ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2024 р. Справа№ 910/18529/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Прокопенко О.В.

учасники справи:

від позивача: Конюхов Є.А.

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: Тонконог В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 (повний текст рішення складено та підписано 22.08.2023)

у справі №910/18529/21 (суддя Ягічева Н.І.)

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна фінансова компанія «Аверс»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2

про визнання недійсним рішення Спостережної ради № 26/2019 від 23.04.2019 та договору іпотеки від 24.04.2019, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Фінансова компанія "Аверс" про визнання недійсним рішення Спостережної ради №26/2019 від 23.04.2019 та договору іпотеки від 24.04.2019, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 у справі №910/18529/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність його порушеного права у розрізі спірних правовідносин.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити ОСОБА_1 пропущений строк на апеляційне оскарження на підставі п.1 ч.2 ст. 256 ГПК України; скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 14.06.2023 у справі №910/18529/21 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Фінансова компанія "Аверс", третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення Спостережної ради №26/2019 від 23.04.2019 та договору іпотеки від 24.04.2019, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Апеляційна скарга зокрема обґрунтована тим, що на думку позивача місцевим господарським судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог. Зокрема апелянт стверджує про порушення прав позивача як акціонера товариства на участь в управлінні товариством, оскільки спірне рішення №26/2019 від 23.04.2019 повинно було прийматися не Спостережною радою товариства відповідача, а Загальними зборами, оскільки ОСОБА_3 , який голосував як член Спостережної ради, перебуває у родинних зв`язках із позивачем, є заінтересованою особою, отже Спостережна рада вийшла за межі своїх повноважень, в той же час вартість об`єкта нерухомості, що була предметом спірного договору іпотеки від 24.04.2019, перевищувала 10% від вартості активів товариства, що свідчить про порушення пункту 3 ч. 7 ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 задоволено, поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 та призначено справу до розгляду на 14.02.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2024 розгляд справи відкладено на 28.02.2024.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Андрієнка В.В. у відпустці, судове засідання, призначене на 28.02.2024, не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.02.2024 повідомлено сторін про те, що розгляд апеляційної скарги у справі № 910/18529/21 відбудеться 18.03.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2024 замінено відповідача Акціонерне товариство "Фінансова компанія "Аверс" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна фінансова компанія «Аверс».

Представником третьої особи було подано відзив на апеляційну скаргу у якому він просив суд закрити апеляційне провадження у справі на підставі п. 2, п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК.

Розглянувши указане клопотання третьої особи, викладене у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 261 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на те, що позовна вимога заявлена про визнання недійсним рішення Спостережної ради №26/2019 від 23.04.2019 та договору іпотеки від 24.04.2019, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, матеріали справи не містять доказів скасування вищевказаних рішень станом на момент винесення судом оскаржуваного рішення, у суду відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 261 ГПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 261 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Як вказано вище, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2024 замінено відповідача Акціонерне товариство "Фінансова компанія "Аверс" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна фінансова компанія «Аверс».

Отже, ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання ОСОБА_2 про закриття апеляційне провадження у справі на підставі п. 2, п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК, у задоволенні указаного клопотання належить відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що Акціонерне товариство "Фінансова компанія "Аверс" (правонаступником якого є ТОВ «Міжнародна фінансова компанія «Аверс») є акціонерним товариством, діяльність якого регулюється, зокрема, Законом України "Про акціонерні товариства", Статутом Акціонерного товариства "Фінансова компанія "Аверс", затвердженого Рішенням Загальних зборів Акціонерного товариства "Фінансова компанія "Аверс№1" (далі - статут), оформленого протоколом №1 від 19.04.2019 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань акціями товариства володіє група асоційованих осіб: ОСОБА_3 - 87,4%, ОСОБА_1 - 6,3% та ОСОБА_4 - 6,3 %.

23.04.2019 Спостережною радою Акціонерного товариства "Фінансова компанія "Аверс" прийнято рішення, оформлене протоколом №26/2019: передати в іпотеку нерухоме майно: нежилі приміщення з №1 (один) по №44 (сорок чотири) (групи приміщень №300) (в літері А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Посвідчити Договір нотаріально, уповноважити на підписання Договору іпотеки Голову Правління - ОСОБА_5 .

Згідно протоколу №26/2019 від 23.04.2019 на засіданні Наглядової ради присутні всі п`ять членів Наглядової ради АТ ФК "АВЕРС №1" ( ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ). Спостережна рада правоздатна приймати рішення. По першому питанню порядку денного голосували: "за" - 5 (п`ять) голосів, "проти" - 0 (нуль) голосів.

24.04.2019 між ОСОБА_2 (далі - іпотекодержатель) та Акціонерним товариством "Фінансова компанія "Аверс" (далі - іпотекодавець) укладено договір іпотеки (далі - договір), за умовами 1.3. якого даним договором забезпечується виконання зобов`язань позичальника по поверненню позикодавцю/іподекодавцю суми позики, сплаті іншої заборгованості, платежів і санкцій, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, включаючи як зобов`язання передбачені договором позики, так і будь-якими додатковими угодами про внесення до нього змін, в тому числі щодо розміру позики, пені, штрафу, строку дії договору позики, встановлення інших майнових санкцій за невиконання умов договору позики.

