РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.04.2024Справа № 910/12173/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец-Автомаш"

до Комунального підприємства "Київпастранс"

про стягнення 66621,72 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спец-Автомаш" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства "Київпастранс" про стягнення 59619,79 грн. інфляційних втрат та 7001,93 грн. трьох процентів річних, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 264565,80 грн. за договором від 08.102019 № 52.19-504. Також позивач просив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

15.08.2023 через відділ діловодства та документообігу суду від позивача надійшла заява на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Дана ухвала суду направлена, зокрема, відповідачу на юридичну адресу, вручення якої підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням із відміткою про вручення. Разом із цим, у визначений судом строк відзив на позовну заяву відповідачем не подано.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спец-Автомаш" (постачальник) та Комунальним підприємством "Київпастранс" (покупець) укладено Договір поставки № 52.19-504 (надалі - Договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю "Частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху" код 34630000-2 за ДК 021:2015 (амортизатори, обкатні пари, кільця, пресмасльонки для тролейбусів), надалі - товар, а покупець сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (Додаток № 1), що додасться до цього Договору та є його невід`ємною частиною.

У пункті 3.1 Договору вказано, що сума цього Договору (ціна Договору) визначається згідно з Специфікацією (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього Договору і становить 3 053 390,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 20% - 610 678,00 грн., разом ціна Договору становить 3 664 068,00 грн. з ПДВ.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати підписання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару.

Строк поставки товару: протягом строку дії Договору. (п. 5.1 Договору).

Оскільки відповідач не здійснив оплату за отриманий товар у розмірі 264 565,80 грн., позивач звертався з відповідним позовом до суду, в якому крім основного боргу, заявляв до стягнення 18 924, 53 грн. пені, 15 659, 90 грн. інфляційних втрат, 4 789, 11 грн. 3 % річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2022 у справі № 910/20019/21 позовні вимоги ТОВ «Спец-Автомаш» до Комунального підприємства "Київпастранс" про стягнення про стягнення 303 939,34 грн. задоволено частково та стягнуто 264 565,80 грн. основного боргу, 18 800,01 грн. пені, 14 590,34 грн. інфляційних втрат, 4 757,98 грн. 3% річних, 4 540,71 грн. судового збору.

07.06.2022 на виконання вказаного рішення суду виданий наказ № 910/20019/21.

14.07.2022 головним державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським Борисом Андрійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69417997 із примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 07.06.2022 № 910/20019/21.

За наслідками проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №69417997, позивачу 04.10.2022 надійшли грошові кошти в сумі 307254,84 грн., що підтверджується випискою з розрахункового рахунку позивача, відкритого в АТ «Альфа-БАНК».

Оскільки погашення суми основного боргу за поставлений товар здійснено відповідачем несвоєчасно, позивач у межах даного позову просив стягнути з відповідача нараховані на суму боргу 264 565,80 грн. за період з 16.11.2021 по 03.10.2022 інфляційні втрати в розмірі 59619,79 грн. та 7001,93 грн. трьох процентів річних.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц.

Аналіз зазначених норм чинного законодавства та положень укладеного між сторонами договору свідчить, що наявність чи відсутність судового рішення про стягнення суми боргу за спірними договорами, які боржник не виконав, не звільняє його від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора його права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 910/8132/17.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач сплатив суму боргу за поставлений товар за договором поставки від 08.10.2019 № 52.19-504 у розмірі 264 565,80 грн. лише 04.10.2022, що підтверджується випискою з розрахункового рахунку позивача в АТ «Альфа-БАНК».

При цьому, як зауважив позивач, у межах справи № 910/20019/21 нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу 264 565,80 грн. здійснено до 15.11.2021 року.

Відтак, позивачем нараховані на суму боргу 264 565,80 грн. за період з 16.11.2021 по 03.10.2022 три проценти річних у розмірі 7001,93 грн. та 59619,79 грн. інфляційних втрат. Контррозрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідачем не надано.

За арифметичним перерахунком суду три проценти річних та інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец-Автомаш" задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Київпастранс" (04070, м. Київ, Набережне шосе, 2; ідентифікаційний код 31725604) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спец-Автомаш" (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, 9; ідентифікаційний код 42169799) 7001 (сім тисяч одну) грн. 93 коп. трьох процентів річних, 59619 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот дев`ятнадцять) грн. 79 коп. інфляційних втрат, а також 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова