ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/3389/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І.; Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

Секретар судового засідання (за дорученням головуючого судді): Соловйова Д.В.;

За участю представників сторін:

Від Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради - Мельник О.О.;

Від ФОП Урсакі А.Г. особисто;

розглянувши апеляційну скаргу Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради

на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023

по справі №916/3389/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича

до Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради

про стягнення 350 260 грн.,

(суддя першої інстанції: Д`яченко Т.Г., дата та місце ухвалення рішення: 20.12.2023 року, Господарський суд Одеської області),

В липні 2023 року Фізична особа-підприємець Урсакі Андрій Григорович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення спричиненої моральної шкоди у розмірі 350260,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ФОП Урсакі А.Г. вказав, що Пересипська районна адміністрація систематично протягом 2020-2023 року вчиняла протиправні дії та приймала незаконні (протиправні) рішення щодо позивача, порушуючи при цьому його права та допускаючи щодо останнього систематичне порушення принципів належного урядування. Своїми протиправними діями відповідач викликав у позивача негативні емоції, страждання та приниження. Крім того, такі дії відповідача впливають на ділову репутацію позивача, як суб`єкта господарювання, оскільки, через призму тривалості, мають характер його приниження.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 по справі №916/3389/23 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.; в іншій частині позову відмовлено.

В оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд зазначив, що позивачем доведено факт заподіяння йому протиправною діяльністю Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради моральної шкоди, у виді моральних страждань, у зв`язку з чим наявні підстави для покладення відповідальності за відшкодування моральної шкоди безпосередньо на завдавача шкоди - Пересипську районну адміністрацію Одеської міської ради.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин справи та характеру спірних правовідносин, тривалості моральних страждань позивача, глибини та ступеню моральних страждань, яких зазнає позивач, враховуючи ступінь вини відповідача, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого розміру моральної шкоди до 50000,00 грн., що на думку суду, є достатнім та співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку уповноважених органів держави немайнової шкоди та буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 по даній справі скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду є невмотивованим, не містить всіх обставин, що мають значення для справи, висновки не відповідають викладеним у рішенні суду встановленим обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Судом при розгляді справи допущено формалізм формальний підхід до вирішення спору, а рішення прийнято на підставі однобічного та неповного вивчення даної судової справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Заявник апеляційної скарги вказує, що рішення в адміністративних справах набрали законної сили та виконані, відповідно до норм чинного законодавства добровільно Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради шляхом повторного розгляду заяв та надання ФОП Урсакі А.Г. листів рішення про погодження розміщення елементів вуличної торгівлі лотків без виконавчих проваджень. Враховуючи, що протиправні дії районної адміністрації, які встановлені адміністративними судами не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я та зупиненню господарської діяльності позивача Пересипська районна адміністрація вважає, що достатньою мірою відповідальності є добровільне виконання вищезазначених адміністративних рішень, у вигляді надання ФОП Урсакі А.Г. листів рішення про погодження розміщення елементів вуличної торгівлі лотків за адресами, які зазначені в заявах позивача, що були предметом спору в адміністративному судочинстві.

Крім того, відповідач зазначає, що ФОП Урсакі А.Г. в судовому порядку стягував моральну шкоду на свою користь з іншого виконавчого органу Одеської міської ради за той самий період, який розглядається у даній справі. Так, у Господарському суді Одеської області розглядалась справа №916/283/23 за позовом ФОП Урсакі А.Г. до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди. 30.05.2023 Господарським судом Одеської області стягнуто з Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради на користь ФОП Урсакі А.Г. моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн.

Пересипська районна адміністрація звертає увагу, що у цих справах стягується моральна шкода за однаковий період та надані однакові медичні документи.

На думку заявника, позивач, всупереч норм чинного законодавства, не навів та не довів належними та допустимими доказами розмір моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав шляхом прийняття Пересипською районною адміністрацією відмов в реалізації намірів розміщення елементів торгівлі, які полягають у приниженні з боку органів місцевого самоврядування, позбавлення вільного розвитку підприємства, нормальних ділових зв`язків через неможливість продовження підприємницької діяльності порушення стосунків з оточуючими людьми. Медичні документи, які додав до матеріалів справи позивач, як доказ щодо погіршення стану його здоров`я, не підтверджують причинно-наслідкового зв`язку між діями районної адміністрації та погіршення стану здоров`я позивача.

Пересипська районна адміністрація вважає, що розмір моральної шкоди в розмірі 50000 грн. є завищеним та порушує інтереси суспільного інтересу, а розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Відповідачем було наголошено суду, що Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради не здійснювала відносно ОСОБА_1 , як фізичної особи або як фізичної особи-підприємця, жодних дій, які б свідчили про порушення його права на повагу до честі, гідності та ділової репутації (не розповсюджувала недостовірної інформації у ЗМІ, соціальних мережах, судах чи правоохоронних органах, в публічних заявах та інше) та листування з позивачем здійснювалось у відповідності до вимог етикету ділового листування.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 по справі №916/3389/23; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/3389/23.

17.01.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

17.01.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/3389/23.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.02.2024 розгляд апеляційної скарги Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 по справі №916/3389/23 призначено на 18.03.2024 року о 14-00 год. у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2024 відкладено розгляд апеляційної скарги Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 по справі №916/3389/23 до 02.04.2024 о 15-00 год.

У зв`язку з відрахуванням судді зі штату суду, який не є суддею-доповідачем, ОСОБА_2 з 29.03.2024 відповідно до Рішення ВРП від 28.03.2024 №942/0/15-24 "Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Південно-західного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку" та Наказу голови суду Богацької Н.С. від 29.03.2024 №43-к "Про відрахування зі штату суду судді РАЗЮК Галини", на підставі розпорядження керівника апарату суду від 01.04.2024 №51 було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/3389/23, внаслідок якого для розгляду апеляційної скарги сформовано судову колегію у складі: головуюча суддя Принцевська Н.М., судді: Діброва Г.І., Ярош А.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 прийнято справу №916/3389/23 за апеляційною скаргою Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 до провадження колегією суддів у новому складі.

В судовому засіданні представники сторін підтримали доводи та вимоги, викладені ними письмово.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 січня 2021 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі № 420/8150/20 адміністративний позов Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради задоволено частково. визнано протиправними дії Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради щодо відмови Фізичній особі-підприємцю Урсакі Андрію Григоровичу в реалізації намірів розміщення елементів торгівлі за його заявами від 14 липня 2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л та 10.08.2020 року № ф1-158895-ю/л, №ф1-158902-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі (у тому числі під час проведення ярмарків) лотків площею 6,0 кв. м, змішана група товарів, на період роботи: 11.12.2020-11.12.2021, режим роботи 8:00-20:00 по вул. Генерала Бочарова, будинки 41 та 43, та скасовано рішення якими відмовлено в видачі намірів на розміщення елементів вуличної торгівлі; зобов`язано Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради повторно розглянути заяви Фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича від 14 липня 2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л та 10.08.2020 року № ф1-158895-ю/л, №ф1-158902-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі (у тому числі під час проведення ярмарків) лотків площею 6,0 кв. м, змішана група товарів, на період роботи: 11.12.2020-11.12.2021, режим роботи 8:00-20:00 по вул. Генерала Бочарова, будинки 41 та 43, та прийняти відповідне рішення із урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

06 серпня 2021 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі № 420/7442/21 адміністративний позов фізичної особи- підприємця Урсакі Андрія Григоровича до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково; визнано протиправними та скасовано листи-рішення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.04.2021 року за №01-05-4/290вх, 314вх (20) та №01-05-4/291вх, 313 вх (20) щодо відмови фізичній особі-підприємцю Урсакі Андрію Григоровичу в розміщенні елементів вуличної торгівлі за адресами вул. Ген. Бочарова буд. 41 та 43; зобов`язано Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради з урахуванням наданої в рішенні суду оцінки прийняті рішення за заявами позивача від 14 липня 2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л та 10.08.2020 року № ф1- 158895-ю/л, №ф1-158902-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі лотків площею 6,0 кв. м по вул. Генерала Бочарова, будинки 41 та 43.

