ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03 квітня 2024 року Справа № 903/99/24

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Ведмедюка М.П.,

за участю представників:

від позивача-1: н/з,

від позивача-2: Кожемяка Ю.М. (діє в порядку самопредставництва),

від відповідача: Носков О.М. адвокат (ордер серія АС №11086885 від 06.03.2024),

в судовому засіданні взяла участь Лопоха О.С. - прокурор відділу Волинської обласної прокуратури,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту освіти Луцької міської ради, Північного офісу Держаудитслужби

до Фізичної особи-підприємця Єлової Тетяни Адамівни, м. Луцьк

про визнання недійсними додаткових угод №1 від 09.08.2022, №3 від 28.12.2022 та стягнення 41334,38 грн.,

в с т а н о в и в:

30.01.2024 до Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява №53-879вих-24 від 26.01.2024 Заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту освіти Луцької міської ради, Північного офісу Держаудитслужби до Фізичної особи-підприємця Єлової Тетяни Адамівни, в якій заступник керівника Луцької окружної прокуратури просить:

- визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 09.08.2022 до договору від 15.02.2022 №11/02/22;

- визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 28.12.2022 до договору від 15.02.2022 №11/02/22;

- стягнути з Фізичної особи-підприємця Єлової Тетяни Адамівни на користь Департаменту освіти Луцької міської ради кошти в сумі 41334,38 грн.

Ухвалою суду від 05.02.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 06.03.2024; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України до 04.03.2024.

19.02.2024 до Господарського суду Волинської області від Північного офісу Держаудитслужби надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

23.02.2024 до Господарського суду Волинської області від Північного офісу Держаудитслужби надійшли письмові пояснення №262525-17/641-2024 від 15.02.2024.

01.03.2024 до Господарського суду Волинської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №26/02-2024 від 01.03.2024.

05.03.2024 на електронну адресу суду від позивача-1 надійшло клопотання №16-11/121/2004 від 05.03.2024, в якому позивач-1 просить розглядати справу без участі представника за наявними в матеріалах справи документами. Позов просить задовольнити.

06.03.2024 в судовому засіданні прокурор просила надати час для ознайомлення з відзивом на позов та подати відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 06.03.2024 було відкладено підготовче засідання на 27.03.2024; запропоновано прокурору та позивачам подати суду до 25.03.2024 відповідь на відзив відповідача.

25.03.2024 від заступника керівника Луцької окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив №53-2513 вих-24 від 21.03.2024.

27.03.2024 в судовому засіданні було оголошено перерву до 03.04.2024.

01.04.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання №37 від 01.04.2024 про закриття провадження у справі в частині стягнення 41334,38 грн. у зв`язку з відсутністю спору. На підтвердження оплати відповідач подала копію платіжної інструкції №1982 від 26.03.2024 на суму 41334,38 грн.

01.04.2024 від відповідача надійшла заява №38 від 01.04.2024 про визнання позову в частині позовних вимог, в якій відповідач просить прийняти визнання нею позову в частині визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 09.08.2022 до договору від 15.02.2022 №11/02/22, визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 28.12.2022 до договору від 15.02.2022 №11/02/22.

Також відповідач просить вирішити питання про розподіл судового збору згідно з ч. 1 ст. 130 ГПК України.

03.04.2024 на електронну адресу суду від заступника керівника Луцької окружної прокуратури надійшли пояснення №53-2838вих-24 від 02.04.2024, в яких окружна прокуратура не заперечує про задоволення судом клопотання відповідача про закриття провадження у справі в частині стягнення з ФОП Єлової Т.А. 41334,38 грн. у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Також у поясненнях заступник керівника Луцької окружної прокуратури просить повернути Волинській обласній прокуратурі судовий збір у розмірі 3028 грн.

03.04.2024 в судовому засіданні представник відповідача підтримав подане відповідачем клопотання №37 від 01.04.2024 про закриття провадження у справі в частині стягнення 41334,38 грн. у зв`язку з відсутністю спору та заяву №38 від 01.04.2024 про визнання позову в частині позовних вимог.

Прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі в частині стягнення 41334,38 грн. у зв`язку з відсутністю спору.

Оскільки визнання позову відповідачем в частині визнання недійсною додаткової угоди № 1 від 09.08.2022 до договору від 15.02.2022 №11/02/22, визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 28.12.2022 до договору від 15.02.2022 №11/02/22 не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та інтересів інших осіб, заявлено повноважною особою, визнання позову відповідачем у цій частині судом прийнято.

В судове засідання 03.04.2024 представник позивача-1 не з`явився. Про судовий розгляд справи позивач-1 повідомлений шляхом надіслання ухвали суду до його електронного кабінету.

Оскільки неявка представника позивача-1 не перешкоджає розгляду справи, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в судовому засіданні 03.04.2024, справу розглянуто за відсутності представника позивача-1, зважаючи на належне повідомлення позивача-1 за наявними у справі матеріалами згідно з положеннями статті 202 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи визнання позову відповідачем, дослідивши письмові докази по справі, суд на підставі ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження ухвалив рішення про задоволення позову частково з огляду на наступні обставини.

Департамент освіти Луцької міської ради провів відкриті торги щодо закупівлі «олія соняшникова рафінована» (код ДК 021:2015: 15420000-8 Рафіновані олії та жири) 18900 кг з очікуваною вартістю 1 346 436 грн. (№ UА-2022-01 -12-000452-с).

ФОП Єловою Т.А. подано цінову пропозицію замовнику - 56,3 грн. за кілограм «олії соняшникової рафінованої», а 03.02.2022 подано оновлену пропозицію - 55,56 грн. за кілограм.

За результатом проведених торгів переможцем аукціону визначено Фізичну особу підприємця Єлову Тетяну Адамівну.

15.02.2022 укладено договір про закупівлю за № 11/02/22 на постачання 18900 кг олії соняшникової рафінованої (ТМ «Масляна») на суму 1 050 084 грн., ціна за 1 кг - 55,56 гривень.

Також сторонами укладено додаткову угоду від 20.09.2022 № 2, якою зменшено ціну договору до 850 084 грн. та обсяги закупівлі, додаткову угоду від 29.12.2022 № 4, якою зменшено ціну договору до 409 396,14 грн. та обсяги закупівлі, додаткову угоду від 30.12.2022 № 5 про продовження строку дії договору до початку 2023 року та додаткову угоду від 16.01.2023 № 6, якою визначено суму додаткової закупівлі в розмірі 81 752 гривень.

Окрім цього, сторонами договору від 15.02.2022 № 11/02/22 двічі вносилися зміни до істотних умов правочину шляхом збільшення ціни за одиницю товару.

Згідно з додатковою угодою від 09.08.2022 № 1 ціна товару зросла із 55,56 грн. до 61,10 грн. за 1 кг (або на 9,9 відсотків), а у відповідності до угоди від 28.12.2022 № 3 - зі 61,10 грн. до 64,16 грн. за 1 кг (або на 5 відсотків від попередньої угоди № 1 та на 13 відсотків від первинної за договором від 15.02.2022 № 11/02/22).

Відповідно до п. 9.2.2 договору № 11/02/22 ціна за одиницю товару може бути змінена не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Відповідач листом від 29.07.2022 звернулася до Департаменту освіти Луцької міської ради із пропозицією підняти ціну на товар згідно з укладеним договором на 2022 рік.

На обгрунтування коливання ціни на олію соняшникову ФОП Єловою Т.А. використано лист Головного управління статистики у Волинській області № 03.2-07/483-22 від 04.08.2022, у якому зазначено, що середня споживча ціна на олію соняшникову по Волинській області у червні 2022 року становила 70,51 грн. за літр. Головним управлінням статистики у Волинській області в листі, адресованому відповідачу, вказано, що розрахунок середньої ціни окремо на олію соняшникову рафіновану не проводиться, а лише на товар-представник «олія соняшникова» (олія соняшникова рафінована та нерафінована фасована).

Відповідач зверталась також до Департаменту освіти Луцької міської ради листом від 26.12.2022 із пропозицією підняти ціну на товар згідно з укладеним договором на 2022 рік, обґрунтовуючи пропозицію довідкою Головного управління статистики у Волинській області № 03.2-07/840-22 від 26.12.2022. У листі вказано, що середня споживча ціна на олію соняшникову по Волинській області у листопаді 2022 року становила 74,39 грн за літру.

