РІШЕННЯ

27 березня 2024 року м. ТернопільСправа № 921/19/24

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Касюдик О.О.

розглянув справу

за позовом Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз"

до відповідача Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"

про стягнення 1 109 202,19 грн заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу (основний борг); 254 761,96 грн пені, 204 508,11 грн втрат від інфляційних процесів, 53 347,81 грн - 3% річних.

за участі представника позивача: Луків Р.М.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" про стягнення заборгованості в сумі 1 621 820,06 грн.

Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у судовому засіданні повноважними представниками, позивач посилається на те, що його контрагентом не виконано належним чином умови договору розподілу природного газу №11/п-001 від 01.01.2018 в частині повної оплати, через що в останнього виникла заборгованість, сума якої, з врахуванням пені, інфляційних втрат та 3% річних, заявлена до стягнення у судовому порядку.

Відповідач у судові засідання не з`являвся, разом з тим подав відзив на позовну заяву №б/н (вх. №699) від 25.01.2024 та заперечення №б/н (вх.№1253) від 13.02.2024, в яких просить суд застосувати строк позовної давності до вимог щодо стягнення пені на суму 206 899,13 грн та зменшити нараховані позивачем втрати від інфляції та 3% річних до 1 гривні. Зазначає, що 30.09.2021 виробнича діяльність Ковалівського МПД наказом ДП "Укрспирт" була зупинена і більше не відновлювалась. Таким чином з 30.09.2021 Ковалівське МПД не споживало газ для виробничих потреб та жодним чином не завдало збитків оператору газорозподільної системи.

Позивач у відповіді на відзив №б/н (вх. №899) від 31.01.2024 та запереченнях №б/н (вх. №1432) від 18.02.2024 вказує на відсутність підстав для застосування наслідків пропущення позовної давності до вимог про стягнення пені, оскільки закінчення такого періоду припадало на дію воєнного стану в Україні, запровадженого згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з наступним продовження його дії, яка триває і по даний час. Також позивач вважає, що відсутні підстави для зменшення нарахованих до стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Технічна фіксація судового процесу здійснювалась за правилами ст.222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" (далі-Закон) суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 за № 2494, відповідно до Закону затверджено Кодекс газорозподільних систем, який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також встановлює правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Так, Приватне акціонерне товариство Приватне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" є Оператором газорозподільних мереж (далі - Оператор ГРМ), який здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу на підставі Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №815 від 19.06.2017.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Типовий договір розподілу природного газу затверджено Постановою НКРЕКП №2498 від 30.09.2015 "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу". Типовий договір розподілу природного газу є публічним (стаття 633 Цивільного кодексу України) та договором приєднання (стаття 634 Цивільного кодексу України). Умови Типового договору є однаковими для всіх споживачів України.

Типовий договір укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви - приєднання до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

01 січня 2018 року ПАТ "Тернопільгаз" (Оператор ГРМ, позивач) та ДП "Укрспирт" Ковалівське МПД (Споживач, відповідач) уклали договір на розподіл природного газу №11/п-001, шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) (надалі - договір), відповідно до пункту 2.1 якого, Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Згідно з пунктом 5.1 договору облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

За умовами п. 6.2 договору тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.

Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (пункт 6.3. договору).

Відповідно до пункту 6.6 договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до п. 12.1 даного правочину, цей договір укладається на невизначений строк.

Постановою НКРЕКП від 22.12.2022 №2767 встановлено тариф для ПрАТ "Тернопільгаз" на послуги з розподілу природного газу у розмірі 1,75 грн за 1 куб. м на місяць (без урахування ПДВ), що становить 2,10 грн (з врахуванням ПДВ).

В подальшому 29.07.2022 сторони уклали додаткову угоду, згідно п.1 якої останні дійшли згоди з 01.08.2022 розірвати договір розподілу природного газу №11/П-001 від 01.01.2018.

Відповідно до умов Договору, позивач надав своєму контрагенту у період з лютого 2022 року по липень 2022 року послуги з розподілу природного газу в обсягах 528 191,52 куб. м на суму 1 109 202,19 грн, що підтверджується доданими до позову копіями підписаних обома сторонами актів наданих послуг з розподілу природного газу, а саме: №11/п-001/0222-7333 від 28.02.2022, №11/п-001/0322-11165 від 31.03.2022, №11/п-001/0422-15429, №11/п-001/0522-19168 від 31.05.2022, №11/п-001/0622-24487 від 30.06.2022, №11/п-001/0722-25387 від 31.07.2022 на суму 184 867,03 за кожен місяць.

Державним підприємством не проведено оплату з надання послуг з розподілу природного газу, і станом на дату звернення з даним позовом заборгованість відповідача перед позивачем становила 1 109 202,19 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем надсилалась на адресу відповідача претензія №ТЕР-03/813 від 19.06.2023 з вимогою якнайшвидше погасити заборгованість. Вказана вимога залишена Державним підприємством без відповіді та без задоволення.

Таким чином, борг залишається неоплаченим відповідачем, що слугувало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних міркувань.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Враховуючи правову природу укладеного сторонами договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд вважає, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 ГК України.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі вищевикладеного, та зважаючи на відсутність доказів оплати відповідачем послуг по розподілу природного газу за наведений в позові період, позовна вимога про стягнення заборгованості у сумі 2 670 070,68 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За викладеними у п. 6.6 спірного правочину домовленостями, остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

У пункті 8.2 угоди її контрагенти обумовили, що у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі статтею 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За приписами частини 1 статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

З огляду на викладене, враховуючи, що 10 квітня та 10 липня 2022 року є неробочими днями, пеня мала розраховуватися: за зобов`язаннями березня 2022 року: на суму боргу 184 867,03 грн - з 12.04.2022 по 10.10.2022; за зобов`язаннями червня 2022 року: на суму боргу 184867,03 грн - з 12.07.2022 по 10.01.2023.

У постанові Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 927/490/18 зазначено, що: "Прийменник "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17 та у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15).".

Проаналізувавши наведений позивачем розрахунок позовних вимог в частині стягнення пені, враховуючи дату виникнення боргу, період його існування та розмір, провівши відповідний перерахунок, суд вважає правомірно заявленими у розмірі 178 085, 19 грн пені. В решті позову в цій частині слід відмовити за необґрунтованістю.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності до стягнення пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 257 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Відтак, покликання відповідача на пропуск строків позовної давності є безпідставним та необґрунтованим.

Щодо заявлених річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із наданого Товариством розрахунку, за неналежне виконання умов Договору його контрагентом, останньому за період з 11.03.2022 по 01.01.2024 нараховані 3 % річних в сумі 53 347,82 грн та 204 508,11 грн інфляційних нарахувань.

За наслідками перевірки, суд погоджується із цим розрахунком та вважає обґрунтованим стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 204 508,11 грн.

Однак, здійснивши перерахунок 3% річних, враховуючи, що 10 квітня та 10 липня 2022 року є неробочими днями, суд вважає, що до задоволення підлягає стягнення 3% річних у сумі 53 302,23 грн. В решті позову в цій частині слід відмовити за необґрунтованістю.

При цьому суд зазначає, що вказані платежі нараховуються незалежно від вини боржника, адже вони є не санкцією, а способом захисту майнового права та інтересу.

Разом з цим, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру нарахованих 3% річних та інфляційних втрат.

Частиною першою статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. У ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може бути непомірним тягарем для споживача і джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013). Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення.

Відповідно до ч.6 ст.3 ЦК України основними засадами цивільних правовідносин є справедливість, добросовісність, розумність.

У відповідності до наведених правових норм інститут зменшення неустойки (пені та штрафу) є механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання. Він покликаний протидіяти необґрунтованому збагаченню однією із сторін за рахунок іншої. Цей інститут спрямований на забезпечення цивільно-правових принципів рівності і балансу інтересів сторін. Право на зменшення пені направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладені договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

При цьому ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Згідно з правовим висновком, що сформульований Верховним судом у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Звертаючись до суду з клопотанням про зменшення 3% річних та інфляційних втрат, відповідач вказує на те, що з 30.09.2021 Ковалівське МПД не споживало газ для виробничих потреб та жодним чином не завдало збитків оператору газорозподільної системи, про що позивачем не заявлено. Від червня 2023 року ДП "Укрспирт" не здійснює виробництва спирту етилового, про що 27.06.2023 підприємством було видано відповідне розпорядження №205-рп. Враховуючи відсутність ведення господарської діяльності та беручи до уваги значну кількість виконавчих проваджень про стягнення з ДП "Укрспирт", як з боржника, грошових коштів на загальну суму 82 340 971,60 грн, згідно постанови ВПВР УЗПВР у м. Києві та Київській області ЦМУ МЮ м. Київ від 01.08.2023 у ВП №72395730, майновий стан відповідача є у край негативному стані, відповідно додаткове стягнення з підприємства господарських санкцій у розмірі, визначеними позовними вимогами є надмірним фінансовим навантаженням для Державного підприємства.

З даного приводу суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини:

- відсутність ведення господарської діяльності Ковалівським МПД відповідача у спірний період;

- відсутність понесення позивачем прямих збитків, пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за договором, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача;

- тривалу дію воєнного стану на території України та понесені відповідачем матеріальні збитки внаслідок збройної агресії та бомбардувань ворожої країни ;

- співвідношення проведених нарахувань до суми заборгованості.

На підставі викладеного, господарський суд вважає за можливе як з власної ініціативи так і з огляду на клопотання відповідача зменшити розмір трьох процентів річних та пені, сума яких підлягає задоволенню, на 30 відсотків, що, на думку суду, буде відповідати принципу справедливості, добросовісності, розумності, а також дотриманню балансу інтересів як позивача так і відповідача.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В силу ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

З огляду на вищевикладене, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача підлягають 1 109 202,19 грн основного боргу, 178 085,19 грн пені, 204 508,11 грн втрат від інфляційних процесів, 37 311,56 грн 3% річних. В іншій частині суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

При розподілі сум судового збору суд, керуючись ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладає на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача без урахування зменшення цих сум.

З огляду на викладене та керуючись статтями 20, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (вул. Гагаріна, буд.16, м. Бровари, Київська область, 07400, ідент. код 37199618) на користь Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" (вул. Чернівецька, 54, м. Тернопіль, 46006, ідент. код 03353503) 1 109 202 (один мільйон сто дев`ять тисяч двісті дві) грн 19 коп. основного боргу, 178 085 (сто сімдесят вісім тисяч вісімдесят п`ять) грн 19 коп. пені, 204 508 (двісті чотири тисячі п`ятсот вісім) грн 11 коп. втрат від інфляційних процесів, 37 311 (тридцять сім тисяч триста одинадцять) грн 56 коп. 3% річних та витрати зі сплати судового збору в сумі 19 457 (дев`ятнадцять тисяч чотириста п`ятдесят сім) грн. 04 коп.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3.В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено 11.04.2024.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному б-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя О.В. Руденко