27 лютого 2023 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі № 420/16328/22 адміністративний позов фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково; визнано протиправними та скасовано листи-рішення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 01.09.2022 року за №01-05-4/327вx, №01- 05- 4/328вx, №01-05-4/326вx щодо відмови фізичній особі-підприємцю Урсакі Андрію Григоровичу в розміщенні елементів вуличної торгівлі за адресами: вул. Генерала Бочарова, буд. 43; зобов`язано Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради повторно розглянути заяви фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича від 01.09.2022 року №01-05-4/327вx, №01-05- 4/328вx, №01-05-4/326вx щодо узгодження трьох елементів вуличної торгівлі лотків площею 6 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 43, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

27 лютого 2023 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі № 420/17728/22 адміністративний позов фізичної особи-підприємця Урсакі Андрія Григоровича до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання надати листи-рішення на розміщення елементів вуличної торгівлі задоволено повністю; визнано протиправними дії Суворовської районної адміністрації ОМР у вигляді відмов від 16.08.2022 року за №01-05-4/280вх, №01-05-4/283вх, №01-05-4/281вх в наданні листів-рішень; зобов`язано Суворовську районну адміністрацію ОМР надати ФОП Урсакі А.Г. за заявами №Ф1-107919-ю/л, №Ф1-107932-ю/л, №Ф1-107901-ю/л від 19.07.2022 року листи-рішення на розміщення елементів вуличної торгівлі за адресами: м. Одеса, вул. Семена Палія, 118/1 ріг вул. Генерала Бочарова, 47, вул. Семена Палія, 118Б, вул. Семена Палія, 118 на період роботи 5 років. Вищевказаними судовими рішеннями, дії та рішення Суворовської районної адміністрації ОМР визнано протиправними.

Вказані рішення Одеського окружного адміністративного суду переглядались апеляційною інстанцією та постановами П`ятого апеляційного окружного адміністративного суду були залишені без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, моральну шкоду позивачем розраховано від сум прожиткового мінімуму на період липня 2020 року по червень 2023 року, а саме захист порушених прав позивачем в Одеському окружному адміністративному суді становить 36 місяців. За цей період у суді розглянуто чотири адміністративних позовів та ухвалено 4 рішення суду, якими дії та рішення відповідача визнано протиправними, захист порушених прав відбувався протягом 30 місяців. З урахуванням розміру прожиткового мінімуму позивач вважає суму в розмірі 350260,00 грн. спів мірною, розумною, виваженою та справедливою компенсацію за понесені ним моральні страждання у зв`язку з неправильними діями відповідача.

Обґрунтовуючи спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди, останнім було зазначено суду, що 19.11.2019 року за № 01-05-4/318вх та № 01-05-4/317вх у відповідності до пункту 13.7. Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджених Одеською міською радою 09.10.2013 № 3961-VI., Пересипська районна адміністрація ОМР надала позивачу позитивні листи-рішення щодо можливості розміщення елементів вуличної торгівлі лотків по реалізації змішаної групи товарів, за адресами: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 41 та вул. Генерала Бочарова, 43 строком на один рік. Відповідно до п. 13.10. Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджених Одеською міською радою 09.10.2013 № 3961-VI та на підставі наданих листів рішення Пересипською районною адміністрацією ОМР між позивачем та Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів укладено Договори на право користування місцями для розташування елементів вуличної торгівлі від 03.12.2019 № УТ-379/19 та УТ-380/19 за адресом м. Одеса вул. Генерала Бочарова, 41-43. строком на один рік з 11.12.2019 по 10.12.2020 року.

В подальшому, позивач неодноразово заздалегідь звертався до відповідача із заявами про розміщення елементів торгівлі за відповідними адресами, однак отримував відмови від Пересипської районної адміністрації Одеської області.

