ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2024 р. Справа№ 910/9829/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Хрипуна О.О.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Польчен А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 01.04.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 (повний текст рішення підписано 09.01.2024)

у справі №910/9829/23 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція"

про стягнення 2 097 113,47 грн,-

В судовому засіданні 01.04.2024 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 по справі №910/9829/23 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 2 097 113,47 грн - задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код: 24584661) на користь Приватного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10" (69035,м. Запоріжжя, вул. Леоніда Жаботинського, 25, прим. 13; ідентифікаційний код: 00121844) 1 567 638 (один мільйон п`ятсот шістдесят сім тисяч шістсот тридцять вісім) грн 52 коп. - основного боргу, 22 805 (двадцять дві тисячі вісімсот п`ять) грн 92 коп. - 3 % річних, 58 792 (п`ятдесят вісім тисяч сімсот дев`яносто дві) грн 90 коп. - інфляційних втрат, а також 24 738 (двадцять чотири тисячі сімсот тридцять вісім) грн 56 коп. - судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення 406 258, 55 грн інфляційних втрат та 41 617, 58 грн 3 % річних - відмовлено.

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Електропівденмонтаж-10» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 2 097 113 47 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що строк оплати виконаних робіт у розмірі 1 567 638, 52 грн з ПДВ настав 31.01.2022 (згідно п. 4.3. Договору), натомість, відповідач не виконав договірних зобов`язань та не здійснив оплату виконаних робіт, що були прийняті відповідачем без зауважень щодо їх обсягу та якості.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 по справі №910/9829/23 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 2 097 113,47 грн - задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код: 24584661) на користь Приватного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10" (69035,м. Запоріжжя, вул. Леоніда Жаботинського, 25, прим. 13; ідентифікаційний код: 00121844) 1 567 638 (один мільйон п`ятсот шістдесят сім тисяч шістсот тридцять вісім) грн 52 коп. - основного боргу, 22 805 (двадцять дві тисячі вісімсот п`ять) грн 92 коп. - 3 % річних, 58 792 (п`ятдесят вісім тисяч сімсот дев`яносто дві) грн 90 коп. - інфляційних втрат, а також 24 738 (двадцять чотири тисячі сімсот тридцять вісім) грн 56 коп. - судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення 406 258,55 грн інфляційних втрат та 41 617, 58 грн 3 % річних - відмовлено.

При частковому задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що:

- з огляду на стандарт вірогідності доказів, обставина виконання позивачем робіт у грудні 2021 на суму 1 567 638, 52 грн з ПДВ з більшою вірогідністю мала місце;

- відповідач не надав суду жодних контррозрахунків, та зазначаючи про недоведеність позивачем факту надання послуг з огляду на відсутність оригіналів первинних документів, не заперечує при цьому сам факт виконання робіт, а згідно підписаного з боку ВП «Запорізька АЕС» акту взаєморозрахунків у березні 2023, філія відповідача фактично підтверджує реальність господарської операції з виконання робіт згідно умов Договору;

- за перерерахунком суду з відповідача підлягає стягненню 3% річних за період з 20.12.2022 по 15.06.2023 (останній день боргового періоду, що визначений позивачем) у розмірі 22 805, 92 грн, а не 64 423, 50 грн, як стверджує позивача, а розмір інфляційних втрат становить 58 792,90 грн, а не 465 051,45 грн як зазначає позивач;

- позивач не подав до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 23000,00 грн, а також не подав суду заяву про понесення доказів на підтвердження таких витрат в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України після ухвалення судового рішення, відтак, витрати позивача на професійну правничу допомогу покладено судом на останнього.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 26.01.2024 (документ сформований в системі "Електронний суд") звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення 22 805,92 грн 3% річних та 58 792,90 грн інфляційних втрат та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

- підставою заявлення вимоги про сплату інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, стягнення інфляційних втрат та 3% річних є безпідставними, оскільки на суму, яка є предметом позову за виконані роботи за довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 638 від 15.12.2021, податкові зобов`язання ще не виникли на суму ПДВ в розмірі 261 273,09 грн., на підставі підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкові зобов`язання у ПАТ «Електропівденмонтаж-10» на суму ПДВ (261 273,09 грн) виникнуть тільки після зарахування (отримання) коштів в розмірі 1 567 638,52 грн на рахунок платника податку в банку;

