ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2024 Справа № 917/181/24

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., при секретарі судового засідання Білій І.М.

розглянувши матеріали за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛТАВСЬКА БУРОВА КОМПАНІЯ», вул. Харчовиків, 27, м. Полтава, 36014

до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022

про стягнення 174 798, 58 грн

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 ГПК України.

Розглядається позовна заява про стягнення 174798,58 грн збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) з вини водія належного відповідачу транспортного засобу.

Ухвалою від 08.02.2024 позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛТАВСЬКА БУРОВА КОМПАНІЯ» була залишена без руху відповідно до ч. 1 ст. 174 ГПК України, з огляду на недотримання позивачем вимог, встановлених ГПК України щодо подання позовних заяв, викладених в п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України.

Позивач у визначений судом термін усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою від 15.02.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, у відзиві на позов від 04.03.2024, зокрема, зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами у справі складу цивільного правопорушення, а саме вартості відновлювальних робіт ТЗ позивача, оскільки наданий позивачем звіт не є належним доказом, так як його копія не містить інформації про реальну/фактичну вартість відновлювального ремонту ТЗ позивача, що позбавляє позивача вимагати стягнення збитків на спірну суму.

У відповіді на відзив від 08.03.2024 позивач зазначив, що «Висновок про вартість», виконаний ФОП Швацьким В.М. є належним доказом з огляду на те, що він виконаний відповідно до спільного Наказу Міністерства юстиції України та Фонду Державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів»; що жоден пункт Методики не говорить про те, що звіт про оцінку є лише попереднім оціночним документом, який показує можливу вартість відновлювального ремонту, та що при цьому вартість визначається у рахунку або акті виконаних робіт СТО тощо, як про це безпідставно стверджує позивач; у відповіді на відзив позивач посилається на те, що представник відповідача з`явився на запрошення позивача на огляд пошкодженого автомобіля і 28.11.2023 представники сторін разом із ФОП Швацьким В.М. складено Акт огляду пошкодженого автомобіля, при цьому відповідач не мав жодних зауважень чи заперечень як з приводу кандидатури експерта так і до переліку зафіксованих ним пошкоджених деталей, які потребують заміни, ремонту та фарбування.

Ухвалою від 21.03.2024 суд задовольнив клопотання позивача та поновив позивачу строк для подання клопотання про витребування доказів, задовольнив клопотання позивача про витребування доказів; витребував у Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» докази, які підтверджують перебування громадянина ОСОБА_1 у трудових відносинах з АТ "Полтаваобленерго" станом на 01.09.2023.

На виконання ухвали суду від 21.03.2024 відповідачем надана довідка від 25.03.2024 вих. №08.65/8060.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Водій ОСОБА_1 , 01.09.2023 року о 17 год. 05 хв. на 343 км автодороги М 03 Київ-Харків-Довжанський, керуючи транспортним засобом ГАЗ 6611, д.н.з. НОМЕР_1 ПОУ, рухаючись зі сторони м. Харків в напрямку м. Київ, водій не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, чим скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi L 200, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали пошкодження, водій ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.12.1, 13.1 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Вказані обставини, як і вина в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) саме ОСОБА_1 , встановлені постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 14.09.2023 по справі № 545/3327/23, яка набрала законної сили 25.09.2023 (а.с. 8-9).

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин наявність вини у діях ОСОБА_1 у настанні ДТП 01.09.2023 за участю ТЗ ГАЗ 6611, д.н.з. НОМЕР_1 ПОУ та Mitsubishi L 200, д.н.з. НОМЕР_2 встановлена і не підлягає доказуванню.

Станом на 01.09.2023 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ 6611, д.н.з. НОМЕР_1 ПОУ була застрахована ПАТ «СК «Арсенал Страхування», про що свідчить поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР №208842992 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну 130 000 грн, розмір франшизи 0 грн (а.с. 17).

12.10.2023 ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» провело страхове відшкодування в сумі 160 000,00 грн на рахунок ТОВ «АЙКОН-АВТО» згідно з платіжного доручення №51800641 від 12.10.2023 (а.с. 14), про що повідомило позивача супровідним листом № 161023-208 від 16.10.2023 (а.с. 12).

Листом № 4 від 24.11.2023 ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (а.с. 15-16) повідомило про те, що помилково та надлишково перерахувало ТОВ «АЙКОН-АВТО 30 000,00 грн, оскільки ліміт страхового відшкодування становить 130 000,00 грн. Зі змісту листа вбачається, що сума надлишково сплачених коштів в розмірі 30 000,00 грн, 22.11.2023 року була повернута ТОВ «АЙКОН АВТО».

Таким чином, страхове відшкодування склало для позивача суму 130 000,00 грн та було отримане від ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», в якій був застрахований автомобіль АО «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО».

Проте, як зазначає позивач у позовній заяві, фактичний розмір завданої позивачу шкоди є меншим, ніж сума страхового відшкодування.

З метою встановлення суми матеріальних збитків за пошкоджений при ДТП автомобіль та оцінки вартості відновлювального ремонту позивач отримав висновок оцінювача ФОП Швацького Віталія Миколайовича, повноваження якого підтверджуються Кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача МФ №6035 від 24.05.2008 (а.с. 61) та посвідченням про підвищення кваліфікації оцінювача МФ 8201-ПК від 15.04.2022 (а.с. 61).

20.11.2023 листом №1292 позивач запросив відповідача на спільний огляд пошкодженого автомобіля для визначення вартості відновлювального ремонту та суми спричинених збитків.