Відмови відповідача, а також зловживання Пересипською районною адміністрацією Одеської області своїми повноваженнями стали підставою для оскарження відповідних дій позивачем в порядку адміністративного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2021р. по справі №420/8150/20, адміністративний позов Фізичної особи-підприємця Урсакі А.Г. до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради задоволено частково. Визнано протиправними дії Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради щодо відмови Фізичній особі-підприємцю Урсакі А.Г. в реалізації намірів розміщення елементів торгівлі за його заявами від 14 липня 2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л та 10.08.2020 року №ф1-158895-ю/л, №ф1-158902-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі (у тому числі під час проведення ярмарків) лотків площею 6,0 кв. м, змішана група товарів, на період роботи: 11.12.2020-11.12.2021, режим роботи 8:00-20:00 по вул. Генерала Бочарова, будинки 41 та 43, та скасовано рішення якими відмовлено в видачі намірів на розміщення елементів вуличної торгівлі. Зобов`язано Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради повторно розглянути заяви Фізичної особи-підприємця Урсакі А.Г. від 14 липня 2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л та 10.08.2020 року № ф1-158895-ю/л, №ф1-158902-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі (у тому числі під час проведення ярмарків) лотків площею 6,0 кв. м, змішана група товарів, на період роботи: 11.12.2020-11.12.2021, режим роботи 8:00-20:00 по вул. Генерала Бочарова, будинки 41 та 43, та прийняти відповідне рішення із урахуванням висновків суду викладених в цьому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 по справі №420/7442/21, яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2021р. залишено без змін, адміністративний позов фізичної особи-підприємця Урсакі А.Г. до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано листи-рішення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.04.2021 року за №01-05-4/290вх, 314вх (20) та №01-05-4/291вх, 313 вх (20) щодо відмови фізичній особі-підприємцю Урсакі А.Г. в розміщенні елементів вуличної торгівлі за адресами вул. Ген. Бочарова, буд. 41 та 43. Зобов`язано Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради з урахуванням наданої в рішенні суду оцінки прийняті рішення за заявами позивача від 14 липня 2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л та 10.08.2020 року № ф1-158895-ю/л, №ф1-158902-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі лотків площею 6,0 кв. м по вул. Ген. Бочарова, буд. 41 та 43. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

У рішенні суду №420/8150/20 суд дійшов висновку, що розглянувши заяви позивача від 14 липня 2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л та 10.08.2020 року № ф1-158895-ю/л, №ф1-158902-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі, відповідачем протиправно та необґрунтовано прийнято рішення про відмову в наданні узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі з посиланням на наявність чинних договорів № УТ-379/19 та №УТ- З80/19, та така відмова не є правомірною.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2023р. по справі №420/16328/21, яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2023р. залишено без змін, адміністративний позов фізичної особи-підприємця Урсакі А.Г. до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано листи-рішення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 01.09.2022 року за №01-05-4/327вx, №01-05-4/328вx, №01-05-4/326вx щодо відмови фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в розміщенні елементів вуличної торгівлі за адресами: вул. Генерала Бочарова, буд 43. Зобов`язано Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради повторно розглянути заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 01.09.2022 року №01-05-4/327вx, №01-05- 4/328вx, №01-05-4/326вx щодо узгодження трьох елементів вуличної торгівлі лотків площею 6 кв.м, за адресою: вул. Генерала Бочарова, буд 43, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

У рішенні суду від 27.02.2023 року по справі № 420/16328/22, суд дійшов висновку, що в контексті спірних правовідносин та з урахуванням змісту ст. 20 Закону №2807-IV, згідно якої організацію благоустрою населених пунктів забезпечують, зокрема, органи місцевого самоврядування, Суворовській районній адміністрації Одеської міської ради належать відповідні повноваження щодо певного вирішення вказаних питань на власний розсуд, однак, не свавільно та із зазначенням конкретних підстав, наявності не/можливості (не/доцільності) розміщення елементу торгівлі у певному місці, зокрема, з урахуванням фактичних обставин та умов, що склались на місці бажаного розміщення елементу торгівлі.

Крім того, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2023р. по справі №420/17728/22, яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023р. залишено без змін, адміністративний позов фізичної особи-підприємця Урсакі А.Г. до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання надати листи-рішення на розміщення елементів вуличної торгівлі задоволено повністю. Визнано протиправними дії Суворовської районної адміністрації ОМР у вигляді відмов від 16.08.2022 року за №01-05-4/280вх, №01-05-4/283вх, №01-05-4/281вх в наданні листів-рішень. Зобов`язано Суворовську районну адміністрацію ОМР надати ФОП Урсакі А.Г. за заявами №Ф1-107919-ю/л, №Ф1-107932-ю/л, №Ф1-107901-ю/л від 19.07.2022 року листи-рішення на розміщення елементів вуличної торгівлі за адресами: м. Одеса, вул. Семена Палія, 118/1 ріг, вул. Генерала Бочарова, 47, вул. Семена Палія, 118 Б, АДРЕСА_2 на період роботи 5 років. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

На переконання позивача, постійні, несправедливі дії відповідача, викликали у позивача стан пригнічення. Позивач не міг в повній мірі займатися своїми повсякденними справами. Старався уникати спілкування з близькими та друзями. Вказане продовжило викликати погіршення здоров`я у Позивача. Позивачу було не зрозуміле таке ставлення до нього Відповідача. Позивач намагався отримати узгодження у відповідача, щоб працювати та діяти та здійснювати підприємницьку діяльність у відповідності до вимог законодавства.

