ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Чернівці

02 квітня 2024 року Справа № 926/5527/23

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гушилик С.М., за участю секретаря судового засідання Петровської В.С., розглянувши справу №926/5527/23

За позовом Акціонерного товариства А-Банк (49074, м.Дніпро, вул.Батумська, 11)

До відповідачки Фізичної особи-підприємиці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Про стягнення заборгованості у розмірі 468734,97 грн

За участю представників:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Акціонерне товариство А-Банк звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Фізичної особи-підприємиці ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за наданим кредитним договором №N20.96. від 12.07.2021 року в сумі 468734,97 грн, з яких: 355351,84 грн заборгованість за наданим кредитом, 50383,13 грн - заборгованість за процентами, 37000,00 грн- заборгованість за винагородою, 1000,00 грн штраф (фіксована складова) та 25000,00 грн штраф (змінна складова).

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що між сторонами 12.07.2021 року було укладено кредитний договір №N20.93., щодо надання відповідачу кредиту в розмірі 500000,00 грн, строком на 36 місяці зі сплатою процентів у розмірі 20,90%. Позивач свій обов`язок виконав та виплатив суму коштів в розмірі 500000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером №TR.18424634.28703.64999 від 12.07.2021 року. Проте, відповідач в порушення умов договору, свій обов`язок виконувала несвоєчасно та в неповному розмірі, що призвело до виникнення заборгованості за наданим кредитом в сумі 355351,84 грн, за процентами в сумі 50383,13 грн, та за винагородою в сумі 37000,00 грн. За несвоєчасне виконання умов договору, позивач у відповідності до п.5.8. договору нарахував відповідачу штраф в сумі 1000,00 грн фіксованої складової та 25000,00 грн змінної складової. З урахуванням того, що відповідач добровільно не виконала вимогу позивача, останній звернувся до суду із вимогою про її стягнення.

22.12.2023 року відділом документального та інформаційного забезпечення суду зареєстровано матеріали позовної заяви за вх.№5527.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2023 року позовну заяву передано судді Гушилик С.М.

Разом із позовною заявою позивачем було додано клопотання про внесення його даних у підсистему ЄСІТС Електронний суд за вх.№5533 від 22.12.2023 року, а також клопотання про розгляд справи за відсутності його представника та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження (вх.№5532 від 22.12.2023 року).

Ухвалою суду від 25.12.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи по суті на 10.01.2024 року, задоволено заяву представника позивача про доступ до електронної справи в підсистемі Електронний суд та внесено його дані як учасника справи.

За клопотанням відповідачки (вх.№95) від 09.01.2024 року, ухвалою суду від 10.01.2024 року здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №926/5527/23 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.02.2024 року.

Від представника відповідачки, 05.02.2024 року, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№430).

Ухвалою суду підготовче засідання 05.02.2024 року відкладено на 28.02.2024 року.

До початку підготовчого засідання, від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву (вх.№494), в якому він просить поновити процесуальний строк на подачу відзиву та врахувати даний відзив при розгляді справи по суті, зокрема зазначив, що позивачем не підтверджено нарахування винагороди в сумі 37000 грн, не подано доказів перерахування коштів, вимога про стягнення штрафу в розмірі 1000 грн та 25000 грн задоволенню не підлягає у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, якою встановлено карантин, дія якого завершилась 30.06.2023 року.

Ухвалою суду від 28.02.2024 року відкладено підготовче засідання на 21.03.2024 року.

До початку підготовчого засідання 21.03.2024 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі (вх.№765).

Ухвалою суду від 21.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 02.04.2024 року.

28.03.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№837), в якому заперечує проти відзиву представника відповідача та вважає його таким, що не підлягає взяттю судом до уваги.

У судовому засіданні 02.04.2024 року представники сторін не з`явилися, причини неявки представника відповідача невідомі, при цьому, сторони належним чином повідомлені про час і місце судового засідання. Будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи по суті не надходило.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України (далі-ГПК України) стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Дослідивши всі докази та з`ясувавши обставини справи, враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, а відтак розгляд справи відбувається без участі представників сторін, які були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання за наявними у справі документами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд-

В С Т А Н О В И В :

12.07.2021 між АТ "АКЦЕНТ-БАНК" (далі - банк) та ФОП ОСОБА_1 (далі - позичальник) укладено кредитний договір №N20.93. (далі - договір, відповідно до якого банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді згідно з п.А1 цього договору, з лімітом та на цілі, зазначені у п.А2 цього договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п.2.1.2 цього договору, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни; строковий кредит (далі кредит) надається банком у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з подальшим перерахуванням за цільовим призначенням (п.1.1 договору). Згідно п.1.3 договору істотні умови кредитування наведені у розділі "А" цього договору "Істотні умови кредитування".

Як вбачається з п.п.А1, А.2, А.3, А.6 договору, сторонами погоджено отримання відповідачем строкового кредиту з лімітом у розмірі 500000 грн на фінансування поточної діяльності з терміном повернення 10.07.2024 року з сплатою процентів у розмірі 20,90% річних та погашення кредиту, процентів за користування щомісячно ануїтетними платежами в розмірі та строки згідно з графіком платежів, які включають погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що термін кредиту може бути змінений згідно з пп.А12, 2.3.2, 2.4.1 цього договору.

Відповідно до пп.2.1.1, 2.1.2 договору, банк зобов`язується: відкрити для обслуговування кредиту рахунки, зазначені у п.А4 цього договору; надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів позичальнику на цілі, відмінні від платежів на сплату судових витрат, у межах суми, обумовленої п.1.1 цього договору, а також за умови виконання позичальником зобов`язань, передбачених п.2.2.12 цього договору.

Згідно п.А4 договору сторонами визначено рахунок для обслуговування кредиту: № UA23979937 (в гривнях), отримувач: AT "А-Банк", МФО 307770, код ЄДРПОУ/код ІПН .

В силу п.А3 договору сторонами узгоджено, що згідно зі ст.ст.212, 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у випадку порушення позичальником будь якого із зобов`язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 31-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови цього договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому, зазначеним пунктом договору визначено, що: банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту; у випадку непогашення позичальником заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою; у випадку погашення заборгованості у період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є 10 липня 2024 року.

Згідно з п.А8 договору: нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої договором; день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів "факт/360"); якщо ануїтетний платіж не буде здійснено у відповідну дату згідно з Графіком платежу, то заборгованість за кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день; розподіл внесених коштів на погашення кредиту проводиться в відповідну дату згідно з Графіком платежів.

Сторонами договору узгоджено, що: позичальник щомісячно сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79 % від суми зазначеного у п.А2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів; сплата винагороди здійснюється у гривні; розрахунок здійснюється щоденно; нарахування винагороди здійснюється у дату сплати; сплата винагороди здійснюється згідно з Графіком платежу та, в разі дострокового погашення кредиту, згідно з фактичним періодом користування кредитними коштами від дати погашення згідно з Графіком платежу до дати дострокового погашення кредиту (п.А10 договору).

Відповідно до п.п.2.2.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.5 договору: позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі та у порядку, передбаченому п.1.1 цього договору; сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.п.4.1, 4.2, 4.3 цього договору; повернути кредит у терміни, встановлені пп.1.2, 2.2.14, 2.3.2 цього договору; сплатити винагороду згідно п.п.2.3.5, 4.4, 4.5, 4.6, 4.13 цього договору.

Пунктом 2.3.2 договору передбачено, що при настанні будь-якої з наступних подій, зокрема, порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього договору, у т.ч. у випадку порушення цільового використання кредиту банк, на свій розсуд, має право змінити умови цього договору зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. Зазначеним пунктом договору сторонами врегульовано, що згідно зі ст.ст.212, 611, 651 ЦК України за зобов`язаннями, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену у повідомленні дату, в яку позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором.

Банк, незалежно від настання термінів виконання зобов`язань позичальником за цим договором, має право вимагати дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів та винагород, при настанні умов, передбачених п.2.3.2 цього договору або порушення позичальником вимог п.1.1 цього договору в частині цільового використання кредитних коштів, або у випадку зменшення розміру активів позичальника на 30 і більше процентів у порівнянні з розміром його активів, зазначених у відповідній річній звітності за попередній рік (п.2.3.8 договору).

Згідно п.4.1 договору за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з пп.1.2, 2.2.3, 2.2.14, 2.3.2, 2.4.1 цього договору, позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначеному у п.А6 цього договору.

Як передбачено п.4.3 договору: сплата процентів за користування кредитом, передбачених п.п.4.1, 4.2 цього договору, здійснюється згідно з п.А.8 цього договору; якщо повне погашення кредиту здійснюється у дату, відмінну від зазначеної у цьому пункті, то останньою датою погашення процентів, розрахованих від попередньої дати погашення до дня фактичного повного погашення кредиту, є дата фактичного погашення кредиту.