Таким чином, відповідачем використано листи Головного Управління статистики у Волинській області, в яких наведено середні споживчі ціни на олію соняшникову по Волинській області за червень та листопад 2022 року, проте, додаткові угоди укладено 09.08.2022 та 28.12.2022, а надані листи ГУ статистики у Волинській області від 04.08.2022 та 26.12.2022 не є підтвердженням коливання ціни на олію соняшникову рафіновану в період укладення додаткових угод та не є належним обґрунтуванням такого підвищення.

Також на обґрунтування коливання ціни на олію соняшникову замовником використано листи Головного управління статистики у Волинській області від 15.08.2022 № 03.2-07/499-22 та від 14.12.2022 № 03.2-07/812. Як вбачається із змісту вказаних листів, ГУ статистики у Волинській області наведено споживчі ціни на окремі продукти харчування по Волинській області за липень та листопад 2022 року, що також не є підтвердженням коливання ціни на олію соняшникову рафіновану та не є належним обґрунтуванням такого підвищення ціни.

Надані листи не є підтвердженням коливання ціни такого товару на ринку та не є належним обґрунтуванням такого підвищення.

Суд враховує також сталу та послідовну позицію Верховного Суду з приводу того, що будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору (постанова від 16.02.2023 у справі № 903/383/22).

Позивач-1 мав беззаперечне право на отримання олії соняшникової рафінованої за ціною, узгоджено в укладеному сторонами договорі, проте внаслідок підписання оспорюваних прокурором додаткових угоди вартість товару необгрунтовано збільшилась, а обсяг його поставки - зменшився.

Враховуючи діяльність відповідача, основним видом якої з 2015 року є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах, на момент підписання основного договору відповідач не могла не знати про ціни, які склалися на ринку на вид товару, постачання якого вона мала намір здійснювати, та гарантувала його поставку замовнику за цінами відповідно до умов укладеного договору.

Відтак, у сторін договору від 15.02.2022 № 11/02/22 були відсутні належні підстави, визначені у п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», для укладення додаткової угоди від 09.08.2022 № 1 та додаткової угоди від 28.12.2022 № 3.

Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області опубліковано висновок про результати моніторингу процедури закупівлі №UA-2022-01-12-000452-с, згідно з яким Держаудитслужбою встановлено порушення законодавства у сфері публічних закупівель, а саме: виявлено порушення вимог пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

У процесі моніторингу встановлено, що листи Головного Управління статистики у Волинській області від 15.02.2022 № 03.2-07/79-22, від 13.07.2022 №03.2-07/423-22, від 15.08.2022 № 03.2-07/499-22 та від 14.12.2022 № 03.2-07/812 не є підтвердженням коливання ціни на олію рафіновану та не є належним обгрунтуванням такого підвищення (з дати укладеного договору (15.02.2022) до дати укладання додаткових угод (09.08.2022 та 28.12.2022).

Органом фінансового контролю констатовано факт безпідставного укладення сторонами додаткової угоди № 1 від 09.08.2022 та додаткової угоди № 3 від 28.12.2022.

У постановах від 16.02.2023 у справах № 903/366/22, № 903/383/22 Верховний суд дійшов висновку, що обмеження 10 відсотками (норми п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі») застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Подібна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 927/4058/21, від 22.06.2022 у справі № 917/1062/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, прийнятих у подібних правовідносинах, за наслідками розгляду спорів про визнання недійсними додаткових угод, що були укладені під час дії нової редакції Закону України «Про публічні закупівлі», яка вступила в силу 19.04.2020 та застосовується до спірних правовідносин.

Системний аналіз положень статей 651, 652 ЦК України та положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обгрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (подібний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 927/636/21 та від 07.12.2022 у справі № 927/189/22).

Відповідач у зверненнях з пропозицією укласти додаткові угоди від 29.07.2022, від 28.12.2022 не обгрунтувала, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору за ціною, запропонованою нею як замовником під час проведення тендеру, не навела причини, через які виконання укладеного договору стало для неї невигідним, не довела, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання тендерної пропозиції).