За змістом пунктів 1.1. - 1.2. договору згідно з договором позики, укладеним 24 квітня 2019 року між позичальником - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позикодавець/іпотекодержатель надав позичальнику позику в сумі 9990000, що за домовленістю сторін еквівалентно 370000 доларів США 00 центів. Позичальник зобов`язаний повернути суму позики у термін, визначений зазначеним договором позики та/або додатковими угодами до нього. Згаданий договір позики, а також додаткові угоди до нього, якщо такі будуть укладені між позикодавцем/іпотекодержателем і позичальником в подальшому, надалі іменуються "Основне зобов`язання".

На забезпечення виконання основного зобов`язання позичальником іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно (далі - предмет іпотеки): нежилі приміщення з №1 (один) по №44 (сорок чотири) (групи приміщень №300) (в літері А) загальною площею 350, 6 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані нежилі приміщення належать іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Заріною М.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 29 грудня 2009 року за реєстровим №6434. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07 серпня 2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, номер запису про право власності: 2036703 (п. 2.1. договору).

Сторони оцінюють предмет іпотеки в 9990000 грн 00 коп., що за домовленістю сторін еквівалентно 370000 доларів США 00 центів (п. 2.2. договору).

24.04.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко Олегом Анатолійовичем внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні записи: про іпотеку за №31337750 та про обтяження №31337843.

ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним рішення Спостережної ради Акціонерного товариства "Фінансова компанія "Аверс", оформлене протоколом №26/2019 від 23.04.2019, визнати недійним договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А., від 24.04.2019, а також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Апелянт стверджує, що оскільки вартість майна перевищує 10% вартості активів Акціонерного товариства "Фінансова компанія "Аверс", та при цьому правочин вчинений з метою забезпечення зобов`язань ОСОБА_3 , який володіє понад 25% акцій відповідача, тобто такий договір є правочином із заінтересованістю, згідно положень ч. 7 ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства" рішення про передачу в іпотеку нерухомого майна мало бути винесено на розгляд загальних зборів акціонерів, водночас таке рішення загальними зборами не приймалось, а Спостережна рада товариства відповідача вийшла за межі своїх повноважень.

Також апелянт стверджує, що всупереч вимогам Положення про розкриття інформації емітентами цінних паперів, затвердженого Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №2826 від 03.12.2013, відповідачем не оприлюднена інформація про надання згоди на вчинення правочину із заінтересованістю.

Апелянт вказує також на порушення вимог ч. 6 ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства", оскільки ОСОБА_3 , який є заінтересованою особою у вчиненні правочину, брав участь у голосуванні.

Апелянт також стверджує, що позовні вимоги про визнання недійсними рішення та договору спрямовані на захист його прав як акціонера, оскільки внаслідок спірного правочину вартість його акцій неправомірно зменшилась, та для відновлення порушених прав позивача необхідно також скасувати рішення про проведену державну реєстрацію.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (Аналогічні правові висновки наведені постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Наведений висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18 (пункти 8.1 - 8.5 постанови).

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Тому, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права. Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права.

У даній справі позивач, зокрема, просить суд визнати недійсним рішення Спостережної ради Акціонерного товариства "Фінансова компанія "Аверс" щодо передачі в іпотеку нерухомого майна, належного товариству відповідача, а також визнати укладений від імені Акціонерного товариства "Фінансова компанія "Аверс" договір іпотеки.

Так, відповідно до частини 1 ст. 51 Закону України "Про акціонерні товариства" №514-VI, чинного на час виникнення спірних правовідносин, наглядова рада акціонерного товариства є колегіальним органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства і в межах компетенції, визначеної статутом та цим Законом, здійснює управління акціонерним товариством, а також контролює та регулює діяльність виконавчого органу.

До компетенції наглядової ради належить вирішення питань, передбачених цим Законом, статутом (частина 1 ст. 52 Закону України "Про акціонерні товариства").

У відповідності до п. 18 ч. 2 ст. 52 Закону України "Про акціонерні товариства" до виключної компетенції наглядової ради належить прийняття рішення про надання згоди на вчинення значного правочину або про попереднє надання згоди на вчинення такого правочину у випадках, передбачених статтею 70 цього Закону, та про надання згоди на вчинення правочинів із заінтересованістю у випадках, передбачених статтею 71 цього Закону. Аналогічні за змістом положення наведені у п. 10.11.31 Статуту Акціонерного товариства "Фінансова компанія "Аверс".

