ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2024 м. Івано-ФранківськСправа № 909/87/24
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд", вул. Надрічна, буд. 4 "Б", м. Івано-Франківськ, 76019

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Благоустрій М-Груп", вул. Гната Хоткевича, буд. 65, корп. 2, кв. 38, м. Івано-Франківськ, 76002

про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 4 588 грн 32 коп.

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Благоустрій М-Груп" про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 4588 грн 32 коп.

Вирішення процесуальних питань.

02.02.2024 суд відкрив провадження у справі та ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідачу строк для подання заяви у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з відповідним обґрунтуванням.

21.03.2024 відповідач подав відзив на позов вх.№4877/24, який суд прийняв до розгляду.

28.03.2024 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог вх.№2914/24, яку суд визнав такою, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України у зв`язку з чим прийняв її до розгляду. За таких обставин, позовними вимогами є стягнення 1615 грн 16 коп. заборгованості за спожиту електричну енергію.

Також 28.03.2024 позивач подав відповідь на відзив вх.№5349/24, яку суд прийняв до розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, що виникли з відносин постачання електричної енергії, в частині проведення оплати. Позовні вимоги обґрунтовані ст. 526,530, 627, 629, 610, 611 ЦК України, ст.179,193 ГК України.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що об"єктами електропостачання (точками обліку) в рахунку №230819 від 06.09.2023 за вересень 2023, як і в усіх інших рахунках, є квартири у житловому будинку по вул.Європейська,1 в с.Вовчинець, які є об"єктами електропостачання згідно умов договору. Обсяги споживання електричної енергії, підтверджуються інформаційною довідкою оператора системи розподілу №14970/164 від 26.12.2023.

Вказав, що зауваження відповідача про те, що сума позову не відповідає сумі зазначеній в рахунку від 08.02.2023 за січень 2023 року, не заслуговують на увагу, оскільки сальдо на початок місяця це заборгованість станом на 01.01.2023, а предметом позову є заборгованість за спожиту електроенергію за період з січня 2023 року до жовтня 2023 року.

Щодо оплати вартості спожитої електроенергії 14.03.2023 зазначив, що вказана сума помилково позивачем зарахована як оплата згідно договору про постачання електричної енергії №2405189(1) та станом на 27.03.2024 провів коригування та зарахував ці кошти, як оплату згідно договору №2405189(2).

Щодо звернення про заключення договору про постачання електричної енергії з новою управляючою компанією, зазначив, що лист на який посилається відповідач був направлений постачальнику, як відповідь на його лист щодо розрахунків за спожиту електричну енергію, що видно зі змісту самого листа; ТОВ "Благоустрій М-Груп" подав до ТОВ "Прикарпатенерготрейд" заяви-приєднання до Договору із зазначенням об`єктів електропостачання 01.02.2023, знаючи, що уже не є управителем будинку; ТОВ "Благоустрій М-Груп" не подавав заяв про припинення чи розірвання з ним Договору про постачання електричної енергії та Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії; жодна інша особа не зверталася до ТОВ "Прикарпатенерготрейд" із заявами-приєднання до договору про постачання електричної енергії до вищевказаних об`єктів електропостачання.

Позиція відповідача.

Відповідач проти позову не заперечив, зазначив, що в договорі №2405189(2) точками обліку є гаражі, однак в рахунку, по якому проводилося нарахування, вказані точки обліку що знаходяться в квартирах. Також вказав, що відповідач з 01.11.2022 не проводить обслуговування будинку на вул.Європейській, 1 в с.Вовчинець, в яких знаходяться точки обліку, які відображені в рахунку. Зазначив, що 14.03.2023 та 08.05.2023 оплатив вартість спожитої електроенергії в сумі 2973 грн 16 коп., в підтвердження чого подав платіжну інструкцію №1398 від 08.05.2023 та №1360 від 14.03.2023. Однак вказані оплати позивач не відобразив в рахунках за електроенергію відповідних місяців. Також звернув увагу суду на те, що 19.09.2023 у зв"язку з припиненням надання послуг з управління будинком по вул.Європейська,1 в с.Вовчинець звертався до позивача з проханням заключити договір з новими управителями будинку, проте відповіді не отримав. Просив в позові відмовити.

Обставини справи. Оцінка доказів.

Предметом позову є вимога про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" та Товариство з обмеженою відповідальністю БЛАГОУСТРІЙ М-ГРУП уклали Договір про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг №2405189 (2) (далі Договір) на підставі поданих заяв-приєднання від 04.08.2022 та 01.02.2023.

Погодившись з цими заявами-приєднаннями (акцептувавши її) Споживач засвідчив вільне волевиявлення щодо приєднання до умов Договору в повному обсязі та відповідно визначив ряд об`єктів, на які здійснюється постачання електричної енергії.

Цей договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору (п. 1.1).

Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (п. 1.2).

За цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 2.1).

Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії (п. 2.2).

Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника (п. 5.2).

Відповідно до п.5.10 Договору оплата рахунка Постачальника за цим Договором має

бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання Споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем.

Відповідно до п.5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312 (із змінами) (далі ПРРЕЕ) Споживач електричної енергії зобов`язаний:

1) користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів);

2) сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів;

16) не пізніше ніж за 20 робочих днів до припинення користування електричною енергією на об`єкті споживача письмово повідомити електропостачальника, оператора системи та постачальника послуг комерційного обліку про розірвання договорів та розрахуватися за електричну енергію, включаючи день виїзду.

