ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"12" квітня 2024 р. Черкаси справа №925/439/24

Суддя Господарського суду Черкаської області Кучеренко О.І., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОКЛІНЕР» (вулиця Шевченка, 12, місто Умань, Черкаська область, 20308, ідентифікаційний код 39153528) про видачу судового наказу за грошовими вимогами до фізичної особи-підприємця Галузінського Ігоря Валентиновича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості у розмірі 26816,29 грн за договором про надання індивідуальному споживачу (юридичній особі) послуг з поводження з побутовими відходами №-ТПВ від 01.07.2019,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКОКЛІНЕР» звернулося у Господарський суд Черкаської області із заявою про видачу судового наказу за вимогами до фізичної особи-підприємця Галузінського Ігоря Валентиновича про стягнення заборгованості за договором про надання індивідуальному споживачу (юридичній особі) послуг з поводження з побутовими відходами №-ТПВ від 01.07.2019 у сумі 26816,29 грн, яка складається з 23109,99 грн основної заборгованості, 3190,40 грн пені та 515,90 грн інфляційних витрат та судового збору у сумі 302,80 грн. У своїй заяві про видачу судового наказу заявник також просить суд стягнути з боржника на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

10.04.2024 Господарським судом Черкаської області було видано судовий наказ за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОКЛІНЕР» про стягнення з фізичної особи-підприємця Галузінського Ігоря Валентиновича заборгованості за договором про надання індивідуальному споживачу (юридичній особі) послуг з поводження з побутовими відходами №-ТПВ від 01.07.2019 у сумі 23109,99 грн та судові витрати у розмірі 302,80 грн.

Розглянувши заяву в частині стягнення з боржника пені, інфляційних витрат та витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні в цій частині з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру щодо яких відсутній спір або про наявність його заявнику невідомо.

Порядок та форма звернення до суду з заявою про видачу судового наказу до господарського суду визначені Господарським процесуальним кодексом України, зокрема, розділом II «Наказне провадження».

Відповідно до частин 1-3 статті 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, який укладений у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 152 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу. Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований в порядку, передбаченому цим розділом (стаття 154 Господарського процесуального кодексу України).

Аналіз наведених приписів процесуального законодавства, свідчить, що наказне провадження є безспірним, тобто, в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер. Заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право і сам факт подання заяви боржником є достатньою підставою для скасування судового наказу, так як закон не зобов`язує суд на цій стадії перевіряти обґрунтованість заперечень боржника. Зазначені у заяві про скасування судового наказу доводи боржника можуть бути перевірені судом лише під час розгляду справи в порядку позовного провадження.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З аналізу вказаних норм чинного законодавства, слідує, що штраф та пеня не є заборгованістю за договором, а є штрафною санкцією, яку сторона сплачує у разі невиконання/неналежного виконання свого грошового зобов`язання.

Вимоги про сплату штрафу та пені у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань, хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником.

Приписами статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з умовами вказаної статті законодавець окремо зазначає, що інфляційні нарахування та 3% річних не є заборгованістю та сплачуються виключно на вимогу кредитора.

Оскільки вимоги про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, та інфляційних витрат мають розглядатись у позовному провадженні, з дослідженням та перевіркою судом нарахованих сум, підстав та періодів таких нарахувань, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави у видачі судового наказу в частині стягнення з фізичної особи-підприємця Галузінського Ігоря Валентиновича 3190,40 грн пені та 515,90 грн інфляційних витрат.

Крім того, розгляд заяви про видачу судового наказу в порядку наказного провадження не є розглядом спору по суті, а лише свідчить про наявність безспірність заявлених вимог. Крім того, приписам розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України не передбачено розподілу будь-яких судових витрат за результатами розгляду такої заяви.

У статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами спору в залежності від результатів розгляду справи по суті, які у цьому випадку не підлягають застосуванню. Судові витрати, які понесені учасниками під час наказного провадження можуть бути враховані та розподілені лише за результатами розгляду даного спору у порядку позовного провадження.

За таких обставин та враховуючи, що Господарським процесуальним кодексом України не передбачено розподілу судових витрат за результатами розгляду заяви про стягнення у порядку наказного провадження, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу про стягнення витрат на правову допомогу з боржника у сумі 2000,00 грн.

Суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (частина 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України).

На підставі викладеного, керуючись статтями 152, 153, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКОКЛІНЕР» (вулиця Шевченка, 12, місто Умань, Черкаська область, 20308, ідентифікаційний код 39153528) у видачі судового наказу у частині стягнення з фізичної особи-підприємця Галузінського Ігоря Валентиновича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пені у сумі 3190,40 грн, інфляційних витрат у сумі 515,90 грн та витрат на правову допомогу у сумі 2000,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і протягом десяти днів може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя О.І.Кучеренко