Вказані вище листи - звернення відповідача, а також листи Головного управління статистики у Волинській області не містять відомостей щодо динаміки ціни на олію соняшникову рафіновану, в них відсутній аналіз вартості ціни на дату укладення договору № 11/02/22 від 15.02.2022 та додаткових угод, чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни товару на ринку, за своїм змістом та суттю вони є лише документами довідково- інформаційного характеру, в яких не міститься точної інформації про коливання цін на олію соняшникову рафіновану станом як на момент звернення відповідача про внесення змін до договору, так і на момент підписання спірних додаткових угод, та не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі п. 2. ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

У відповідності до ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови відповідно до законодавства. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладанні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно зі ст. 185 Господарського кодексу України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом (ч. ч. 4, 5 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави встановлює Закон України Про публічні закупівлі (надалі - Закон).

Метою Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища, запобігання проявам корупції, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ст. 5 Закону, закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія, ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Статтями 1, 8 Конституції України також визначено, що зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

У абзаці 2 ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

В силу вимог ч. 4 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Сторони у випадку коливання, а саме збільшення ціни товару на ринку, наділені правом вносити зміни до істотних умов правочину (п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»). При цьому, кожна така зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку, повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Тобто, не будь-яка довідка уповноваженого органу про ціну товару на ринку, є належним підтвердженням та підставою для зміни ціни в договорі після його підписання, а лише та, яка містить інформацію про коливання ціни такого товару на ринку.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №915/346/18, від 12.02.2020 у справі №913/166/19, а також у постановах від 21.03.2019 у справі №912/898/18, від 25.06.2019 у справі №913/308/18 та від 12.09.2019 у справі №915/1868/18.

Метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону, а саме - закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України «Про публічні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів.

Отже, укладаючи спірні додаткові угоди № 1 та № 3, їх сторонами не дотримано вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», безпідставно змінено істотні умови договору, кожного разу при укладенні додаткових угод сторонами належним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни на ринку (в бік збільшення) після укладення договору та попередньої угоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 ЦК України не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

У відповідності до п. 2 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» необхідно враховувати, що згідно із ст. ст. 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України.

Стаття 41 Закону України «Про публічні закупівлі» є імперативною нормою, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у встановлених випадках, а саме у разі коливання цін на ринку товару чи то у бік збільшення, чи у бік зменшення, що надає сторонам право змінювати умови договору щодо ціни товару, при цьому не збільшуючи загальну суму договору (у разі збільшення ціни за одиницю товару).

Невиконання встановлених законодавством норм при організації та проведенні тендерних процедур порушує інтереси держави в частині гарантування організації діяльності органів державної влади відповідно до вимог Конституції та законів України, забезпечення безумовного виконання нормативно-правових актів держави.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Додаткові угоди №№ 1, 3 до договору від 15.02.2022 № 11/02/22 на постачання продуктів харчування суперечать приписам Закону України «Про публічні закупівлі». Укладення сторонами договору додаткових угод з необгрунтованим збільшенням ціни за товар та зменшення його кількості не відповідає принципу максимальної економії та ефективності, передбаченого ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Отже, на підставі ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі, ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст. 215 ЦК України додаткові угоди № № 01,03 до договору про постачання продуктів харчування від 15.02.2022 № 11/02/22 слід визнати недійсними, оскільки вони укладені з порушенням вимог ч. 5 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частинами 3, 4 ст. 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою ; справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з положеннями ст. 23 Закону України Про прокуратуру представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Проведення процедури державних закупівель та укладення договору із порушенням вимог законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

Використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що завдає шкоду інтересам держави.

Інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які належать до їхньої компетенції, а також у захисті прав та свобод інтересів місцевого значення, які не мають загальнодержавного характеру, але направлені на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку в спосіб, який належить до їх відання.

Невиконання встановлених законодавством норм при організації та проведенні тендерних процедур порушує інтереси держави в частині гарантування організації діяльності органів державної влади відповідно до вимог Конституції та законів України, забезпечення безумовного виконання нормативно-правових актів держави.

Укладенням додаткових угод до договору поставки продуктів харчування порушені матеріальні інтереси, оскільки з урахуванням додаткових угод Департаментом освіти Луцької міської ради фактично отримало менше товару у порівнянні з первісним договором за значно вищою ціною.

Видатками бюджету є кошти, спрямовані на виконання бюджетних програм, передбачених відповідним бюджетом (п. 13 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України). Пунктом 6 ч. 1 ст. 7 указаного Кодексу визначено, що бюджетна система України функціонує, зокрема, за принципом ефективності та результативності, який означає, що при виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 02.11.2004 у справі «Трегубенко проти України» категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Сторони договору всупереч інтересам держави, без будь-яких належних підстав та з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі» уклали додаткові угоди, якими суттєво збільшили ціну за одиницю товару, що призвело до нераціонального та неефективного використання 41334,38 грн. з місцевого бюджету, що не відповідає меті цього Закону та гарантованим державою принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі за бюджетні кошти.

Правовідносини, пов`язані з використанням коштів місцевого бюджету, становлять суспільний інтерес, а витрачання цих коштів за угодами, укладеними з порушенням вимог закону, такому інтересу не відповідає і порушує права та інтереси територіальної громади в особі ради, яка не вживала відповідних заходів.

З огляду на викладене, має місце факт порушення інтересів держави у бюджетній сфері, що є підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру, спрямованих на їх захист.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України; далі - ГПК України).

У Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи зміст поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», висловив позицію про те, що під ним потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (п. 2 резолютивної частини).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення про Департамент освіти Луцької міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 03.12.2021 № 22/90, Департамент освіти Луцької міської ради є виконавчим органом Луцької міської ради, уповноваженим органом Луцької міської ради у сфері освіти Луцької міської територіальної громади. Департамент є правонаступником управління освіти Луцької міської ради (п. п. 1.1.,1.2.).

Департамент є юридичною особою та фінансується за рахунок коштів бюджету Луцької міської територіальної громади в межах асигнувань, затверджених міською радою.

Доходи (прибутки) Департаменту використовуються виключно для фінансування видатків на утримання Департаменту, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених цим Положенням.

Метою діяльності Департаменту відповідно до п. 3.1. Положення є забезпечення прав мешканців Луцької міської територіальної громади на освіту відповідно до Конституції і діючого законодавства України, створення оптимально сприятливих умов для ефективного функціонування мережі закладів освіти і виховання, соціального захисту та всебічного розвитку здобувачів освіти.

Департамент організовує фінансове та матеріально-технічне забезпечення закладів дошкільної, загальної середньої, позашкільної та професійно-технічної освіти та освітніх установ Луцької міської територіальної громади (проведення публічних закупівель). Здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю закладів та установ освіти.

Відповідно до п. 2.3. Положення, Департамент фінансується за рахунок коштів бюджету Луцької міської територіальної громади в межах асигнувань, затверджених міською радою.

Отже, Департамент є головним розпорядником коштів.

Верховний Суд виснував правову позицію, що фактична наявність владних управлінських функцій у відповідного суб`єкта на підставі положень відповідного нормативно-правового акту надає йому статусу суб`єкта владних повноважень у всіх правовідносинах, у які він вступає у ході реалізації наданих йому прав та обов`язків (правові позиції Верховного Суду від 20.01.2020 у справі № 807/866/17, та від 29.04.2020 у справі № 826/8950/18).

Таким чином, наявність владних управлінських функцій у Департаменті освіти Луцької міської ради на підставі Положення про такий Департамент, надає йому статусу суб`єкта владних повноважень у всіх правовідносинах, у які він вступає у ході реалізації наданих йому прав та обов`язків.

Крім того, суб`єктом владних повноважень, наділеним компетенцією захищати інтереси держави у спірних правовідносинах, є Північний офіс Держаудитслужби, який є позивачем-2 у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль та контроль за цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів.

Здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.

Відповідно до п.п. 8, 11, 15 ст.. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, інших юридичних осіб та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань; порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях.

Згідно з п. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 03.02.2016, Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до підп. 2, 3, аб. 3 п.п. 9 п. 4 Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль у міністерствах, інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах, суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи). Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки закупівель.

Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Підпунктом 20 п. 6 Положення передбачено, що Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Згідно з п. 7 Положення Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Викладене свідчить, що Держаудитслужба та її територіальні підрозділи наділені достатніми повноваженнями, щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах в тому числі шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Таким чином, Департамент освіти Луцької міської ради та Північний офіс Держаудитслужби є органами державної влади, уповноваженими на захист державних інтересів у спірних правовідносинах.

