ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2024 р. Справа №909/34/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Кострик К.,

представники сторін:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Івано-Франківської міської ради б/н від 31.01.2024 (вх. суду від 31.01.2024 №01-05/329/24)

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 22.01.2024 (суддя Т.В. Максимів, м. Івано-Франківськ) про забезпечення позову

у справі № 909/34/24

за позовом: Фізичної особи-підприємця Денисова Миколи Романовича, м. Івано-Франківськ

до відповідача: Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ,

про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року Фізична особа підприємець Денисов Микола Романович звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської міської ради про визнання незаконними та скасування пунктів 8 та 9 додатку 2 п. 71 рішення Івано-Франківської міської ради, 38 сесія, восьмого демократичного скликання, від 20.10.2023 року № 207-38 щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється, а саме зміни цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер :09:004:0013.

Позовні вимоги обґрунтовані, тим, що оскаржуваним рішенням міська рада надала дозвіл на складання проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення, яких змінюється, стосовно земельних ділянок, які перебувають в оренді позивача.

Водночас, позивач повідомляє суд, що в провадженні Господарського суду Івано-Франківської області перебуває справа № 907/706/23 за позовом Фізичної особи-підприємця Денисова Миколи Романовича до Івано-Франківської міської ради про визнання недійсним та скасування пунктів рішень міської ради, якими припинено дію договору оренди земельних ділянок. Ухвалою від 21.09.2023 провадження у цій справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою від 16.01.2024 місцевий суд позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі № 909/34/24.

17.01.2024 до Господарського суду Івано-Франківської області надійшла заява ФОП Денисова Миколи Романовича про забезпечення позову, в якій позивач просив суд:

- заборонити Івано-Франківській міській раді приймати будь-які рішення щодо земельної ділянки кадастровий номер :09:004:0013 та земельної ділянки кадастровий номер :09:004:0014;

- заборонити Івано-Франківській міській раді, державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам, та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб`єктам державної реєстрації, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Державного земельного кадастру, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснювати державну реєстрацію змін, здійснювати та (або) проводили реєстраційні дії щодо земельної ділянки кадастровий номер :09:004:0013 та земельної ділянки кадастровий номер :09:004:0014.

Вказана заява обґрунтована тим, що незважаючи на перебування в Господарському суді Івано-Франківської області справи № 909/706/23 про визнання недійсними та скасування рішення щодо припинення договорів оренди із ФОП Денисовим М.Р., відповідач 20.10.2023 прийняв рішення про зміну цільового призначення земельних ділянок (кадастрові номери :09:004:0013, :09:004:0014).

Враховуючи зазначене, позивач вважає, що відповідач також може прийняти рішення про передачу земельних ділянок третім особам, про їх поділ, вчинити інші дії, що в свою чергу можуть призвести до неможливості відновлення порушених прав позивача.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 22.01.2024 заяву Фізичної особи-підприємця Денисова Миколи Романовича про забезпечення позову задоволено в повному обсязі.

Ухвала мотивована тим, що Івано-Франківська міська рада незважаючи на розгляд судом справи про визнання незаконними рішень про припинення права оренди спірних земельних ділянок прийняла рішення про зміну цільового призначення цих земельних ділянок. Вказане призвело, ще до одного позову про визнання незаконними рішень, що є предметом позову у справі № 909/34/24.

Враховуючи те, що міська рада є розпорядником земельної ділянки, і законодавчо не обмежена здійснювати дії з розпорядження відповідними земельними ділянками, у тому числі приймати рішення про надання дозволу на передачу їх в оренду, зміну цільового призначення, викуп тощо, відтак забезпечення цього позову шляхом заборони приймати будь-які рішення щодо спірних земельних ділянок, здійснювати та (або) проводити реєстраційні дії щодо них є в цьому випадку обґрунтованим та адекватним способом забезпечення.

Івано-Франківська міська рада(відповідач) не погодилась з ухвалою суду першої, подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити в задоволенні заяви позивача в повному обсязі.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції було зроблено помилковий висновок про те, що Івано-Франківська міська рада незважаючи на розгляд судом справи про визнання незаконними рішень про припинення права оренди спірних земельних ділянок прийняла рішення про зміну цільового призначення цих земельних ділянок, оскільки судом першої інстанції не враховано, що ухвалою від 18.08.2023 року у справі № 909/706/23 було відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арештів на земельні ділянки з кадастровими номерами :09:004:0014 та :09:004:0013, тобто була відсутня заборона.

Оскаржуваним рішенням Івано-Франківській міській раді було надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо зміни цільового призначення, а не як помилково зазначено в оскаржуваній ухвалі - прийнято рішення про зміну цільового призначення.

Крім цього, на даний час такі проекти не розроблені - вказані рішення не являються правовстановлюючими, тобто не породжують жодних правових наслідків, відповідно жодним чином не впливають на обсяг прав та інтересів позивача ФОП Денисова М.Р.

Відтак, на переконання апелянта, заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 22.01.2024 являються беззаперечно неспівмірними та суперечать принципам розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2024 справу № 909/34/24 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М. та Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2024 у справі № 914/1694/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Івано-Франківської міської ради б/н від 31.01.2024 (вх. суду від 31.01.2024 №01-05/329/24).

Ухвалою суду від 27.02.2024 призначено розгляд справи на 12.03.2024.

Ухвалою від 12.03.2024 відкладено розгляд справи на 02.04.2024.