В подальшому, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я, що спричинено, на переконання ОСОБА_1 , незаконними діями Пересипською районною адміністрацією Одеської області, позивач неодноразово звертався до закладів охорони здоров`я для отримання медичної допомоги та дослідження стану свого здоров`я.

Позивач вказує, що всі захворювання викликані розладами нервової системи позивача, які були спричинені протиправними діями та рішеннями відповідача, що спричинили моральну шкоду, яка полягає у стражданнях, яких позивач зазнав здійснюючи захист свого порушеного права, тим самим витрачаючи значні зусилля та свій час для його відновлення.

Загалом тривалі неправомірні дії відповідача та подальший процес відновлення порушених прав спричинили позивачу душевні страждання, переживання, стрес та відчуття невизначеності, вплинули на реалізацію намірів позивача, суттєво погіршили його життєві зв`язки та ділову репутацію, тобто заподіяли йому моральну шкоду.

Вказані дії відповідача цілком обґрунтовано сприймаються позивачем як фактори, що свідчать про позбавлення відчуття життєвої захищеності та пригнічення, оскільки є не тільки проявом використання владних повноважень у публічно правових відносинах, у яких позивач і відповідач не є рівноправними, а й можливістю настання негативних наслідків для ФОП. Крім того, такі дії Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради впливають на ділову репутацію позивача як суб`єкта господарювання, оскільки, через призму тривалості, мають характер його приниження.

За твердженням позивача, відповідач, відносно позивача систематично протягом 2020-2023 року вчиняв протиправні дії та приймав протиправні рішення, які Позивач мав постійно оскаржувати у суді. Позивач був незаконно позбавлений вільного розвитку підприємства, та йому постійно приходилося виборювати своє право, надане йому Конституцією України, щоб реалізовувати своє право на працю. Позивач є суб`єктом господарювання, який сплачує податки та сумлінно виконує свої обов`язки. Та всі ті роки, йому приходилося витрачати свій час на відновлення своїх прав у судах та витрачати досить багато енергії та творчих здібностей, щоб встановити справедливість та мати змогу працювати.

Позивачем надано до матеріалів справи докази, які підтверджують доводи та його твердження, що були зазначені у позові, та які, у урахуванням усних уточнень щодо таких доказів, позивач просив суд прийняти до уваги, а саме: висновок МД «Одрекс» електрокардіографії від 10.08.2020 року; консультативний висновок лікаря пульманолога МД «Одрекс» від 19.09.2020 року; ультразвукове дослідження від 20.01.2022 року; ультразвукового дослідження від 12.05.2022 року; консультативний висновок спеціаліста (лікаря гастроентеролога) від 18.05.2022 року; заключення після обстеження на магнітно-резонансному томографі від 05.09.2022 року; заключення висновку щодо обстеження на електрокардіографії від 27.02.2023 року; консультативний висновок лікаря кардіолога від 11.03.2023 року; ультразвукове дослідження органів черевної порожнини від 17.06.2023 року; консультативний висновок спеціаліста лікаря гастроентеролога від 21.06.2023 року; заключення після обстеження на магнітно-резонансному томографі від 07.07.2023 року; консультативний висновок лікаря невролога від 08.07.2023 року.

Позивач вважає, що відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини.

Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої, пункту 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із частинами першою, другою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із частиною другою статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, компенсація моральної шкоди незалежно від вини її заподіювача допускається також в інших випадках, встановлених законом. До таких випадків відносяться, зокрема, передбачені статтями 1173, 1174, 1175 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до частини першої статті 1174 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Суд на підставі частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України враховує висновки, викладені у пунктах 6.11, 6.12, 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18, згідно із якими, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічний висновок викладений у пункті 40 постанови Верховного Суду від 09.03.2023 у справі № 910/17451/21.

У цивільному праві протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою полягає в тому, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (пункти 41, 42 постанови Верховного Суду від 09.03.2023 у справі № 910/17451/21).

У даній справі №916/3389/23 позовні вимоги обґрунтовані завданням моральної (немайнової) шкоди Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради.