Відповідно до п.п.4.4, 4.5, 4.6 договору позичальник сплачує банку: винагороду за відкриття позичкового рахунку згідно з п.А9 цього договору; винагороду за кредитне обслуговування згідно з п.А10 цього договору; винагороду за управління фінансовим інструментом згідно з п. А11 цього договору.

У випадку, якщо дата погашення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки згідно з цим договором припадає на вихідний або святковий день, зазначені платежі повинні бути здійснені у банківський день, що передує вихідному або святковому дню; у випадку, якщо дата погашення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки згідно з цим договором припадає на вихідний або святковий день та позичальник має відкриті в банку поточні рахунки, позичальник має право в порядку та на умовах, передбачених пп.2.4.3, 2.4.4 цього договору, здійснити погашення кредиту та/або процентів за його користування у відповідний вихідний або святковий день (п.4.7 договору).

Пунктами 5.2, 5.3, 5.8 договору передбачено, що: у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених п.п.2.2.7, 2.2.8., 2.2.11, 2.2.13, 4.9, 7.1 цього договору банк має право нараховувати за кожен випадок порушення штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту; банк має право застосувати штраф у розмірі 25% від суми кредиту, використаної позичальником не за цільовим призначенням; у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до судових органів, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за наступною формою: 1000,00 грн + 5% від суми встановленого у п. А.2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Пунктами 6.1-6.3 договору визначено, що: договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами; у частині п.4.4 цього договору він набуває чинності з моменту підписання цього договору, в решті частин з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором; договір може бути змінений або розірваний за ініціативою однієї зі сторін у встановленому законом та цим договором порядку.

Додатком 1 до договору, який є невід`ємною його частиною, сторонами погоджено графік погашення, у якому визначено: термін повернення частини кредиту та сплати процентів за відповідний розрахунковий період; розмір частини кредиту, що підлягає поверненню у відповідну дату; сума процентів, що підлягає сплаті у відповідну дату; сума комісійних винагород; сума кредиту, проценти та комісія, що підлягають сплаті разом.

Відповідно до Графіку погашення кредиту, відповідач мав здійснювати погашення кредиту протягом 36 місяців до 10.07.2024 року рівними платежами по 3950,00 грн (включає повернення частини кредиту, проценти та винагороду у відповідну дату).

Докази визнання недійсним договору матеріали справи не містять.

На виконання умов укладеного договору, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 500000 грн, що підтверджується меморіальним ордером №TR.18424634.28703.64999 від 12.07.2021 року із призначенням платежу: "видача кредиту згідно договору №N20.96. від 12/07/2021" (а.с.20).

За твердженнями позивача, відповідач свої зобов`язання за договором в частині повернення кредиту, сплати процентів та винагороди у встановлені графіком терміни не здійснював, у зв`язку із чим, АТ "АКЦЕНТ-БАНК" на зареєстровану адресу відповідача направив вимогу від 15.10.2023р., в якій просив погасити борг у розмірі 429782.23 грн до 22.10.2023р. (а.с.11).

Направлення відповідної вимоги підтверджується описом вкладення у цінний лист №111, переданий за списком згрупованих відправлень 16.10.2023р. (а.с.12-16).

Посилаючись на те, що відповідач вимогу не виконав, отримані кредитні кошти не повернув, проценти за користування кредитом та винагороду не сплатив, позивач звернувся до суду з відповідним позовом, вказуючи, що станом на 18.11.2023 року заборгованість відповідача становить: 355351,84 грн - борг за тілом кредиту; 50383,13 грн - борг з процентами; 37000 грн - борг за винагородою, 1000,00 грн штраф (фіксована складова), 25000,00 грн штраф (змінна складова).

В свою чергу відповідач не заперечує факту отримання кредитних коштів, а лише заперечує проти нарахування винагороди та нарахування штрафів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку повернути кредит, сплатити проценти та винагороду, а також застосування до нього відповідальності, встановленої договором, за порушення відповідних зобов`язань.

Надаючи правову кваліфікацію викладених обставин справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд приходить висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст.ст.173, 174, ч.1 ст.175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ч.1 ст.175 ГК України.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

В силу ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є кредитним договором.

До такого договору застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, визначених ГК України, як передбачено ч.1 ст.193 ГК України.

Так, згідно ч.2 ст.345 ГК України: кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі; у кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як визначено ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як визначено ч.1 ст.1048 ЦК України: позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позик.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, ч.3 цієї статті визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Водночас приписами ч.2 ст.1050 ЦК України унормовано, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ч.ч.1-3 ст.1056-1 ЦК України: процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором; розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, враховуючи умови укладеного сторонами договору, відповідач мав виконати зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди у строки, встановлені договором, зокрема, його додатком №1, який містить графік погашення.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, не виконавши зобов`язання в частині повернення кредиту, сплати процентів та винагороди у встановлені графіком строки здійснення платежів, відповідач допустив порушення зобов`язань за договором. При цьому, судом враховано, що прострочення позичальником відповідачем у справі повернення чергової частини кредиту є правовою підставою для дострокового повернення позики, що залишилася неповернутою на вимогу позивача відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Враховуючи умови договору, а також вимогу банку від 15.10.2023 року щодо повернення всієї суми кредиту до 22.10.2023 року, що не виконана відповідачем, з 23.10.2023 року зобов`язання з повернення всієї суми кредиту є простроченим.

Отже, суд вважає обґрунтованими вимоги Банку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 355351,84 грн, заборгованості за винагородою в сумі 37000,00 грн та проценти за користування коштами в сумі 50383,13 грн, які нараховані в порядку п.А10 і п.4.1 кредитного договору, судом перевірено розрахунок зазначеної заборгованості та встановлено, що він є арифметично вірним та правильним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Окрім того, позивач на підставі п.5.8 договору нарахував відповідачу штраф у розмірі 1000,00 грн та штраф (змінна складова) у розмірі 25000,00 грн.

Однак, суд вважає, що вимоги про застосування такої міри відповідальності не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 193 ГК України передбачено, що порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст.216, ч.1 ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У даній справі судом встановлено, що відповідач допустив порушення зобов`язань, у зв`язку з чим позивач набув права на підставі п.5.8 договору нарахувати штраф у розмірі 1000 +5% від суми кредитного ліміту (що склало 25000) за прострочення встановлених термінів платежу більше ніж на 30 днів.

Як вірно зазначено представником відповідача у відзиві на позов, Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020р. до 22 травня 2020р. на усій території України карантин, який в подальшому неодноразово був продовжений, в останнє до 30 червня 2023 року.

Пунктом 1 статті 1 Закону України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», який набрав чинності 04 липня 2020 року та яким внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та доповнено пунктом 15 такого змісту: «У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення».

Тлумачення пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення. Законодавець на рівні акту цивільного законодавства (пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню). Такий обов`язок припиняється без його виконання.

Аналогічна позиція висвітлена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №709/1320/21 від 14.08.2023 року.

Також, пунктом 18 розділу Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Таким пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України №2102-IX від 24.02.2022 з 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 днів, який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.

Отже, оскільки нарахування штрафів за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором здійснено кредитором у період дії воєнного стану, сума такого штрафу підлягала списанню позивачем на підставі п.18 розділу Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.10.2023 року в справі №706/68/23 (провадження № 61-8279св23).

З урахуванням вищевикладеного, позичальник (в даному випадку відповідач) звільняється від обов`язків сплачувати на користь позикодавця (позивача) штраф за порушення відповідачем термінів платежів, а відтак, законні підстави задоволення вимог в цій частині відсутні.

Отже, у задоволенні позову в частині стягнення 1000,00 грн штрафу (фіксована складова) та 25000,00 грн штрафу (змінна складова) суд відмовляє.

Враховуючи викладене, суд прийшов висновку, що позовна заява АТ "Акцент-Банк" підлягає частковому задоволенню.

Втрати на оплату позову судовим збором, понесені позивачем у розмірі 7031,02 грн, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача частково - пропорційно розміру задоволених вимог, що складає 6640,80 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.129, 232-233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства А-Банк (49074, м.Дніпро, вул.Батумська, 11) до Фізичної особи-підприємиці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості у розмірі 468734,97 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" (49074, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул.Батумська, 11, код 14360080) 355351,84 грн боргу за кредитом (тілом кредиту), 50383,13 грн боргу за процентами, 37000 грн боргу за винагородою, та 6640,80 грн судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повний текст рішення складено та підписано 04.04.2024 року.

Суддя С.М. Гушилик