ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року Справа № 906/1446/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Захарова М.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача фізичної особи-підприємця Моргун-Джанполат Крістіни Юріївни

на рішення Господарського суду Житомирської області від 05.12.2023 р.,

постановлене у м. Житомир, повний текст складено 07.12.2023 р.

у справі № 906/1446/23 (суддя Кравець С.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика"

до відповідача фізичної особи-підприємця Моргун-Джанполат Крістіни Юріївни

про стягнення 156239,19 грн. заборгованості

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення від 05.12.2023 р. Господарський суд Житомирської області задоволив позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" у справі № 906/1446/23. Згідно з рішенням підлягає стягненню з фізичної особи-підприємця Моргун-Джанполат Крістіни Юріївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" 64436,89 грн. заборгованості за прострочення платежів по тілу кредиту, 86525,65 грн. заборгованості за прострочення платежів за відсотками, 5276,65 грн. заборгованості за прострочення платежів за комісією та 2147,20 грн. витрат на сплату судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач фізична особа-підприємець Моргун-Джанполат Крістіна Юріївна звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Скаржник вважає оскаржуване рішення необґрунтованим та незаконним, оскільки судом першої інстанції неповно встановлені обставини, які мають значення для справи, неправильно установлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки. натомість висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Скаржник посилається на ст. 100 ЦПК України та зауважує, що позивач не підтвердив факт укладання кредитного договору. Посилається також на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 р. у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 р. у справі № 922/1151/18, від 28.12.2019 р. у справі № 922/788/19, від 16.03.2020 р. у справі № 910/1162/19 та доводить, що роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні норми частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, і накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

За таких обставин стверджує, що роздруківка кредитного договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення кредитного договору між відповідачем та позивачем.

Навіть якщо вважати кредитний договір укладеним, то відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у зв`язку з тим, що відповідач отримала від позивача кредит у сумі 65000 грн., з яких повернула 12920 грн. Таким чином, розмір заборгованості за тілом кредиту мав би становити 52080 грн, а не 64436, 89 грн., як про це неправдиво зазначає позивач у позовній заяві.

Доводить, що нарахування відсотків є незаконним і заборгованість за процентами взагалі не повинна нараховуватися, оскільки пункти кредитного договору про процентну ставку у розмірі 0, 86631851 % в день є просто кабальними для відповідача.

Звертає увагу, що здійснені відповідачем платежі мають зараховуватися в погашення тіла кредиту, або у разі ненадання позивачем таких розрахунків, суд має або зобов`язати позивача надати такі розрахунки, або суд має зробити такий перерахунок самостійно.

Зауважує, що позивач, нараховуючи кабальні відсотки за користування кредитом протягом дії кредитного договору, тим самим приховано застосовує до відповідача такі відсотки як міру відповідальності за невиконання кредитного договору, не маючи змоги нараховувати відсотки як міру покарання відкрито під час дії військового стану.

Стверджує також, що кредитний договір та Правила про надання грошових коштів у кредит за своєю природою використовують мову та терміни спеціальної галузевої спрямованості (правознавство, економіка, банківська справа), що робить їх дуже складними для сприйняття пересічним позичальником. Тому нечіткі або двозначні положення договорів із позичальниками тлумачаться на користь позичальника.

Посилається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 р. у справі № 456/3134/19 і стверджує про нікчемність включення в кредитний договір комісії, які за законом мають надаватися безоплатно.

Вважає необгрунтованими посилання позивача на Правила надання грошових коштів у кредит і доводить, що надані банком Правила надання банківських послуг ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачкою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання до запропонованого договору. Таким чином, саме позивач має довести з якою саме редакцією Правил ознайомилася відповідач, підписуючи кредитний договір.

Таким чином, відповідач не визнає позовні вимоги у зв`язку із недоведеністю наявності заборгованості наданими до позову додатками.

Просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 05.12.2023 р. у справі № 906/1446/23 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Одночасно просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на користь фізичної особи-підприємця Моргун-Джанполат Крістіни Юріївни витрати на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн. та заявляє про те, що такі витрати підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" відзив на апеляційну скаргу не подав, тоді як був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді апеляційної інстанції в письмовому провадженні без повідомлення сторін, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа /а.с. 177 у т.1/.