Згідно вимог, викладених у частинах 1, 4, 6, 7 ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства" рішення про надання згоди на вчинення правочину, щодо вчинення якого є заінтересованість (далі - правочин із заінтересованістю), приймається відповідним органом акціонерного товариства згідно з цією статтею, якщо ринкова вартість майна або послуг чи сума коштів, що є предметом правочину із заінтересованістю, перевищує 1 відсоток вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства. Статутом акціонерного товариства може бути встановлене нижче граничне значення, а також можуть встановлюватися додаткові випадки віднесення правочину до правочину із заінтересованістю. Таке рішення може містити перелік умов проекту правочину, які можуть змінюватися за рішенням виконавчого органу акціонерного товариства під час вчинення правочину із заінтересованістю. У разі відсутності такого переліку умови правочину не можуть відрізнятися від умов проекту, наданого відповідно до частини четвертої цієї статті.

Особа, заінтересована у вчиненні правочину, зобов`язана заздалегідь поінформувати товариство про наявність у неї такої заінтересованості, направивши таку інформацію: 1) ознаки заінтересованості особи у вчиненні правочину; 2) проект правочину.

Якщо заінтересована у вчиненні правочину особа є членом наглядової ради акціонерного товариства, вона не має права голосу з питання вчинення такого правочину.

Рішення про надання згоди на вчинення правочину із заінтересованістю виноситься на розгляд загальних зборів акціонерів, якщо: 1) в акціонерному товаристві не створена наглядова рада; 2) всі члени наглядової ради є заінтересованими у вчиненні правочину; 3) ринкова вартість майна або послуг чи сума коштів, що є його предметом, перевищує 10 відсотків вартості активів, за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства.

Фактично доводи позивача зводяться до перевищення Спостережною радою Акціонерного товариства "Фінансова компанія "Аверс" своїх повноважень щодо можливості приймати рішення про укладення правочину із заінтересованістю про передачу в іпотеку об`єкта нерухомості, що суперечить вимогам ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства", а саме: без отримання відповідної згоди Загальних зборів акціонерів, за відсутності завчасного направлення заінтересованою особою проекту правочину, а також за участі у голосуванні заінтересованої особи, яка є членом наглядової ради.

Викладене, за твердженням позивача, порушує корпоративні права позивача як акціонера товариства відповідача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово формулювала правові висновки щодо можливості учасника товариства від свого імені звертатися до суду з позовами з підстави вчинення товариством правочинів або інших дій чи бездіяльності. Ці висновки полягають у такому.

За змістом статей 92, 97 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не установлено законом.

За положеннями статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не установлено установчими документами або законом.

За приписами частини 1 ст. 32 Закону України "Про акціонерні товариства" загальні збори є вищим органом акціонерного товариства.

Відповідно до частини першої статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, установленому установчим документом товариства та законом, зокрема, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 92 Цивільного кодексу України, частини першої статті 89 Господарського кодексу України, пункту 13 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" орган юридичної особи має повноваження щодо представництва юридичної особи (з можливістю їх обмеження відповідно до установчих документів чи закону), створює, змінює припиняє цивільні права та обов`язки юридичної особи, тому підпадає під поняття представництва, наведене у статті 237 Цивільного кодексу України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 911/2129/17 (провадження № 12-45гс19, пункт 6.18).

Повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи (стаття 239 Цивільного кодексу України). Таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи. Отже, підписання від імені товариства договору чи іншого правочину без передбаченого статутом попереднього погодження загальними зборами цього товариства або з порушенням порядку прийняття рішення про надання згоди на вчинення правочину може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства, а не корпоративних прав його учасника, оскільки виконавчий орган діє саме від імені товариства, а не його учасників.

Повноваження органу управління товариства (на надання зазначеної згоди), який діє від імені товариства, не можна ототожнювати з корпоративними правами його учасників, які за загальним правилом діяти від імені товариства не мають права.

Укладення виконавчим органом товариства договору з іншою особою без передбаченої статутом згоди вищого органу цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства у його відносинах з іншою особою - стороною договору, а не корпоративних прав його учасника.

Отже, належним позивачем у подібних справах є юридична особа, права якої порушено, а не її учасник.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 54), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76).

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не доведено належним чином наявності у спірних відносинах обставини його порушеного права, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові, про що також неодноразово наголошував Верховний Суд.

У зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту інші доводи позивача, зокрема щодо правомірності прийняття Спостережною радою Акціонерного товариства "Фінансова компанія "Аверс" рішення про вчинення правочину із заінтересованістю, судом не досліджуються

За відсутності доведення позивачем у спірних правовідносинах порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, ураховуючи вищевикладені норми чинного законодавства України та висновки Верховного Суду, у позові слід відмовити як в частині первісних позовних вимог про визнання недійсним рішення Спостережної ради та визнання недійним договору, так і в частині похідних вимог про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів установила, що обставини, на які посилається скаржник - ОСОБА_1 , у розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 у справі №910/18529/21, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 у справі №910/18529/21 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 у справі №910/18529/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2023 у справі №910/18529/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на ОСОБА_1 .

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 04.04.2024.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов