за подання апеляційних скарг відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги приватного виконавця Безмагоричних Микити Андрійовича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрседлекс» на рішення Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 у справі № 925/1025/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 03.11.2023 у справі № 925/1025/23 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржників.

4. Справу №925/1025/23 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України, , за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.04.2024.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова