ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2024 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1190/23

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Рочняк О.В.,

секретар судового засідання Михайлюк А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго"

вул. Індустріальна, 34, м. Івано-Франківськ, 76014

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ теплогенерація"

вул. Індустріальна, 34/4, м. Івано-Франківськ, 76014

про стягнення 1 554 719 грн 20 коп. заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача: Дрогомирецький Ігор Миколайович;

від відповідача: представник не з`явився

ВСТАНОВИВ: Приватне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ теплогенерація" про стягнення 1 554 719 грн 20 коп. заборгованості, з них: 1 486 902 грн 72 коп. основний борг, 54 331 грн 87 коп. - пеня, 5 002 грн 47 коп. - 3% річних та 8 482 грн 14 коп. - інфляційні втрати.

Відповідно до ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 03.01.2024, суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 31.01.2024; встановив сторонам строк для надання відзиву, відповіді на відзив та заперечення.

Позивачу ухвалу про відкриття провадження у справі від 03.01.2024 направлено в його електронний кабінет, що відповідає приписам ч.11 ст.242 ГПК України. Відповідачем копія ухвали отримана - 08.01.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

29.01.2024 до відділу документального забезпечення, канцелярії суду від відповідача у справі №909/1190/23 надійшло клопотання №01/003 від 29.01.2024 (вх.№1968/24) про об`єднання в одне провадження справи №909/1130/23 та №909/1190/23 та відкладення підготовчого засідання у об`єднаному провадженні на іншу дату.

Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 31.01.2024, суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача №01/003 від 29.01.2024 (вх.№1968/24 від 29.01.2024) про об`єднання в одне провадження справи №909/1130/23 та №909/1190/23 та відклав підготовче засідання на 26.02.2024.

За наслідками підготовчого засідання 26.02.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 11.03.2024, про що постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

В судовому засіданні 11.03.2024 суд оголосив перерву до 01.04.2024, про що представник позивача повідомлена під розписку, а відповідач ухвалою-повідомленням.

19.03.2024 через особистий кабінет в системі "Електронний суд" від АТ "Прикарпаттяобленерго" надійшло клопотання від 19.03.2024 (вх.№4693/24) про стягнення з відповідача на користь позивача 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Позиція позивача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог вказав на те, що в порушення договірних зобов`язань, які виникли між сторонами, відповідач не сплатив орендну плату та не відшкодував витрати по оплаті постачання (власне джерело, водозабір та дощові стоки) за період з вересня 2023 по листопад 2023 р., у зв`язку з чим позивач нарахував йому пеню, 3% річних та інфляційні втрати. Крім того, представник позивача просив суд стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн, в підтвердження чого подав договір про надання професійної правничої допомоги від 02.01.2023 №2023/9; додатковий правочин №2023/2571 від 26.12.2023 до договору; акт приймання-передачі послуг від 15.03.2024 та платіжну інструкцію №V35212/1 від 18.03.2024.

Позиція відповідача. Правом на надання відзиву на позов відповідач не скористався.

Як вбачається із ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши представника позивача, надавши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд встановив таке.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

01.09.2023 між Приватним акціонерним товариством "Прикарпаттяобленерго" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ теплогенерація" (орендар) укладено договір оренди будівель, споруд та обладнання котельні №2023/1748 (а.с.13).

Відповідно до п. 1.1. договору, 01.09.2023 орендодавець зобов`язався передати в оренду (володіння та користування) орендарю, згідно з актом прийому-передачі, будівлі, споруди та обладнання котельні на вул. Індустріальній, 34/1, 34/3, 34/4, 34/5 та АДРЕСА_1 (далі - майно), що належать орендодавцю на праві власності.

Згідно з п. 2.1 договору, передача здійснюється на підставі акту прийому-передачі, підписання якого свідчить про фактичну передачу майна в оренду.

Відповідно до п. 3.1 договору, даний договір набирає чинності з 01.09.2023 та діє до 31.08.2024, але в будь якому разі - до повного виконання сторонами зобов`язань згідно з даним договором.

В п. 4.1 договору визначено, що орендна плата встановлюється в розмірі 436 072 грн 80 коп. за один календарний місяць, в тому числі ПДВ. Розмір орендної плати може бути змінений за взаємною згодою сторін цього договору.

За змістом п. 4.2 договору, орендна плата сплачується не пізніше 10 числа наступного місяця за попередній на підставі отриманих від орендодавця рахунків.

Всі витрати по оплаті водовідведення та дощових стоків, а також інших комунальних послуг оплачуються орендарем на підставі рахунку на компенсацію таких витрат, виставлених одночасно із рахунком за орендну плату (п. 4.6 договору).

Відповідно до п. 5.3 договору, орендар зобов`язується, зокрема, своєчасно здійснювати орендні платежі.

Згідно з п. 7.2 договору, у випадку прострочення сплати орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

01.09.2023 сторони підписали акт передачі-приймання майна, яке передається орендодавцем ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" орендарю ТОВ "Івано-Франківськ теплогенерація" згідно з договором оренди будівель, споруд та обладнання №2023 (а.с.17).

Відповідно до наявних в матеріалах справи рахунків-фактур та актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (а.с. 19-30) загальний розмір орендної плати за вересень-листопад 2023 р. становить 1 308 218 грн 40 коп., а загальний розмір витрат по оплаті постачання (власне джерело, водозабір та дощові стоки) за цей період - 178 684 грн 32 коп.

У зв`язку з порушенням строку сплати орендних платежів позивач нарахував відповідачу 54 331 грн 87 коп. пені, 5 002 грн 47 коп. 3% річних та 8 482 грн 14 коп. інфляційних втрат.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають зокрема, з договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.173, 174 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В ч. 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, за правилами статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно з частинами 1, 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Так, прийняття відповідачем - ТОВ "Івано-Франківськ теплогенерація" від позивача - ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" в оренду майна вказаного в акті передачі-приймання майна від 01.09.2023, є підставою виникнення у відповідача зобов`язання сплачувати орендні платежі та всі витрати по оплаті водовідведення, дощових стоків та інших комунальних послуг на умовах, вказаних в п. 4.2. договору оренди - не пізніше 10 числа наступного місяця за попередній на підставі отриманих рахунків.

За встановлених судом обставин, за період з вересня по листопад 2023 р., загальний розмір орендної плати за договором оренди будівель, споруд та обладнання котельні №2023/1748 від 01.09.2023 становить 1 308 218 грн 40 коп., а витрати по оплаті постачання (власне джерело, водозабір та дощові стоки), які відповідно до п. 4.6 договору підлягають сплаті орендарем, становлять 178 684 грн 32 коп. Всього - 1 486 902 грн 72 коп.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідач доводів позивача не спростував, доказів виконання зобов`язань за договором не надав.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 486 902 грн 72 коп. основного боргу є обґрунтованими та належать до задоволення.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, навіть, якщо умовами договору не передбачено стягнення інфляційних та 3% річних.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У договорі оренди будівель, споруд та обладнання котельні №2023/1748 від 01.09.2023 сторони визначили, що у випадку прострочення сплати орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (п. 7.2).

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідачу 54 331 грн 87 коп. пені, 5 002 грн 47 коп. 3% річних та 8 482 грн 14 коп. інфляційних втрат.

Суд здійснив перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат (з врахуванням періодів прострочення виконання грошового зобов`язання, які припали на вихідні дні), не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду (а.с. 64), відповідно до якого розмір пені становить 53 865 грн 99 коп., розмір 3% річних - 4 958 грн 79 коп., а розмір інфляційних втрат - 15 248 грн 77 коп.

Отже, розмір інфляційних втрат за перерахунком суду є більшим ніж визначив позивач. Разом з тим, суд не вправі виходити за межі позовних вимог, а тому до задоволення належить заявлена до стягнення з відповідача сума інфляційних втрат - 8 482 грн 14 коп.

Відтак, з відповідача на користь позивача у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання належить стягнути 53 865 грн 99 коп. пені, 4 958 грн 79 коп. 3% річних та 8 482 грн 14 коп. інфляційних втрат.

Таким чином, позов підлягає до задоволення частково.

Щодо судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивач зазначив про те, що витрати, які він поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи становлять 30 000 грн.

У клопотанні від 19.03.2024 (вх. №4693/24 від 19.03.2024) представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В судовому засіданні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн підтримав.

За приписами ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

В підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано:

- копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02.01.2023 №2023/9;

- копію додаткового правочину №2023/2571 від 26.12.2023 до договору про надання професійної правничої допомоги від 02.01.2023 № 2023/9;

- копію акту приймання-передачі послуг від 15.03.2024 за договором про надання професійної правничої допомоги № 2023/9 від 02.01.2023;

- платіжну інструкцію №V35212/1 від 18.03.2024 на суму 30000 грн з призначенням платежу "За надання професійної правничої допомоги згідно з договором №2023/9 від 02.01.2023 у справі №909/1190/23 та акту б/н від 14.03.2024 без ПДВ".

Як вбачається зі змісту договору про надання професійної правничої допомоги від 02.01.2023 № 2023/9, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Прикарпаттяобленерго" (клієнт) та адвокатом Дрогомирецьким Ігорем Миколайовичем (адвокат), адвокат зобов`язався надавати послуги з професійної правничої допомоги по захисту прав та законних інтересів клієнта під час цивільного, господарського, адміністративного та кримінального провадження, юридичної консультації, правового інформування та іншої юридичної допомоги, пов`язаної з діяльністю клієнта та його посадових осіб, а клієнт заобов`язався прийняти та своєчасно оплатити надані адвокатом послуги (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 3.3 договору, вартість 1 людино-години роботи виконавця до 1000 грн без ПДВ. Остаточний розмір витрат клієнта та фактично надані адвокатом послуги відповідно до умов цього договору підтверджуються оформленими сторонами у встановленому законодавством порядку актами приймання-передачі наданих послуг.