- посилається на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18;

- суд першої інстанції мав врахувати, що втрата відповідачем значної частини виробничих потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС, виконання відповідачем в умовах воєнного стану спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільного інтересу і необхідність в таких умовах підтримувати безпеку АЕС (Рівненської, Хмельницької, Південноукраїнської) є надзвичайними обставинами, які перешкодили Компанії своєчасно виконати свої зобов`язання;

- суд першої інстанції мав право звільнити відповідача від відповідальності у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат, заявлених позивачем у справі, втім, суд першої інстанції не врахував ці обставини справи у своїх висновках, не застосував норми закону, які мав застосувати;

- на даний час ні позивач, ні відповідач не мають оригіналів документів, які б підтвердили або спростували виконані позивачем будівельно-монтажні роботи за договором, їх вартість та об`єм, тобто, первинних документів, суд ухвалив рішення на підставі копій документів, доданих до позовної заяви, не поставивши під сумнів відповідність поданих копій оригіналам, враховуючи наявну судову практику, зокрема Постанову КГС ВС від 19.02.2020 у справі № 915/411/19, суд, розглядаючи справу, з метою дотримання вимог ст.91 ГПК України, такі докази, як копії письмових доказів, не повинен брати до уваги, зазначені обставини доводять безпідставність нарахування 3% річних та індексу інфляції у справі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, звертає увагу суду на той факт, що відповідач в апеляційній скарзі не наводить контррозрахунку інфляційних втрат та відсотків, який відповідав би запропонованому ним алгоритму; вказує, що на підтвердження вказаних обставин відповідачем подано суду лише копію фінансового звіту за 2022 рік; зауважує, що позивачеві довелося залишити на окупованій території весь всій бізнес цілком - офісні, виробничі і складські приміщення, автотранспорт, товарні запаси, комп`ютерну і іншу техніку, дороговартісний інструмент тощо; зазначає, що оплату робіт у спірних відносинах відповідач мав здійснити ще 31 січня 2022 року, тобто до початку повномасштабної війни, і це при тому, що умовами договору було передбачено півторамісячний строк відтермінування розрахунку, тобто роботи були виконані та прийняті відповідачем ще раніше, тож, яким би негативним не був вплив військової агресії на діяльність відповідача, прямий причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням ним взятих на себе зобов`язань та війною насправді відсутній; свідчить, що відповідач, посилаючись на норми закону, які передбачають можливість зменшення розміру штрафних санкцій (частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та частина 1 статті 233 Господарського кодексу Україні), на цій підставі просить не зменшити інфляційні нарахування та відсотки (які не є штрафними санкціями), а повністю відмовити в їх нарахуванні на суму заборгованості, що вже прямо суперечить навіть тим нормам, які наводить відповідач; наголошує на тому, що аргументи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є надуманими та безпідставними, натомість, прийняте у справі рішення в контексті зазначених в апеляційній скарзі меж його перегляду (позивач не погоджується із підставами зменшення інфляційних втрат та відсотків, наведених в Рішенні, однак не може вимагати його перегляду, адже, зі свого боку, не подавав апеляційної скарги), - відповідає ознакам законності та обґрунтованості, викладеним в статті 236 ГПК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Хрипун О.О., Мальченко А.О.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9829/23.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/9829/23.

12.02.2024 матеріали справи №910/9829/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2024 залишено апеляційну скаргу без руху з підстав неподання доказів наявності або відсутності електронного кабінету учасників справи та доказів надсилання копії апеляційної скарги позивачу у його електронний кабінет.

21.02.2024 (документ сформований в системі "Електронний суд") апелянтом до суду подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, у якій зазначено відомості про наявність електронних кабінетів у апелянта - Акціонерного товариства "Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та у позивача - Приватного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10", а також долучено докази надсилання копії апеляційної скарги до електронного кабінету позивача - Приватного акціонерного товариства "Електропівденмонтаж-10" в підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі №910/9829/23; призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі №910/9829/23 на 01.04.2024.

Явка представників сторін

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

Представник позивача у судове засідання в апеляційній інстанції 01.04.2024 не з`явився; у відзиві на апеляційну скаргу просив справу розглянути за відсутності позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні в апеляційній інстанції 01.04.2024 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних; клопотання про залучення у справі правонаступника заявника, викладене в апеляційній скарзі, не підтримував.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника позивача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія задовольняє клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

17.04.2020 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (відповідач, замовник) в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» та Приватним акціонерним товариством «Електропівденмонтаж-10» (позивач, підрядник) укладено Договір №21888-2020/20-121-11-20-09296 «Виконання будівельно-монтажних робіт. Технічне переоснащення. ВП «Запорізька АЕС», м. Енергодар. Промислова 133. енергоблок №5. Турбінне відділення. Заміна місцевих щитів керування (МЩК) установки підігрівачів мережевої води (ПМВ) при заміні конденсаторів турбіни К-33160 (SD11, SD12, SD13). Монтаж обладнання» (надалі - Договір).

Згідно пункту 2.1. Договору вартість робіт за цим договором складає 1 565 869, 28 грн, окрім того ПДВ 313 173, 86 грн, разом 1879043,14 грн. Розрахунок вартості робіт зазначено в додатку №1 «Договірна ціна» до цього договору.

Вартість робіт за договором підлягає уточненню, шляхом оформлення сторонами додаткової угоди, у випадках: зміни проектно-кошторисної документації; зміни чинного законодавства України з питань оподаткування, якщо це впливає на вартість робіт (п. 2.2. Договору);

Додатковими угодами №1 від 19.11.2020, №3 від 23.04.2021 та №4 від 29.11.2021 сторони (відповідач в особі свого відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція») коригували загальну вартість робіт, у зв`язку із зміною проектно-кошторисної документації, виконання частини робіт власними силами відповідача тощо, в результаті чого остаточну вартість робіт за Договором в редакції Додаткової угоди №4 від 29.11.2023 було узгоджено в сумі 1 565 322,91 грн, в тому числі ПДВ 20 % 313064,58 грн, всього 1 878 387,49 грн.

Додатковою угодою №2 від 23.11.2020 сторони погодили тимчасово зупинити виконання робіт за Договором з 10.12.2020. Після вирішення питання фінансування робіт на 2021 рік, сторони погодили продовжити виконання робіт з оформленням відповідної додаткової угоди про визначення строку виконання робіт за даним договором.

Додатковою угодою №3 від 23.04.2021 сторони погодили, що у зв`язку з наявністю фінансування на 2021 рік поновлюється виконання робіт за Договором та п. 3.1. Договору викладено у наступній редакції: «Строк виконання робіт: 15.04.2020-15.12.2021. Закінчення робіт фіксується технічним актом виконаних робіт в обсязі проектно-кошторисної документації та технічних вимог».

Згідно пункту 4.3. Договору оплата виконаних робіт замовником проводиться на підставі довідки про вартість виконаних будівельних робіт (ф. КБ-3), оформленої у встановленому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника, протягом 45 календарних днів з дати підписання довідки замовником.

Позивач стверджує, що 15.12.2021 між сторонами було складено та підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (ф. КБ-3) №638 за грудень 2021 у розмірі 1 567 638,52 грн, проте у строк, визначений п. 4.3. Договору відповідач зобов`язання не виконав, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду, яке переглядається підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Згідно з приписами статей 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції, сторони в своїх заявах по суті справи та безпосередньо під час розгляду справи в судових засіданнях, не заперечували факт укладення між позивачем та ВП «Запорізька АЕС» в м. Енергодар Договору №21888-2020/20-121-11-20-09296 від 22.04.2020 «Виконання будівельно-монтажних робіт. Технічне переоснащення. ВП «Запорізька АЕС», м. Енергодар. Промислова 133. енергоблок №5. Турбінне відділення. Заміна місцевих щитів керування (МЩК) установки підігрівачів мережевої води (ПМВ) при заміні конденсаторів турбіни К-33160 (SD11, SD12, SD13). Монтаж обладнання» та подальших додаткових угод до Договору.

Частиною 1 статті 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 ЦК України).

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (частина 1 статті 846 ЦК України).

Додатковою угодою №3 (том 1, а.с. 20-23) сторони Договору погодили кінцевий строк виконання робіт 15.12.2021.

Позивач стверджує, що він виконав роботи у обумовлені договором строки та 15.12.2021 у місті Енергодар між сторонами Договору була підписана довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат №638 у розмірі 1 567 638, 52 грн, що є підставою для здійснення розрахунків згідно умов п. 4.3. Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 4.3. Договору оплата виконаних робіт замовником проводиться на підставі довідки про вартість виконаних будівельних робіт (ф. КБ-3), оформленої у встановленому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника, протягом 45 календарних днів з дати підписання довідки замовником.

За вірними висновками суду першої інстанції, заперечення відповідача щодо використання позивачем касового методу розрахунку оцінено критично, оскільки, такі заперечення не знайшли свого підтвердження під час оцінки доказів судом, в будь-якому разі, виконання позивачем податкових зобов`язань не впливає на виконання зобов`язаною стороною договору власних господарських зобов`язань перед позивачем.

Згідно умов п. 4.3. Договору оплата виконаних робіт мала б бути здійснена у строк до 31.01.2022 включно.

Довідка про вартість виконаних робіт не є первинним документом, а є лише документом. на підставі якого здійснюються розрахунки між контрагентами.

Разом з тим, відповідач наполягає на тому, що позивач не може надати ні йому, ні суду, оригінали первинних документів на підтвердження належного виконання на ВП «Запорізька АЕС» в м. Енергодар робіт у грудні 2021 на суму 1 567 638, 52 грн, про що між сторонами Договору 15.12.2021 нібито погоджено довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат №638. Відтак, на думку відповідача, факт виконання робіт на ВП «Запорізька АЕС» позивачем на суму 1 567 638, 52 грн є непідтвердженим.

Згідно пункту 4.1. Договору підрядник щомісячно в строк до 20 числа, надає замовнику акт виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2В) та довідку про вартість виконаних будівельних робіт (ф. КБ-3) в 4 екземплярах.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Тобто, за загальним правилом, фактом підтвердження господарської операції є первинні документи (наприклад, акти надання послуг тощо).

В свою чергу, документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарською операцією є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.

Таким чином, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою.

Отже, за певних обставин (в тому числі у зв`язку з окупацією певного населеного пункту, в якому проводились роботи та втратою доступу до первинних документів) сторони не позбавлені можливості доводити реальність господарської операції іншими документами.

Більше того, обидві сторони підтверджують, що у їх розпорядженні відсутні оригінали документів, що пов`язані з виконанням робіт у м. Енергодар у грудні 2021 згідно Договору. Вказане пов`язане із загальновідомим фактом перебування м. Енергодар, в якому знаходиться ВП «Запорізька АЕС» в тимчасовій окупації, у зв`язку з чим, у сторін спору, відсутній доступ до первинних документів, пов`язаних з виконанням Договору, які залишились на території м. Енергодар.

Енергодарська міська територіальна громада входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 № 309, як така, що є тимчасово окупованою територією з 04.03.2022. У подальшому, у вказаний Перелік неодноразово вносилися зміни, утім Енергодарська міська територіальна громада з нього виключена не була.

Більше того, враховуючи письмові пояснення позивача, що надійшли до суду 22.09.2023, та фотофіксацію офісних приміщень позивача в м. Енергодар, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з огляду на принцип вірогідності доказів, оригінали первинних документів та інших документів, пов`язаних з виконанням Договору (в тому числі і оригінал довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат №638 від 15.12.2021), що долучені позивачем до позову в копіях, скоріше за все знищені в результаті обстрілу офісного приміщення позивача, яке знаходиться на території, де велися активні бойові дії та яка на момент розгляду спору знаходиться в окупації країни-агресора.

Втім, фактична відсутність у сторін договору та сторін спору оригіналів первинних та інших документів, що пов`язані з виконання умов Договору не може свідчити про відсутність реальності господарської операції (виконання робіт) та не підписання відповідних документів взагалі, в даному конкретному спорі.

До матеріалів справи позивачем надано Акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.03.2023, що підписаний між позивачем та ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП ЗАЕС вже у березні 2023 року. Згідно вказаного акту, вбачається, що сторони Договору підтвердили, що станом на 31.03.2023 за Договором у ВП ЗАЕС наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 1 567 638, 52 грн. Відповідач, при цьому, не заперечив факту того, що акт звірки підписаний уповноваженою особою філії.