Відповідно до ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і сторони не подавали клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, розгляд апеляційної скарги відбувся в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами згідно з ч.13 ст.8 ГПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

06.12.2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" як кредитодавець та фізична особа - підприємець Моргун-Джанполат Крістіна Юріївна як позичальник уклали договір № 060223-КС-001 про надання кредиту (електронна форма) /а.с.15-19 у т.1/, за умовами п.1 якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 65000,00 грн. (шістдесят п`ять тисяч грн.) на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту, та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.

У пункті 1 договору визначено наступні умови кредитування:

- строк кредиту: 24 тижні

- процентна ставка: в день 0,86631851, фіксована

- комісія за надання кредиту: 9 750,00 грн.

- загальний розмір наданого кредиту: 65 000,00 грн.

- термін дії договору до 23.05.2022 р.

- орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 143040,00 грн.

- цілі (мета) кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності

- цей кредит не є споживчим кредитом.

Відповідно до п. 2 договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявний на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

В пункті 3 договору сторони погодили графік платежів, згідно з яким передбачено 12 обов`язкових платежів по 11920,00грн, починаючи з 20.12.2021 р. та закінчуючи 23.05.2022 р. Загальний платіж становить 143040,00 грн, з яких: 65000,00 грн - основна сума (кредит), 68290,00 грн - проценти за користування кредитом, 9750,00 грн комісія за надання кредиту.

Договір містить відмітку про підписання його відповідачем одноразовим ідентифікатором Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-9228 06.12.2021 18:28:57 /а.с. 15 зв. у т.1/.

У договорі зазначено про виконання договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та Правила про надання грошових коштів у кредит фізичним особам - підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика", затвердженими наказом директора позивача від 22.06.2021 р. за № 10-ОД /а.с.17-24 у т.1/.

Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам - підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика", затвердженими наказом директора позивача від 22.06.2021 р. за № 10-ОД /а.с.17-24 у т.1/, визначено, що вони визначають порядок і умови надання кредитодавцем кредитів, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення і належного виконання умов договору (як визначено у пункті 1.4.3 Правил), а також регулюють відносини, що виникають між кредитодавцем і фізичною особою-підприємцем, які є сторонами договору (п.1.1. Правил).

За умовами п.2.2. Правил заявник фізична особа-підприємець, що звертається до кредитодавця з наміром отримання фінансової послуги, перед заповненням заявки та до укладання Договору має самостійно ознайомитись з інформацією, в тому числі необхідною для отримання кредиту та про наявні і можливі схеми кредитування у Кредитодавця, що на сайті за посиланням: /bizpozyka.com/, /tpozyka.com/, /getfin.com.ua/.

При укладенні договору в електронній формі кредитодавець надає у вигляді електронного документа інформацію та документи, надання яких передбачене законодавством України, що регулює взаємовідносини сторін при наданні кредиту (п. 2.4. Правил).

Відповідно до п.5.1. Правил обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов договору (додаткової угоди). Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику протягом всього строку кредитування.

Нарахування комісії здійснюється в момент укладання договору. Порядок та розмір оплат комісії визначено графіком платежів, про що зазначено у п.5.2. Правил.

Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок кредитодавця у строк відповідно до графіку платежів, встановленого договором про надання кредиту або додатковою угодою. Датою повернення (погашення) кредиту, так само як і датою сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами договору про надання кредиту (додатковою угодою), при безготівкових розрахунках вважається - дата зарахування коштів на рахунок Кредитодавця (п.5.4. Правил).

Відповідно до п.5.6. Правил в разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про надання кредиту у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості:

1) у першу чергу - відшкодовуються витрати кредитодавця, пов`язані з поверненням виданого кредиту (судові витрати, витрати на державного/приватного виконавця, нотаріуса тощо);

2) у другу чергу - нараховані кредитодавцем неустойка (штраф), інші платежі відповідно до договору про надання кредиту - у разі їх нарахування;

3) у третю чергу - прострочені проценти за користування кредитом та прострочена сума кредиту;

4) у четверту чергу - проценти за користування кредитом;

5) у п`яту чергу - сума кредиту.

Отже, укладений сторонами кредитний договір за формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, зокрема нормам гл. 71 Цивільного кодексу України, гл. 35 Господарського кодексу України та іншим нормативним правовим актам.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору

06.12.2021 р. ТОВ "Бізнес Позика" здійснило переказ коштів трьома платежами (15000,00 грн, 25000,00 грн та 25000,00 грн) загальною сумою 65000,00грн, на банківський рахунок ФОП Моргун-Джанполат К.Ю., відповідно до довідок ТОВ Фінансова компанія "Елаєнс" від 03.03.2023 р. ТОВ "Бізнес Позика" на підставі договору про надання послуг з переказу грошових коштів з призначеннями платежу "перерах. коштів ОСОБА_1 ІПН зг. кредитного договору № 060223-КС-001 від 06.12.2021 р. без ПДВ" /а.с.20-21 у т.1/.

Приналежність ОСОБА_1 банківського рахунку, на який перераховано 06.12.2021 р. кошти у сумі 65000,00 грн, підтверджується інформацією АТ КБ "Приватбанк", яку отримано на запит суду першої інстанції /а.с. 40 у т.1/.

Відповідач не заперечує одержання від ТОВ "Бізнес Позика" кредиту у сумі 650000,00 грн., про що зазначено і в апеляційній скарзі.

Матеріалами справи підтверджено, що підприємець Моргун-Джанполат К.Ю. свої зобов`язання за кредитним договором № 060223-КС-001 від 06.12.2021 р. виконала частково, здійснивши оплату на загальну суму 12920,00 грн, які кредитодавець розподілив у такий спосіб: 563,11 грн в рахунок погашення кредиту, 7883,54 грн в рахунок погашення відсотків за користування кредитом, 4473,35 грн зараховано як комісію за користування кредитом /а.с.10-14 у т.1/. Таке зарахування одержаних від відповідачки коштів відповідає умовам п.5.6. Правил.

У позовній заяві позивач доводить невиконання кредитного договору № 060223-КС-001 від 06.12.2021 р. в решті і просить стягнути з відповідачки 156239,19 грн, з яких: 64436,89 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 86525,65 грн - сума прострочених платежів за відсотками, 5276,65 грн - сума прострочених платежів за комісією.

Суд першої інстанції, задоволивши позов, виснував, що заявлені до стягнення з відповідача суми відсотків за користування кредитом та прострочених платежів за комісією нараховані у відповідності до вимог чинного законодавства і умов договору.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується та зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом п. 5 ч. 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ч. 3-6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" врегульовано використання підпису в сфері електронної комерції, відповідно до якої якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 6 ч. 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до п. 12 ч. 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовим ідентифікатором є алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 р. у справі № 524/5556/19, в якій суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Такі висновки враховуються колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.4 ст. 236 ГПК України.

Колегією суддів на підставі доказів у справі встановлено, що ФОП Моргун- Джанполат К. Ю. через веб-сайт кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення логіну особистого кабінету та паролю особистого кабінету ввійшла до особистого кабінету та з особистого кабінету через інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подала заявку на отримання кредиту, де відповідно вказала номер свого поточного (карткового) рахунку /а.с. 18 у т.1/.

ТОВ "Бізнес Позика" 06.12.2021 р. направлено ФОП Моргун-Джанполат К. Ю. пропозицію/оферту укласти договір № 060223-КС-001 про надання кредиту /а.с. 16 у т.1/.

06.12.2021 р. ФОП Моргун-Джанполат К. Ю. прийняла пропозицію щодо укладення договору № 060223-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою /а.с. 17 у т.1/.

Зі своєї сторони ТОВ "Бізнес Позика" направлено ФОП Моргун-Джанполат К. Ю. через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-9228 на номер телефону , котрий боржником було введено/відправлено /а.с. 18 у т.1/.

Договір містить відмітку про підписання його відповідачем одноразовим ідентифікатором Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-9228 06.12.2021 18:28:57 /а.с. 15 зв. у т.1/. Таким чином, 03.11.2022 р. ТОВ "Бізнес Позика" та ФОП Моргун-Джанполат К.Ю. уклали договір № 060223-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором, у належному порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію".

За наведених обставин доводи скаржника про недоведення факту укладення спірного кредитного договору та ненадання належних доказів укладення такого договору є безпідставними та спростовуються наведеним вище. Крім того, відповідач одержала кошти і частково проводила оплату за кредитним договором, що нею не заперечується, і такі обставини підтверджують факт укладення договору.

Колегія суддів також враховує, що альтернативної редакції Правил, відмінної від редакції позивача, відповідачем не подано, і Правила залишались у спірний період у незмінній редавкціі.

Разом з тим відповідач посилається на правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 р. в справі № 496/3134/19, доводить, що умови правочинів щодо включення комісії за надання кредиту є нікчемними в силу закону. Колегія суддів відхиляє такі доводи, оскільки обставини у справі № 496/3134/19 і у даній справі не є тотожними.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 р. в справі № 496/3134/19 зазначила щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування» тому враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між фізичною особою та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Отже, наведена правова позиція Верховного Суду стосується споживчого кредиту, і стосується застосування інших норм законодавства, які не застосовуються у даній справі, оскільки у пункті 1 договору № 060223-КС-001 визначено, що кредит не є споживчим.

Таким чином, висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13.07.2022 р. у справі № 496/3134/19 не є релевантними до правовідносин у даній справі № 906/1446/23, тому доводи скаржника щодо нікчемності умов договору щодо нарахування позивачем комісії за надання кредиту з посиланням на таку правову позицію Великої Палати Верховного Суду відхиляються колегією суддів як безпідставні.

Оскільки несвоєчасне виконання грошового зобов`язання має місце, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про стягнення 64436,89 грн. прострочених платежів по тілу кредиту, 86525,65 грн прострочених платежів за відсотками та 5276,65 грн. прострочених платежів за комісією, за період з 06.12.2021 р. по 20.10.2023 р. Розрахунки позивача на а.с.10-14 у т.1 перевірені судом і визначені як обґрунтовані і арифметично правильні. Зарахування сплачених відповідачкою коштів правомірно виконано на умовах договору, Правил та у відповідності до норм ст. 534 ЦК України. Так, відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Щодо доводів скаржника про те, що вона не знала про розгляд справи № 906/1446/23 та ухвалення у такій справі рішення, колегія суддів встановила наступне.

Господарський суд Житомирської області ухвалою від 06.11.2023 р. прийняв позовну заяву позивача до розгляду, відкрив провадження у справі № 906/1446/23 та призначив справу до розгляду по суті у порядку спрощеного провадження на 05.12.2023 р. Така ухвала суду першої інстанції була надіслана скаржнику на поштову адресу, 06.11.2023 р., що підтверджується відміткою про відправлення /а.с. 39 зв. у т.1/.

Поштове відправлення про направлення відповідачу копії вказаної ухвали згідно відомостей з офіційного сайту "Укрпошта" про відстеження поштового відправлення (за номером ідентифікатора 863), повернуто за зворотною адресою: 30.11.2023 р. за закінченням встановленого терміну зберігання /а.с. 127-128 у т.1/.

Поштова адреса скаржника, на яку судом надіслано ухвалу підтверджена даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с. 178 у т.1/.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було виконано вимоги Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи, проте своїми процесуальними правами відповідач не скористався.

Окрім того колегія суддів враховує, що Єдиний державний реєстр судових рішень забезпечує відкритий безоплатний та цілодобовий доступ на офіційному веб-порталі судової влади України до внесених до такого реєстру судових рішень.

Підсумовуючи викладене, за результатом перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 05.12.2023 р. у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві, тому відсутні підстави для його зміни чи скасування. Доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно зі ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача фізичної особи-підприємця Моргун-Джанполат Крістіни Юріївни залишити без задоволення, рішення Господарського суду Житомирської області від 05.12.2023 р. у справі № 906/1446/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Справу № 906/1446/23 повернути Господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.