28.11.2023, представники ТОВ «ПОЛТАВСЬКА БУРОВА КОМПАНІЯ» та АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» спільно з незалежним експертом ФОП Швацьким Віталієм Миколайовичем, провели спільний огляд пошкодженого автомобіля MITSUBISHI L-200 ВІ81 08СО, про що склали Акт огляду транспортного засобу для послідуючої оцінки вартості відновлювального ремонту та заподіяних збитків. Акт підписаний представниками сторін без зауважень та заперечень.

Відповідно до Звіту № 231223 від 25.12.2023, виконаного ФОП Швацький В.М. вартість відновлювального ремонту склала 484 548,27 грн з ПДВ на запасні частини, матеріали, а розмір збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу MITSUBISHI L-200 ВІ81 08CО з урахуванням коефіцієнту зносу автомобіля 0, 4654 склав 304 798,58 грн з ПДВ на запасні частини, матеріали.

Таким чином, сума збитків позивача, яка не покрита страховим відшкодуванням становить різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди і проведеним страховим відшкодуванням: 304 798,58 грн - 130 000,00 грн = 174 798,58 грн.

11.01.2024 позивач направив відповідачу претензію № 32, в якій просив відшкодувати збитки в сумі 354 548,37 грн як різницю між вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням в строк до 31.01.2024 року.

Відповідь чи заперечення на претензію відповідач не надав, заподіяну шкоду не відшкодував.

Під час розгляду заявлених позовних вимог по суті господарським судом приймається до уваги наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного відання або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела (відповідна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі N 910/20622/17).

Факт державної реєстрації за відповідачем автомобіля ГАЗ 6611, д.н.з. НОМЕР_1 ПОУ на момент вчинення ДТП не заперечується відповідачем, підтверджується листом РСЦ ГСЦ МВС в Полтавській області від 09.02.2024.

Згідно з довідкою відповідача від 25.03.2024 вих. № 08.65/8060 ОСОБА_1 працює в АТ «Полтаваобленерго» з 17.06.2020 і станом на 01.09.2023 перебував у трудових відносинах з АТ «Полтаваобленерго», виконував обов`язки з суміщення професії водія автотранспортних засобів (автомобіль ГАЗ-66-11 д.н. 3581 ПОУ).

Згідно з висновками Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених в постанові від 08 листопада 2021 року по справі № 610/2229/18, у разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, доказом якої є наявність у володільця реєстраційного документа на цей транспортний засіб, відсутні підстави вважати, що така особа володіє транспортним засобом неправомірно. При цьому будь-яке фактичне володіння має розглядатися як правомірне, допоки протилежне не буде встановлено судом.

Отже, Верховний Суд наголошує на тому, що власником, володільцем транспортного засобу може бути будь-яка правоздатна фізична особа. Вона вправі реалізовувати будь-які повноваження щодо такого автомобіля, безпосередньо не заборонені законом.

Проте експлуатація транспортного засобу перебуває у сфері регулювання норм публічного права, оскільки стосується прав невизначеного кола осіб та суспільства і держави в цілому, й можлива в силу наявності певного дозволу від держави.

При розгляді даної справи не встановлено обставин того, що ОСОБА_1 протиправно володів транспортним засобом, що потрапив у пригоду.

Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

У Законі України «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9 частини 1 статті 7 Закону). Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до правової позиції, викладеної в п.п.56, 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц, відшкодування спричиненої позивачу шкоди відповідачем як особою, винною у скоєнні ДТП, можливо лише у випадках, коли у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), чи коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі отримання вмотивованої відмови страховика у виплаті страхового відшкодування.

П.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Ч. 2 ст.1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду (відповідна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року по справі № 755/7666/19). При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення особою свого порушеного права.

Як зазначено в звіті №231223 від 25.12.2023 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу (а.с. 18-22), оцінювачем отримана реальна вартість відновлювального ремонту, яку власник ТЗ буде змушений сплатити при проведенні робіт на сертифікованій СТО, що має необхідне обладнання для проведення даного виду ремонтних робіт і має в своєму розпорядженні кваліфікований персонал, здатний забезпечити необхідну якість відновлювального ремонту.

Визначення вартості відновлювального ремонту було здійснено оцінювачем з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу: термін експлуатації ТЗ перевищує 4 роки (а.с. 21-22).

Відповідач не надав суду доказів на спростування наведеного висновку експерта, зокрема, не надавав висновок експерта в порядку ч. 3 ст.98 ГПК України, не заявляв клопотань про проведення судової експертизи, а отже несе ризики настання для нього негативних наслідків нереалізації його процесуальних прав (відповідна правова позиція була викладена в постановах Верховного Суду від 13.05. 2019 року по справі 369/2403/17ц, від 02.10.2019 року по справі № 235/4338/16 ц).

Одночасно суд вважає, що Звіт, виконаний ФОП Швацьким В.М., є належним доказом розміру заподіяних збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, оскільки він виконаний відповідно до спільного Наказу Міністерства юстиції України та Фонду Державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів».

Згідно з п. 1.4. Методики, вона застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ; визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ (підп. д, е).

Згідно з п. 2.3. Методики, вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Згідно з п. 2.4. Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з абз. 1 п. 5.1. Методики, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини працівника АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, то із АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», як винної особи (власника джерела підвищеної небезпеки), на користь позивача підлягає сплата різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Враховуючи викладене, позов визнається судом обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Полтаваобленерго», вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛТАВСЬКА БУРОВА КОМПАНІЯ», вул. Харчовиків, 27, м. Полтава, 36014, 174798,58 грн боргу; 3028,00 грн витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України.

Суддя Пушко І.І.