Згідно з чинним законодавством України, акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили як доказу наявності обов`язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов`язку. Проте, в розумінні ст.ст. 9, 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості та фіксує стан розрахунків між сторонами.

Згідно статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

За висновками суду першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на стандарт вірогідності доказів, обставина виконання позивачем робіт у грудні 2021 на суму 1 567 638, 52 грн з ПДВ з більшою вірогідністю мала місце.

В свою чергу, відповідач не надав суду жодних контррозрахунків як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, та зазначаючи про недоведеність позивачем факту надання послуг з огляду на відсутність оригіналів первинних документів, не заперечує при цьому сам факт виконання робіт, а згідно підписаного з боку ВП «Запорізька АЕС» акту взаєморозрахунків у березні 2023 року, філія відповідача фактично підтверджує реальність господарської операції з виконання робіт згідно умов Договору.

Договір укладено між позивачем та ДП НАЕК «Енергоатом» ВП Запорізька АЕС в м. Енергодар.

Разом з тим, даний позов пред`явлено саме до ДП «НАЕК «Енергоатом» (а не до ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі філії (відокремленого підрозділу).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадський формувань ВП «Запорізька АЕС» (код 19355964) є філією відповідача, що знаходиться в м. Енергодар.

Тобто, договір укладено з відокремленим підрозділом (філією) відповідача, яка з огляду на вище встановлене, знаходиться на тимчасово окупованій території, та саме філія допустила прострочення виконання зобов`язань за Договором.

Відокремлений підрозділ (філія) - це підрозділ юридичної особи, що знаходиться поза її місцезнаходженням та виробляє продукцію, виконує роботи або операції, надає послуги від імені юридичної особи, або здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

Юридична особа несе повну юридичну відповідальність по зобов`язанням, що виникають з діяльності її відокремленого підрозділу.

За висновками місцевого господарського суду, з чим погоджується колегія суддів, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 1 567 638, 52 грн є такими, що підлягають задоволенню.

Поряд з цим, суд першої інстанції правомірно не погодився з позивачем в тій частині, що саме відповідач (ДП «НАЕК «Енергоатом») є таким, що допустив прострочення виконання зобов`язання з 01.02.2022 (наступний день після останнього дня строку визначеного п. 4.3. Договору на здійснення оплати виконаних робіт - 31.01.2022).

Оскільки відповідач сам безпосередньо не був стороною договору (а діяв через свою філію), та не був обізнаний про хід його виконання, натомість, повністю відповідає за зобов`язаннями філії, важливим є встановлення моменту, з якого відповідач міг бути обізнаний про наявність заборгованості у ВП «Запорізька АЕС» перед позивачем.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що тільки 06.12.2022 позивач надіслав на адресу відповідача у м. Києві претензію рекомендованим листом №485.

Згідно Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013, строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку, у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Отже, відповідач повинен був отримати претензію позивача від 06.12.2022 №б/н - 10.12.2022 (надіслана з м. Запоріжжя) та здійснити оплату вартості виконаних позивачем робіт на ВП «Запорізька АЕС» в порядку ч. 2 ст. 520 ЦК України у строк до 19.12.2022 включно (оскільки сьомий день виконання зобов`язань припадає на 17.12.2022 та 18.12.2022, що є вихідними днями, а отже в силу ч. 5 ст. 254 ЦК України строк виконання переноситься).

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, здійсненим судом першої інстанції, відповідно до якого з відповідача підлягає стягненню 3% річних за період з 20.12.2022 по 15.06.2023 (останній день боргового періоду, що визначений позивачем) у розмірі 22 805, 92 грн, а не 64 423,50 грн, як стверджує позивач, а розмір інфляційних втрат становить 58 792,90 грн, а не 465 051,45 грн, як зазначає позивач.

Доводи відповідача щодо можливості зменшення 3% річних втрат та інфляційних втрат з посиланням на постанову ВП ВС від 18.03.2020 у справі №902/417/18 судом першої інстанції правомірно відхилено, оскільки обставини у даній справі та справі, на яку посилається позивач, не є тотожними. Зокрема, у справі №902/417/18 ВП ВС дійшла висновку про можливість зменшення процентів річних, що були встановлені сторонами в договорі у значно більшому розмірі, аніж передбачено статтею 625 ЦК України та фактично процент річних майже повністю покривав основний борг. Щодо можливості зменшення інфляційних втрат ВП ВС не робила висновків.