У судове засідання 02.04.2024 позивач та відповідач явку уповноважених представників не забезпечили.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

При перегляді ухвали місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Предметом апеляційного перегляду у даній справі є ухвала суду першої інстанції про задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом заборони Івано-Франківській міській раді приймати будь-які рішення щодо земельної ділянки кадастровий номер :09:004:0013 та земельної ділянки кадастровий номер :09:004:0014; заборони Івано-Франківській міській раді, державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам, та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб`єктам державної реєстрації, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Державного земельного кадастру, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснювати державну реєстрацію змін, здійснювати та (або) проводили реєстраційні дії щодо земельної ділянки кадастровий номер :09:004:0013 та земельної ділянки кадастровий номер :09:004:0014.

Так, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 16.06.2011 № 5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 137 ГПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 ГПК).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Необхідно розрізняти види (способи) забезпечення позову, які можуть застосовуватись до позовів майнового характеру, а які - для забезпечення немайнових позовних вимог, тобто фактично заходи забезпечення позову можна поділити на майнові та немайнові. Майнові заходи забезпечення мають застосовуватись для забезпечення позовних вимог майнового характеру, тобто таких, де матеріальна позовна вимога виражена саме в грошовій формі в ціні позову в розумінні ст.163 ГПК України.

Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення прозову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Заходи забезпечення немайнового характеру спрямовані на покладення на відповідача чи інших осіб обов`язку вчинити активні дії чи утриматись від їх вчинення, не пов`язаних з передачею грошових сум чи майна.

Предметом розгляду даного спору є позовні вимоги ФОП Денисова М.Р. до Івано-Франківської міської ради про визнання незаконними та скасування пунктів 8 та 9 додатку 2 п. 71 рішення Івано-Франківської міської ради, 38 сесія, восьмого демократичного скликання, від 20.10.2023 року № 207-38 щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється, а саме зміни цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер :09:004:0013

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, тим, що незважаючи на перебування в Господарському суді Івано-Франківської області справи № 909/706/23 про визнання недійсними та скасування рішення щодо припинення договорів оренди із ФОП Денисовим М.Р., відповідач 20.10.2023 прийняв рішення про зміну цільового призначення земельних ділянок (кадастрові номери :09:004:0013, :09:004:0014).

Отже позивач звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

З матеріалів справи вбачається, що 19.10.2023 року відбулося засідання постійної депутатської комісії з питань містобудування, земельних відносин, оренди та приватизації комунального майна Івано-Франківської міської ради, на якій одним з питань, що розглядалися було власне питання зміни цільового призначення земельних ділянок (кадастрові номери :09:004:0013, :09:004:0014), які перебувають в оренді ФОП Денисова М.Р.

Рішення Івано-Франківської міської ради від 20.10.2023 року № 207-38, пунктом 71 якого надано дозвіл на складення проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється, згідно додатку 2, а саме:

- пункт 8 додатку 2 до рішення сесії міської ради від 20.10.2023 року № 207-38 щодо зміни цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер :09:004:0014;

- пункт 9 додатку 2 до рішення сесії міської ради від 20.10.2023 року № 207-38 щодо зміни цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер :09:004:0013.

Івано-Франківська міська рада , незважаючи на розгляд судом справи № 909/706/23 за позовом ФОП Денисова М.Р. до Івано-Франківської міської ради про визнання незаконними рішень про припинення права оренди спірних земельних ділянок, прийняла рішення про зміну цільового призначення цих земельних ділянок.

Вказане призвело, ще до одного позову про визнання незаконними рішень, що є предметом позову у цій справі.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За правилами ст. 127 Земельного кодексу України органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відтак, будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки є наслідком реалізації рішень відповідного розпорядника такої земельної ділянки.

На даний час, органи місцевого самоврядування володіють досить великим обсягом повноважень у сфері земельних відносин.

До повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст відповідно до ст.12 ЗК України, належать:

а) розпорядження землями територіальних громад;

б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб;

в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності;

г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності;

ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст;

д) організація землеустрою;

е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів;

є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства;

ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства;

з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок;

и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом;

і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок;

ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст;

й) вирішення земельних спорів;

к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Також, питання компетенції органів місцевого самоврядування у сфері земельних відносин врегульовані статтями 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», де передбачені власні (самоврядні) повноваження (які належать до компетенції органів місцевого самоврядування) та делеговані повноваження (які належать до компетенції органів виконавчої влади, проте держава їх частину надала виконавчим органам рад).

Отже, Івано-Франківська міська рада, як розпорядник земельної ділянки, законодавчо не обмежена здійснювати дії з розпорядження відповідними земельними ділянками, у тому числі приймати рішення про надання дозволу на передачу їх в оренду, зміну цільового призначення, викуп тощо.

Суд враховуючи предмет позову зазначає, що забезпечення цього позову шляхом заборони приймати будь-які рішення щодо спірних земельних ділянок, здійснювати та (або) проводити реєстраційні дії щодо них є в цьому випадку обґрунтованим та адекватним способом забезпечення.

Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову з заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та як наслідок ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20).

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є запобігання можливому порушенню в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому ґарантується виконання судових актів. Цим забезпечується можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Тобто, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Крім цього, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги:

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 22.01.2024 у справі № 909/34/24 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для її скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції:

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст. 129 ГПК України сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 254, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради б/н від 31.01.2024 (вх. суду від 31.01.2024 №01-05/329/24) залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 22.01.2024 у справі № 909/34/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

5. Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено та підписано 04.04.2024.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець