ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2024 р. Справа № 914/2629/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:

від позивача (скаржника) Левченко Ю.В.

від відповідача-1 Горовий С.О.

від відповідача-2 не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро від 13 лютого 2024 року

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 06 лютого 2024 року (суддя Запотічняк О.Д.)

про відмову у забезпеченні позову

у справі №914/2629/23

за позовом Акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро, м. Київ

до відповідача-1 Фермерське господарство Колос-1, м. Львів

до відповідача-2 ОСОБА_1 , с. Змагання, Нижньосірогозький район, Херсонська область

про стягнення 1 691 973,11 грн.

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідачів: Фермерського господарства «Колос-1» та фізичної особи ОСОБА_1 про солідарне стягнення 1 691 973,11 грн заборгованості за кредитним договором та договором поруки.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 31 серпня 2023 року відкрито провадження у справі №914/2629/23.

22 січня 2024 року АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_1 нерухоме майно, в межах ціни позову у розмірі 1 691 973,11 грн, та заборонити його відчуження, а саме: на земельну ділянку реєстраційний номер: 38, кадастровий номер :02:005:0014, опис об`єкта: площа (га): 2; цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, адреса: Херсонська обл., Нижньосірогозький р., с/рада Вільненська. Поряд з цим, у заяві просить визначити, що під час виконання ухвали суду про забезпечення позову загальна вартість арештованого майна не може перевищувати ціни позову, що складає 1 691 973,11 грн.

Заява мотивована тим, що станом на 15 травня 2023 року позичальник (відповідач-1) не виконав умови кредитного договору №111021-АТ від 11.10.2021 щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом в розмірі 6 124 321,30 грн. Відповідач-2, як поручитель за кредитним договором, ОСОБА_1 ухиляється від виконання свого обов`язку і не реагує на вимогу банку, хоча інформація з реєстру нерухомого майна свідчить, що у нього є майнові можливості для погашення заборгованості. На думку банку, ОСОБА_1 не зацікавлений у погашенні боргу і у разі задоволення позову так само буде ухилятися від його виконання, як керівник і власник фермерського господарства (відповідача-1). Банк також зазначає, що станом на сьогодні, процедура відчуження нерухомого майна є досить швидкою, відтак, відповідач-2, розуміючи невідворотність настання майнової відповідальності за рішенням суду, з метою уникнення відповідальності, може за дуже короткий проміжок часу здійснити відчуження належних йому об`єктів нерухомого майна, що в подальшому зробить неможливим виконання рішення суду про стягнення заборгованості, у зв`язку з відсутністю майна у боржника. Відтак, з метою унеможливлення власником здійснення дій, за яких буде неможливо виконати рішення суду, банк вважає за доцільне та можливе просити суд в оперативному порядку забезпечити позов шляхом накладення арешту в межах суми позову на майно поручителя.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06 лютого 2024 року у справі №914/2629/23 відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову.

Ухвала суду мотивована тим, що заявник не надав жодного доказу і не навів жодного обґрунтування, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів забезпечення позову, та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а посилання заявника на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків імовірне невиконання рішення суду, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачем певних дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення у даній справі у разі задоволення позову, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Аналіз наведених позивачем обґрунтувань доцільності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача-2, не дає підстав вважати, що є необхідність у забезпеченні позову, саме лише посилання на наявність заборгованості відповідачів перед позивачем не є належною підставою для накладення арешту на нерухоме майно відповідача-2. Суд в ухвалі зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт проведення відповідачем-2 будь-яких дій, спрямованих на відчуження належного йому нерухомого майна (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави). За таких обставин, оскільки, заявником не доведено те, що невжиття, визначених ним заходів, забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також те, що спірна земельна ділянка знаходиться на окупованій росією території, місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, заявник АТ «Банк Кредит Дніпро» звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 06 лютого 2024 року у справі №914/2629/23 та задоволити заяву позивача про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_1 нерухоме майно, в межах ціни позову у розмірі 1 691 973,11 грн, та заборонити його відчуження, а саме: на земельну ділянку реєстраційний номер: 38, кадастровий номер :02:005:0014, опис об`єкта: площа (га): 2; цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, адреса: Херсонська обл., Нижньосірогозький р., с/рада Вільненська. Зокрема, зазначає, що враховуючи практику Верховного Суду, у заявника відсутній обов`язок додатково доводити існування об`єктивних ризиків, що можуть утруднити або унеможливити виконання рішення у справі (про стягнення з відповідача заборгованості) за умови задоволення позову. Наголошує, що поручитель ОСОБА_1 ухиляється від виконання свого обов`язку і не реагує на вимогу банку, хоча інформація з реєстру нерухомого майна свідчить, що він має майнові можливості для погашення заборгованості. Зазначає, що існує реальна загроза (а не припущення) невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у цій справі. При цьому, запропонований позивачем захід забезпечення позову, на думку скаржника, не порушить прав відповідача-2 (поручителя), як власника майна.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-1 (ФГ «Колос-1») просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, наголошує, що відповідачі та їх майно знаходяться на тимчасово окупованій території України, відтак, вони не можуть здійснювати господарську діяльність, у тому числі виконання господарських договорів, відчужувати майно та здійснювати банківські перекази, як з об`єктивної неможливості, так і виходячи з нормативної заборони. Зазначає, що до моменту повномасштабного вторгнення російських військ на територію України, ФГ «Колос-1» належним чином здійснював оплату за кредитним договором, однак, після окупації ворогом території, на якій знаходиться господарство та перебуває поручитель, вони не мають змоги здійснювати господарську діяльність і виконувати договори, як в силу закону, так і в силу фактичної неможливості.

Поряд з тим, до відзиву на апеляційну скаргу відповідач-1 долучив копію рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі №200/6794/23, яким задоволено адміністративний позов ФГ «Колос-1» до державного реєстратора Костянтинівської міської ради Донецької області Гірчак Алли Володимирівни про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Визнано протиправною та скасовано реєстраційну дію від 28 жовтня 2022 року №004000510 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», проведену державним реєстратором Костянтинівської міської ради Донецької області Гірчак Аллою Володимирівною, щодо зміни місцезнаходження Фермерського господарства «Колос-1» (ідентифікаційний код юридичної особи 40165039).

Ухвалою суду від 04 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі №914/2629/23 за апеляційною скаргою АТ «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Господарського суду Львівської області від 06 лютого 2024 року про відмову в забезпеченні позову.

Ухвалою суду від 18 березня 2024 року розгляд апеляційної скарги призначено на 01 квітня 2024 року.

01 квітня 2024 року від відповідача-1 до суду надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: копії рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі №200/6794/23, яка також долучалася ним до відзиву на апеляційну скаргу, однак, колегія суддів звертає увагу, що вказане рішення знаходиться у загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень та не є доказом у розумінні норм процесуального законодавства, долучення яких до матеріалів справи підлягає вирішенню судом.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив такі задоволити в повному обсязі: скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 06 лютого 2024 року у справі №914/2629/23 та задоволити заяву про забезпечення позову, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, про розгляд апеляційної скарги повідомлявся в порядку ст.12№ ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Представником відповідача-1 в судовому засіданні повідомлено, що відповідач-2 ОСОБА_1 знаходиться на тимчасово окупованій території України та не має можливості виїзду з такої.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.12 ст.270 ГПК України).

Оскільки явка відповідача-2 в судове засідання не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази у справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч.2 ст.136 ГПК України).

Заходи забезпечення позову передбачено у ст.137 ГПК України. Так, позов забезпечується, серед іншого, 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч.4 ст.137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Частиною 11 ст.137 ГПК України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечення позову це по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (відповідачів) з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення або унеможливлення виконання рішення господарського суду, унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» звернулося до суду з позовом про солідарне стягнення з Фермерського господарства «Колос-1» та фізичної особи ОСОБА_1 1 691 973,11 грн заборгованості за кредитним договором та договором поруки.

Тобто позивач звернувся до суду з позовом майнового характеру (про стягнення грошових коштів).

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі №908/2382/21 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про можливість накладення арешту на майно боржника у спорі про стягнення грошових коштів, а також про відсутність у заявника обов`язку щодо надання доказів вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на відчуження майна, на яке заявник просить накласти арешт.

Разом з тим, судом враховано, що нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт, а саме: земельна ділянка кадастровий номер :02:005:0014, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, яка належить відповідачу-2 ( ОСОБА_1 ), знаходиться за адресою: Херсонська область, Генічеський район, Вільненська с/рада, тобто на тимчасово окупованій території України.

Згідно з розділом ІІ Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за №1668/39004, вся територія Генічеського району Херсонської області з 24 лютого 2022 року є тимчасово окупованою російською федерацією.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.13 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. На такі правочини не поширюється дія положення абзацу другого частини другої статті 215 Цивільного кодексу України. Під час режиму тимчасової окупації платіжний режим діє з урахуванням того, що система електронних платежів Національного банку України та внутрішньодержавні платіжні системи, платіжними організаціями яких є резиденти України, не застосовуються на тимчасово окупованій території.

З огляду на наведене, колегія суддів враховує також і твердження представника відповідача-1 про відсутність у відповідача-2, який є керівником ФГ «Колос-1» та який перебуває на тимчасово окупованій території України, можливості розпоряджатися нерухомим майном земельною ділянкою з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Слід зазначити, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі №910/11678/22).

Щодо доводів заявника про те, що відповідач-2 ухиляється від виконання свого обов`язку, що на його думку може свідчити про можливе майбутнє ухилення від виконання рішення суду у разі задоволення позову, колегія суддів враховує, що до моменту повномасштабного вторгнення, боржником сплачувалися платежі на виконання кредитного договору, що підтверджується копіями меморіальних ордерів та виписки по особовому рахунку за період з 11.10.2021 по 15.05.2023, що долучені до позовної заяви, разом з тим, вимога вих.№17-3346 від 26 квітня 2023 року надіслана поручителю на адресу: АДРЕСА_1 , тобто на тимчасово окуповану територію України.

Поряд з тим, як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, позовна заява датована 22 серпнем 2023 року, провадження у справі відкрито ухвалою суду від 31 серпня 2023 року, разом з тим, після подання цього позову відповідачем-2 не вчинялися будь-які дії, з метою відчуження вказаної земельної ділянки, яка знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Беручи до уваги все наведене вище, колегія суддів вважає, що заявником не обґрунтовано достатньо припущення, що майно, яке є у відповідача-2 (земельна ділянка) може вибути з його власності.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на належну відповідачу-2 земельну ділянку, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у цій справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви АТ «Банк Кредит Дніпро» про забезпечення позову у цій справі.

Відповідно до ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про відмову у забезпеченні позову (п.4).

Згідно з ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Статтею 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Слід зазначити, що скаржником не доведено, а апеляційним судом не встановлено наявності підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, відтак, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваної ухвали без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст.136, 137, 236, 255, 270, 271, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 06 лютого 2024 року у справі №914/2629/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» без задоволення.

Матеріали оскарження ухвали повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку, у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 03 квітня 2024 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.