Щодо посилань апелянта на те, що порушення зобов`язання відбулось не з його вини та наявність форс-мажорних обставин, колегія суддів зазначає наступне.

По-перше, за змістом положень пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509, статті 611, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №910/16820/21, від 04.05.2022 у справі №761/28949/17, від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №908/153/21, від 07.09.2022 у справі №924/159/14 , від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.19 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

При цьому, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Отже, визначене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.02.2023 у справі № 910/15411/21 та від 11.07.2023 у справі № 910/15410/21.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 Цивільного кодексу України) або відсутністю вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України чи стаття 218 Господарського кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.07.2023 у справі №910/18432/21.

Враховуючи, що розмір відсотків річних не є надмірним, а визначено саме в тому розмірі, який передбачає стаття 625 Цивільного кодексу України, в той час як у матеріалах справи відсутні докази сплати (навіть часткової) за виконані роботи, відсутні підстави для звільнення Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від сплати 3% річних та інфляційних втрат.

По-друге, філією прострочено виконання своїх грошових зобов`язань до початку повномасштабної військової агресії російської федерації проти України, тому колегія суддів критично оцінює доводи відповідача, що спірне порушення було обумовлене саме окупацією Запорізької АЕС чи початком повномасштабної військової агресії проти України.

Окрім того, повномасштабна військова агресія російської федерації проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, та зумовлені цими діями наслідки, є обставиною, яка за умови доведення неможливості виконання учасником цивільних правовідносин своїх договірних зобов`язань, може бути кваліфікована судом як форс-мажор та бути підставою для звільнення такої особи від відповідальності за порушення такого зобов`язання.

Наприклад, зумовленими військовою агресією обставинами, які унеможливлюють виконання грошових зобов`язань, можуть слугувати непрацюючі банки (в тому числі внаслідок хакерської атаки), встановлення урядом обмежень щодо переказу коштів (їх обсягу) тощо.

Згідно з п.13.3 договору сторона, що потрапила під дію форс-мажору, зобов`язана не пізніше 10 днів з моменту його настання або припинення сповістити іншу сторону про настання або припинення обставин, які перешкоджають виконанню договору.

Якщо форс-мажор продовжуватиметься більше 30 днів, то кожна із сторін має право відмовитися від виконання зобов`язань за даним договором і жодна із сторін не матиме права вимагати від іншої сторони відшкодування можливих збитків (п.13.4 договору).

Дія форс-мажорних обставин підтверджується відповідно до чинного законодавства України (п.13.5 договору).

Відповідно до ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю (ч.1 ст.14-1 вказаного Закону).

Тобто, сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися.

За умовами п.6.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 Регламенту).

Контекстний зміст ст.14-1 Закону, а також вимоги Регламенту, дають підстави дійти висновку, що сертифікат, про який йдеться у зазначеному Законі, є індивідуальним актом, який стосується конкретних учасників договірних відносин, конкретного договору та конкретних договірних зобов`язань.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.01.2022 по справі №904/3886/21 форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Тобто, обставина стає форс-мажорною для сторін правовідносин щодо тих чи інших зобов`язань виключно у разі доведення неможливості виконання конкретних зобов`язань.

Такі обставини, як введення воєнного стану самі по собі не є абсолютними форс-мажорними обставинами, які позбавляють відповідача виконати свої грошові зобов`язання.

Факт військової агресії російської федерації проти України не може бути беззаперечним доказом наявності форс-мажору, за відсутності безпосереднього впливу на можливість здійснення оплати за договором.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не наведено будь-яких обставин, які б перешкоджали йому оплатити виконані за Договором роботи, в той час як відсутність коштів (скрутний фінансовий стан) не є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення, що прямо вказано у ст. 617 Цивільного кодексу України.

Окрім того, наведене не є підставою для зменшення розміру 3% річних та інфляційних витрат.

З урахуванням наведеного, вирішуючи спір, з огляду на предмет і підстави заявленого позову, відповідно до встановлених фактичних обставин справи та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню у розмірі, що визначений судом.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Твердження позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі №910/9829/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі №910/9829/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

4. Матеріали справи №910/9829/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 05.04.2024.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді О.О. Хрипун

А.О. Мальченко