Луцька окружна прокуратура на виконання вимог, передбачених абзацом 4 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» , листами від 16.02.2023 № 53-1392вих-23, від 19.04.2023 № 53-3330вих-23, від 14.09.2023 № 53-7750вих-23 повідомила Департамент освіти Луцької міської ради про існування порушення інтересів держави у зв`язку з укладенням оспорюваних додаткових угод до договору і № 15/02/22

У відповідях від 16.03.2023 №16-11/150/2023, 26.04.2023 №16-11/240/2023, від 20.09.2023 №16-11/468/2023 Департамент освіти Луцької міської ради не надав інформації про вжиті заходи, спрямовані на оскарження спірних додаткових угод та стягнення до місцевого бюджету безпідставно сплачених коштів у сумі 41 334,38 грн.

У зв`язку з виявленими порушеннями Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області було зобов`язано Департамент освіти Луцької міської ради здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень шляхом приведення істотних умов договору до вимог законодавства у сфері закупівель, зокрема, зменшення ціни за 1 кг (олії соняшникової рафінованої) до рівня, визначеного сторонами договору на дату підписання договору, проведення перерахунку вартості (олії соняшникової рафінованої) , сплаченої за завищеними цінами з дотриманням положень ГК України та ЦК України та протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення висновку оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про вжиття таких заходів.

Однак, Департамент освіти Луцької міської ради не виконав вказану вимогу Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області.

З метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді в особі Північного офісу Держаудитслужби та Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області Луцька окружна прокуратура зверталась до вказаних органів державної влади з листом від 16.02.2023 № 53-1393вих-23, яким повідомила про встановлені порушення вимог чинного законодавства, а також висловила прохання про надання інформації з приводу того, чи вживатимуться заходи до усунення порушень.

Північний офіс Держаудитслужби та Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області у листах від 30.12.2022 № 262625-17/7523-2022, від 26.12.2022 № 260205-17/3838-2022, від 26.01.2023 262625- 17/709-2023, від 19.01.2023 № 260210-14/249-2023 не надали інформації про вжиті заходи, зокрема, щодо звернення до суду з метою оскарження спірних додаткових угод та стягнення до місцевого бюджету коштів у сумі 41 334,38 грн.

Щодо клопотання відповідача від 01.04.2024 про закриття провадження у справі в частині стягнення 41334,38 грн. на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

З огляду на те, що відповідач у процесі судового розгляду добровільно перерахував позивачу-1 спірну суму - 41334,38 грн., провадження у справі про стягнення з відповідача 41334,38 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України слід закрити у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Факт перерахування підтверджується копією платіжної інструкції №1982 від 26.03.2024 на суму 41334,38 грн.

Сторонам у справі роз`яснюється, що відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України та ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Звертаючись з позовом до суду, Волинська обласна прокуратура сплатила 9084 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 56 (внутрішній номер 324037863) від 19.01.2024 (а.с.77).

Оскільки відповідач визнав позов в частині двох позовних вимог до початку розгляду судом справи по суті, Волинській обласній прокуратурі на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір слід повернути з Державного бюджету України 3028 грн. судового збору (50 відсотків від суми судового збору, сплаченого при подачі позову за 2 немайнові вимоги).

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір).

За клопотанням заступника керівника Луцької окружної прокуратури на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір слід повернути Волинській окружній прокуратурі з Державного бюджету України 3028 грн. судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України решта суми судового збору в розмірі 3028 грн., сплаченого при подачі позову, у зв`язку із частковим задоволенням позову слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 73-79, 86, 129, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Єлової Тетяни Адамівни 41334 грн. 38 коп. закрити.

3. Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 09.08.2022 до договору від 15.02.2022 №11/02/22.

4. Визнати недійсною додаткову угоду № 3 від 28.12.2022 до договору від 15.02.2022 №11/02/22.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Єлової Тетяни Адамівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, Волинська обл.,43025, ) 3028 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

6. Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області повернути Волинській обласній прокуратурі (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, Волинська обл.,43025, ) 6056 грн. судового збору, сплаченого згідно із платіжною інструкцією №56 від 19.01.2024 (копія платіжної інструкції №56 від 19.01.2024 знаходиться в матеріалах справи №903/99/24).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 09.04.2024.

Суддя І. О. Якушева