ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2024 р. Справа №921/2/21(921/338/22)

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді МАТУЩАКА О.І.

суддів: СКРИПЧУК О.С.

КРАВЧУК Н.М.

за участю представників сторін:

апелянта: Ковальчук А.С. адвокат;

третьої особи: Півторак В.М. адвокат,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

«Меридіан Авіа Агро» б/н від 30.08.2023 (вх.ЗАГС №0105/2817/23 від 04.09.2023)

на рішення Господарського Тернопільської області від 16.02.23 (суддя Боровець Я.Я.)

у справі №921/2/21(921/338/22)

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Тернопільський електромеханічний завод» в

особі ліквідатора Шимечка А.Я., м.Тернопіль

до відповідачів: 1) ОСОБА_1 , с.Ладичин Тернопільської області

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Меридіан Авіа Агро», м.Київ

за участю третьої особи, що не заявляє

самостійних вимог щодо предмета спору,

на стороні відповідача: Приватного підприємства «Да-Руся», м.Тернопіль

про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна та стягнення грошових коштів

в межах справи №921/2/21

про банкрутство Публічного акціонерного товариства

«Тернопільський електромеханічний завод»

м.Тернопіль

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа №921/2/21 про банкрутство ПАТ «Тернопільський електромеханічний завод», відкрита ухвалою суду від 14.07.2021.

Постановою Господарського суду Тернопільської області від 20.07.2022 у цій справі припинено процедуру розпорядження майном боржника; ПАТ «Тернопільський електромеханічний завод» визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру, а ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Шимечка А.Я.

В межах цієї справи про банкрутство було розглянуто справу 921/2/21(921/338/22), у якій рішенням Господарського суду Тернопільської області від 16.02.2023 позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі продажу №1 від 05.05.2020, укладений між ПАТ «Тернопільський електромеханічний завод» та фізичною особою ОСОБА_1 ; витребувано у ТОВ «Меридіан Авіа Агро» на користь ПАТ «Тернопільський електромеханічний завод» гелікоптер Мі-2, 1983 року випуску, заводський номер 548029023; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Тернопільський електромеханічний завод» грошові кошти у розмірі 10 296 733,75 грн; стягнуто з ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України 2481,00 грн судового збору (за немайновою вимогою) та 154 451,01 грн судового збору (за майновою вимогою).

Не погоджуючись із таким рішенням, ТОВ «Меридіан Авіа Агро» подало апеляційну скаргу в частині лише задоволених позовних вимог до відповідача-2 про витребування майна та визнання недійсним договору.

Рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення 10 296 733,75 грн з ОСОБА_1 не оскаржувалося.

Вказане вище рішення в оскаржуваній частині загалом мотивовано тим, що внаслідок безоплатності укладеного першого договору купівлі-продажі 05.05.2020 гелікоптера позивачем з відповідачем-1 ОСОБА_1 , а також враховуючи відсутність обставин добросовісності та розумності всупереч вимог ст. 3 ЦК України та «підозрілого періоду» його укладення відповідно до ст. 42 КУзПБ, він є фраудаторним, тобто таким, що укладений попереднім керівником боржника із заінтересованою посадовою особою позивача на шкоду позивачу та майбутнім кредиторам у справі про банкрутство. Як наслідок визнання недійсним першого договору відчуження, витребувано майно від останнього його набувача відповідача-2 згідно ст.ст. 387, 388 ЦК України як від добросовісного набувача, яке вибуло від законного власника поза його волею.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідачем-2 подано апеляційну скаргу лише в частині витребування від нього гелікоптера.

Така скарга загалом мотивована тим, що в силу численних правових висновків Верховного Суду, на підставі та з урахуванням ч.1 ст. 388 Цивільного кодексу України, неможливо витребувати майно від особи, яка є добросовісним набувачем і набула майно на підставі оплатного договору.

Присутні у судовому засіданні представники сторін підтримали доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі і відзиві на таку та відповідно представник відповідача просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, а представник позивача, - залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи в сукупності з доводами та запереченнями представників сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги і її відхилення із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 05.05.2020 між ПАТ «Тернопільський електромеханічний завод» як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем, укладено договір №1 купівлі продажу, відповідно до умов якого, продавець зобов`язався передати у власність покупця майно:

- гелікоптер Мі-2, рік випуску 1983, №РВ 0657 (згідно свідоцтва про виключення повітряного судна від 28.05.2004), заводський номер 548029023, авіаційні двигуни № 371633145 та 481624073, які були у використанні;

- гелікоптер Мі-2, рік випуску 1983, №РВ 0658 (згідно свідоцтва про виключення повітряного судна від 28.05.2004), заводський номер 548028023, авіаційні двигуни № 481684127 та 481624183, які були у використанні, а покупець зобов`язався прийняти майно і сплатити його вартість у розмірі, в порядку та на умовах зазначених у цьому договорі (п.1.1., п.1.2. договору).

Згідно умов п.2.1. договору, вартість вказаних гелікоптерів становить 13 000,00 грн ( по 6 500, 00 грн за один).

Покупець сплачує продавцю ціну договору у безготівковій формі, шляхом перерахування грошової суми зазначеної у п.2.1. цього договору у повному її обсязі на розрахунковий рахунок зазначений продавцем протягом трьох банківських днів з дати підписання цього договору (п.2.2., п.2.3. договору).

Відповідно до п.3.1. договору, продавець передає майно покупцю після оплати згідно накладної.

На виконання умов договору, 08.07.2020 позивачем передано гелікоптери відповідачу згідно акту приймання-передачі від 05.05.2020 і у такому акті відсутні посилання на проведену оплату як то вимагалося п. 3.1 вказаного вище договору купівлі-продажі від того ж 05.05.2020.

За даними та твердженнями позивача, оплата на банківський рахунок позивача відповідачем проведена не була, доказів проведення розрахунку у інший (можливо готівковий) спосіб, сторонами у цій справі надані не були.

Згідно офіційних відомостей, які розміщені на офіційному сайті Державної авіаційної служби України (http://avia.gov.ua) згідно даних Державного реєстру цивільних повітряних суден України, гелікоптер Мі-2 з заводським номером 548029023 належить ТОВ «Меридіан Авіа Агро» (код ), як власнику на підставі реєстраційного посвідчення №3010/1 від 01.09.2021.

Відомості щодо гелікоптера Мі-2 з заводським номером 548028023 у Державному реєстрі цивільних повітряних суден України - відстуні.

За твердженням ліквідатора спірне майно, яке належить ПАТ «Тернопільський електромеханічний завод», фактично є в наявності та перебуває у володінні відповідачів без належної правової підстави.

Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду за захистом порушеного майнового права.

Під час розгляду справи у підготовчому засіданні суду першої інстанції, на підставі поданих відповідачем-2 (ТОВ «Меридіан Авіа Агро») пояснень та доказів, також встановлено, що 19.03.2021 між ПП «Да-Руся» як продавцем та ТОВ «Меридіан Авіа Агро» як покупцем, укладено договір купівлі продажу №19/03, відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти й оплатити повітряне судно (гелікоптер ) Мі-2, рік випуску 1983, заводський номер 548029023 (п.1.1. договору).

Пунктами 2.1. та 2.2. договору, сторони домовилися, що ціна повітряного судна вказується та визначається у специфікації до даного договору. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця.

Того ж 19.03.2021 між ПП «Да-Руся» та ТОВ «Меридіан Авіа Агро» підписано специфікацію до договору купівлі продажу №19/03, якою визначили вартість гелікоптера 405 000,00 грн.

Вказаний договір №1903 та Специфікація підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб.

На виконання умов договору №19/03, ПП «Да Руся» передано, а ТОВ «Меридіан Авіа Агро» прийнято у власність повітряне судно: гелікоптер Мі-2, рік випуску 1983, заводський номер 548029023, № НОМЕР_1 , що підтверджується актом приймання - передачі від того ж 19.03.2021.

ТОВ «Меридіан Авіа Агро» здійснило оплату за отриманий гелікоптер у розмірі 405 000,00 грн на розрахунковий банківський рахунок ПП «Да-Руся», що підтверджується платіжним дорученням за № 696 від 25.03.2021.

На підставі означеного вище, судом першої інстанції правомірно встановлено, що спірне майно - гелікоптер Мі-2 вибуло від боржника безоплатно, а менше ніж через один рік було реалізоване за ціною більшою ні 62 рази від тієї, яка зазначена у первинному договорі купівлі-продажі від 05.05.2020 навіть при умові, якщо було б здійснено оплату згідного такого договору.

Додатковою обставиною, яка свідчить про невідповідність ціни продажу боржником гелікоптера навіть при умові, якщо б така плата була б здійснена, правомірно судом першої інстанції також взято до уваги подані позивачем та не спростовані у будь-який спосіб іншими сторонами докази пропозицій ринкових цін у засобах масової інформації.

Зокрема, ринкова вартість аналогічних моделей гелікоптерів близьких до 1983 років випуску, виходячи з офіційного курсу гривні до долара США станом на 24.07.2022 (36,5686 грн/дол. США) становить:

- за гелікоптер Мі-2 1985 року випуску - 1 400 000 доларів США, що станом на 02.02.2022 за офіційним курсом НБУ - становить 51 196 040,00 грн;

- за гелікоптер Мі-2 1983 року випуску - 260 000 доларів США, що станом на 02.02.2022 за офіційним курсом НБУ - становить 9 507 836,00 грн;

- за гелікоптер Мі-2 1982 року випуску - 11 085 631,50 грн;

- вартість гелікоптера Мі -2АМ-1 становить 23 400 000,00 грн.

Тому, за наслідками встановлених вище обставин, судом апеляційної інстанції береться до уваги, що згідно із ч.ч. 2 і 3 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу (фраудаторний правочин).

Фраудаторний правочин може бути визнаний недійсним, якщо його сторони діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, укладаючи договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Питання визнання укладених правочинів недійсними з підстав фраудаторності (фраудаторного правочину) неодноразово було предметом розгляду справ різних судових інстанцій, у тому числі і Верховного Суду, правові висновки у який в силу ч.4 ст. 236 ГПК України підлягають застосуванню судами під час розгляду справ.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі 369/11268/16-ц зроблено правові висновки про необхідність розмежування конструкції фіктивності та фраудаторності , оскільки фіктивний правочин не передбачає наміру створити правові наслідки , натомість фраудаторний їх створює - відчужується майно тощо.

На підставі цього також зроблено висновок, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого , що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника на підставі загальних засад Цивільного законодавства ( п.6 ст.3 ЦК України) та недопустимусть вживанням правом ( ч. 3 ст. 13 ЦК України) та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним , якою може бути як підстава передбачена ст. 234 ЦК України , так і інша, наприклад, підстава передбачена ст 228 ЦК України.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 922/1903/18 відображено, що «Боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Водночас будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (постанови Верховного Суду у справі №405/1820/17 від 24.07.2019, № 910/8357/18 від 28.11.2019). Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може».

Аналогічні за змістом висновки стосовно фраудаторних правочинів висловлено Верховним Судом у постановах від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17).

Ознакою фраудаторності, як підстави визнання договору недійсним є невідповідність договору критеріям розумності, добросовісності та фактична наявність у сторін договору очевидно неправомірної та недобросовісної мети. Недоброчесні боржники використовують різноманітні механізми, щоб приховати очевидно неправомірну та недобросовісну мету укладеного ними договору. Тому, на фраудаторність укладеного боржником договору можуть також вказувати обставини, які мали місце і після його укладення та дозволили виявити дійсні наміри сторін договору на момент його укладення.