26.12.2023 Приватне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго" (клієнт) та адвокат Дрогомирецький Ігор Миколайович (адвокат) уклали додатковий правочин №2023/2571 до договору про надання професійної правничої допомоги від 02.01.2023 №2023/9 (Додатковий правочин), відповідно до п.1 якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання щодо представництва прав та законних інтересів клієнта у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ теплогенерація" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором оренди будівель та споруд котельні №2020/1748 від 01.09.2023, а також надання клієнту необхідної професійної правничої допомоги під час даного провадження з дотриманням умов договору про надання професійної правничої допомоги від 02 січня 2023 року № 2023/9.

В п. 3 Додаткового правочину сторони визначили найменування адвокатських послуг та їх вартість, зокрема:

- вивчення документів по справі, аналіз нормативно-правової бази та судової практики. Формування правової позиції, підготовка та подання позовної заяви, підготовка та подання відзиву на позовну заяву - 15 000 грн;

- правовий аналіз відзиву на позовну заяву, підготовка та подання відповіді на відзив - 5000 грн;

- участь адвоката у судових засіданнях суду першої інстанції - 5 000 грн;

- покриття транспортних витрат адвоката - згідно із цінами на перевезення.

Відповідно до п. 4 Додаткового правочину, остаточне визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу в даній справі за фактично надані послуги підтверджуються оформленими між сторонами актами приймання-передачі наданих послуг, на підставі яких проводиться розрахунок протягом п`яти днів з моменту їх оформлення.

15.03.2024 сторони підписали акт приймання-передачі послуг за договором про надання професійної правничої допомоги №2023/9 від 02.01.2023, відповідно до якого адвокатом надано професійну правничу допомогу по справі №909/1190/23 на загальну суму 30 000 грн без ПДВ, а саме: вивчення документів по справі, аналіз нормативно-правової бази та судової практики. Формування правової позиції, підготовка та подання позовної заяви - 15 000 грн та забезпечення участі адвоката у судових засіданнях суду першої інстанції - 15 000 грн.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст.16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає за доцільне додатково звернутися до нещодавньої практики ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у рішення від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

При визначені розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу суд взяв до уваги ту обставину, що спір у цій справі для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, не характеризується наявністю виключної правової проблеми або значним суспільним інтересом. Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. Великої кількості законів та підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом, і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час.

Отже, оцінивши заявлені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 30000 грн та подані на їх підтвердження докази, з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, обсягу наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу не відповідають вимогам щодо реальності, розумності їх розміру, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору (критерії, визначені статтею 126 та частиною п`ятою статті 129 ГПК України).

Згідно з частинами 1-2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи складність справи, виконані представником позивача роботи (надані послуги), принципи реальності, співрозмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку покласти на відповідача витрати позивача на професійну правничу допомогу частково - у розмірі 15 000 грн.

Враховуючи, що позов у даній справі підлягає частковому задоволенню, витрати позивача на професійну правничу допомогу та судовий збір, у відповідності до ст. 129 ГПК України, суд покладає на сторони пропорційно задоволених вимог (99,97%).

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 14 995 грн 50 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Водночас, судом встановлено, що позивачем при написанні позовної заяви допущено технічну помилку (описку) у визначені загальної суми заборгованості (ціни позову), а саме: в прохальній частині позивач просить суд стягнути 1 554 471 грн 92 коп., з яких: 1 486 902 грн 72 коп. основний борг, 54 331 грн 87 коп. - пеня, 5 002 грн 47 коп. - 3% річних та 8 482 грн 14 коп. - інфляційні втрати, тоді як загальна сума основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат становить 1 554 719 грн 20 коп.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір, за даний позов позивач мав сплати судовий збір (1,5 відсотка ціни позову) у розмірі 23 320 грн 79 коп., натомість, згідно з даними платіжної інструкції № V31974/1 від 26.12.2023, фактично сплатив 23 317 грн. 08 коп.

Відтак, з Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" в дохід Державного бюджету України слід стягнути 3 грн 71 коп. судового збору.

Керуючись статтями 2, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 126, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ теплогенерація" (вул. Індустріальна, 34/4, м. Івано-Франківськ, 76014, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" (вул. Індустріальна, 34, м. Івано-Франківськ, 76014, ) 1 554 209 (один мільйон п`ятсот п`ятдесят чотири тисячі двісті дев`ять) грн 64 коп. заборгованості, з них: 1 486 902 (один мільйон чотириста вісімдесят шість тисяч дев`ятсот дві) грн 72 коп. основного боргу, 53865 (п`ятдесят три тисячі вісімсот шістдесят п`ять) грн 99 коп. пені, 4958 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн 79 коп. 3% річних, 8482 (вісім тисяч чотириста вісімдесят дві) грн 14 коп. інфляційних втрат, 23 313 (двадцять три тисячі триста тринадцять) грн 14 коп. судового збору та 14 995 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн 50 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" (вул. Індустріальна, 34, м. Івано-Франківськ, 76014, ) в дохід Державного бюджету України 3 (три) грн 71 коп. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.04.2024

Суддя О.В. Рочняк