Відповідно до п.4.27 ПРРЕЕ у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

Дія договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії достроково припиняється у разі отримання оператором системи від нового або від попереднього власника (користувача) об`єкта споживача документального підтвердження факту зміни власника (користувача) цього об`єкта.

Дія договору про постачання електричної енергії достроково припиняється у разі отримання електропостачальником від оператора системи або нового чи попереднього власника (користувача) об`єкта споживача документального підтвердження факту укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії між оператором системи і новим власником (користувачем) цього об`єкта.

У такому разі дія відповідних договорів припиняється в частині постачання та розподілу електричної енергії на об`єкт, а в частині виконання фінансових зобов`язань сторін (які виникли на дату припинення дії договорів) їх дія продовжується до дати здійснення повного взаєморозрахунку між сторонами.

У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем електропостачальника та (за наявності відповідного договору) оператора системи або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів.

На підставі договору відповідач в період січень - жовтень 2023 року споживав електричну енергію, що підтверджується інформацією АТ "Прикарпаттяобленерго (№14970/164 від 26.12.2923) та рахунками за електроенергію №230219 від 28.02.2023, №230119 від 08.02.2023, №230319 від 07.04.2023, №230519 від 05.06.2023, №230619 від 06.07.2023, №230419 від 06.05.2023, №230819 від 06.09.2023, №230919 від 07.10.2023, №230719 від 06.08.2023, №231019 від 06.11.2023, докази направлення яких долучені до матеріалів справи.

Однак, в порушення договірних зобов`язань відповідач частково оплатив вартість спожитої електроенергії внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 1 615 грн 16 коп., яку відповідач станом на 27.03.2024 не оплатив, у зв"язку з чим позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За змістом ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Cтаттею 26 Закону України "Про електроенергетику" передбачено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов`язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує сам споживач.

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання (ст. 173 ГК України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникли між сторонами на підставі господарського договору, є господарсько-договірними.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено в ч. 7 ст. 276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.2 ст.614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідач доказів погашення заборгованості не подав. Доводи позивача не спростував. Зазначені у відзиві заперечення спростовуються матеріалами справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ч.1 ст.73 ГПК України).

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України, вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України, встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновок суду.

Факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо оплати спожитої електричної енергії в строк, встановлений договором підтверджується матеріалами справи, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 1615 грн 16 коп. заборгованості обґрунтована та належить до задоволення.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 3028 грн 00 коп., що підтверджується платіжними інструкціями №34861 від 19 грудня 2023 року, №35243 від 22 січня 2024 року та №33586 від 18.09.2023.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд, враховуючи задоволення позовних вимог судовий збір в сумі 3028 грн 00 коп. покладає на відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

При поданні позовної заяви позивач вказав, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в сумі 26000 грн 00 коп. Однак до відповіді на відзив вх.№5349/24 від 28.03.2024 долучив докази фактичних витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до яких такі витрати становлять 12000 грн 00 коп., а саме: договір про надання професійної правничої допомоги №2024/58 від 08.01.2024, укладений між ТОВ "Прикарпатенерготрейд", як клієнтом та адвокатом Іванишиним Василем Івановичем, який діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ІФ №001197 від 14.06.2017 та Акт приймання-передачі послуг від 26.03.2024.

Відповідно до п.1.1.договору, адвокат зобов"язується надавати клієнту необхідну професійну правничу допомогу під час цивільного, господарського, адміністративного та кримінального провадження, пов"язаного з діяльністю клієнта та його посадових осіб.

Представництво та захист прав та законних інтересів клієнта, а також надання йому необхідної професійної правничої допомоги під час цивільного, господарського, адміністративного та кримінального провадження, пов"язаного з діяльністю клієнта, відповідно до умов цього договору, здійснюється на платній основі. Вартість 1 людино-години роботи адвоката - 1000 грн 00 коп. без ПДВ (п.4.1. договору).

Остаточна сума цього договору визначається сторонами на підставі погоджених та підписаних Актів приймання - передачі наданих послуг, враховуючи складність справи, фактично витрачений час, винагороду за досягнення бажаного результату та інші істотні обставини справи (п.4.2. договору).

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 зазначеного Кодексу).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст.129 ГПК України ).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5,6 ст. 126 ГПК України).

У відзиві на позов, відповідач зазначив, що сума витрат на правову допомогу є завищеною та не відповідає дійсності, а саме складності справи, ціні позову та значенню справи для сторони.

Під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд :1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу суд має врахувати: чи змінювалася правова позиція сторін у справі ; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі..

В цьому випадку правова позиція позивача не змінювалась та адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи подання відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд керуючись критеріями, що визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), дійшов висновку, що ця справа не є складною та не потребувала значного часу для адвоката для надання ним правової допомоги; ціна позову невелика, засідання у справі не призначались, обсяг наданих адвокатом послуг не є значним, вирішення справи не має значного впливу на репутацію сторони, а також не тягне публічного інтересу до неї.

З огляду на викладене, суд зменшує розмір витрат позивача на правничу допомогу та вважає, що справедливим та співмірним є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, що становить 6000 грн.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Благоустрій М-Груп" про стягнення заборгованості в сумі 1615 грн 16 коп. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Благоустрій М-Груп", вул. Гната Хоткевича, буд. 65, корп. 2, кв. 38, м. Івано-Франківськ, 76002 (код 39237995)на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд", вул. Надрічна, 4-Б, м. Івано-Франківськ, 76018 (код 42129720) заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 1615 (одну тисячу шістсот п"ятнадцять ) грн 16 коп., а також 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору та 6000 (шість тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 04.04.2024

Суддя Т. В. Максимів