Аналогічний за змістом правовий висновок зроблено у п. 111 постанови Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №905/2030/19 (905/2445/19), згідно з яким «Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку».

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.

Виходячи із змісту ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що спірний договір купівлі продажі від 05.05.2020 вчинений у підозрілий трирічний період до дати відкриття провадження у справі про банкрутство боржника (позивача у цій справі); вчинений безоплатно; не відповідає загальним засадам цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності; вчинений заінтересованими особами, тому правомірно визнаний недійсним як фраудаторний.

Апеляційним господарський судом розглядаючи наступну позовну вимогу позивача про витребування майна із чужого незаконного володіння ТОВ «Меридіан Авіа Агро», береться до уваги наступний правовий висновок Верховного Суду, зроблений у п.п. 7.4, 7.5 постанови Великої Палати Верховного Суду наступного змісту: «Оскільки спірні земельні ділянки вибули з комунальної власності на підставі розпорядження Львівської обласної державної адміністрації від 15 грудня 2000 року № 1454, скасованого в судовому порядку у справі № 31/89 через його незаконність, волі територіальної громади м. Львова на таке вибуття не було. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 25 січня 2017 року у справі № 916/2131/15, від 23 листопада 2016 року у справі № 916/2144/15, від 2 листопада 2016 року у справі № 522/10652/15-ц і від 5 жовтня 2016 року у справі № 916/2129/15 та з висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц.

Установлення цього факту є достатнім для того, щоб у позивача виникли правові підстави для витребування земельної ділянки в порядку ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 377 та ч.1 ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У матеріалах цієї справи відсутні докази того, що відповідач ТОВ «Меридіан Авіа Агро» є недобросовісним набувачем, тобто, станом на дату укладання договору купівлі-продажу з ним знало про те, що ТОВ «Да-Руся» не мала права відчужувати гелікоптер саме як законний власник, оскільки не набула такого права від попереднього відчужувача і отримала такий гелікоптер за наслідками оплатного договору.

Проте, враховуючи зазначений вище правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість витребування у даному разі гелікоптера від добросовісного набувача, позаяк договір на підставі якого він набув певні права, є недійсним з моменту укладення, а відтак, воля законного власника (позивача у цій справі) на первинне відчуження такого майна під час укладання договору 05.05.2020, є відсутньою.

Пред`явлення віндикаційного позову з підстав, передбачених ст. 387 ЦК України щодо майна, яке було відчужене до останнього його набувача, забезпечує можливість захисту порушених прав особи, яка вважає себе власником такого майна.

В такий спосіб, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги (зокрема, про визнання недійсним правочину), спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 Цивільного кодексу України, є неефективними.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/18.

Окрім цього, судом апеляційної інстанції постановляючи судове рішення про можливість витребування від останнього добросовісного набувача спірного майна, враховується наявність правової можливості відшкодування збитків, понесених внаслідок відсудження майна у покупця, придбаного ним при незаконному продажі (евікція товару).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог щодо визнання недійсним першого договору купівлі-продажі від 05.05.2020, укладеного позивачем з фізичною особою ОСОБА_1 та витребування майна з чужого незаконного володіння гелікоптера від ТОВ «Меридіан Авіа Агро», є обгрунтованим нормами чинного матеріального та процесуального права, тому залишається судом апеляційної інстанції без змін, а відповідно апеляційна скарга, без задоволення.

В решті оскаржуване рішення залишається без змін, оскільки у інших його частинах не оскаржується.

Враховуючи вимоги п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає залишенню за апелянтом з огляду на відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТОВ «Меридіан Авіа Агро» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.02.23 у справі 921/2/21(921/338/22), без змін.

2. Витрати по оплаті судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Матущака О.І. складений 10.04.2024.

Головуючий-суддя О.І. МАТУЩАК

Судді О.С. СКРИПЧУК

Н.М. КРАВЧУК