Так, до предмету доказування у цій справі входять наступні обставини: неправомірність дій (бездіяльність) Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, наявність моральної (немайнової) шкоди позивача та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача, у випадку їх наявності, і заподіяною моральною (немайновою) шкодою, як об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Як зазначалося раніше, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2021р. по справі №420/8150/20, адміністративний позов Фізичної особи-підприємця Урсакі А.Г. до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради задоволено частково. Визнано протиправними дії Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради щодо відмови Фізичній особі-підприємцю Урсакі А.Г. в реалізації намірів розміщення елементів торгівлі за його заявами від 14 липня 2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л та 10.08.2020 року №ф1-158895-ю/л, №ф1-158902-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі (у тому числі під час проведення ярмарків) лотків площею 6,0 кв. м, змішана група товарів, на період роботи: 11.12.2020-11.12.2021, режим роботи 8:00-20:00 по вул. Генерала Бочарова, будинки 41 та 43, та скасовано рішення якими відмовлено в видачі намірів на розміщення елементів вуличної торгівлі. Зобов`язано Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради повторно розглянути заяви Фізичної особи-підприємця Урсакі А.Г. від 14 липня 2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л та 10.08.2020 року № ф1-158895-ю/л, №ф1-158902-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі (у тому числі під час проведення ярмарків) лотків площею 6,0 кв. м, змішана група товарів, на період роботи: 11.12.2020-11.12.2021, режим роботи 8:00-20:00 по вул. Генерала Бочарова, будинки 41 та 43, та прийняти відповідне рішення із урахуванням висновків суду викладених в цьому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 по справі №420/7442/21, яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2021р. залишено без змін, адміністративний позов фізичної особи-підприємця Урсакі А.Г. до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано листи-рішення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.04.2021 року за №01-05-4/290вх, 314вх (20) та №01-05-4/291вх, 313 вх (20) щодо відмови фізичній особі-підприємцю Урсакі А.Г. в розміщенні елементів вуличної торгівлі за адресами вул. Ген. Бочарова, буд. 41 та 43. Зобов`язано Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради з урахуванням наданої в рішенні суду оцінки прийняті рішення за заявами позивача від 14 липня 2020 року №ф1-133552-ю/л, №ф1-133546-ю/л та 10.08.2020 року № ф1-158895-ю/л, №ф1-158902-ю/л про надання узгодження розміщення елементів вуличної торгівлі лотків площею 6,0 кв. м по вул. Ген. Бочарова, буд. 41 та 43. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2023р. по справі №420/16328/21, яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2023р. залишено без змін, адміністративний позов фізичної особи-підприємця Урсакі А.Г. до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано листи-рішення Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 01.09.2022 року за №01-05-4/327вx, №01-05-4/328вx, №01-05-4/326вx щодо відмови фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в розміщенні елементів вуличної торгівлі за адресами: вул. Генерала Бочарова, буд 43. Зобов`язано Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради повторно розглянути заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 01.09.2022 року №01-05-4/327вx, №01-05-4/328вx, №01-05-4/326вx щодо узгодження трьох елементів вуличної торгівлілотків площею 6 кв.м, за адресою: вул. Генерала Бочарова, буд 43, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 по справі №420/17728/22, яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023р. залишено без змін, адміністративний позов фізичної особи-підприємця Урсакі А.Г. до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання надати листи-рішення на розміщення елементів вуличної торгівлі задоволено повністю. Визнано протиправними дії Суворовської районної адміністрації ОМР у вигляді відмов від 16.08.2022 року за №01-05-4/280вх, №01-05-4/283вх, №01-05-4/281вх в наданні листів-рішень. Зобов`язано Суворовську районну адміністрацію ОМР надати ФОП УКрсакі А.Г. за заявами №Ф1-107919-ю/л, №Ф1-107932-ю/л, №Ф1-107901-ю/л від 19.07.2022 року листи-рішення на розміщення елементів вуличної торгівлі за адресами: м. Одеса, вул. Семена Палія, 118/1 ріг, вул. Генерала Бочарова, 47, вул. Семена Палія, 118 Б, АДРЕСА_2 на період роботи 5 років. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

За приписами ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судова колегія зазначає, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від у 03.07.2018 у справі № 917/1345/17: преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом; преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

З огляду на вищевикладене, судова колегія зазначає, що рішеннями в адміністративних справах визнано протиправними дії Пересипської районної адміністрації щодо відмови позивачу в узгодженні елементів торгівлі. Вказані обставини не потребують доведення.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Отже, тлумачення статей 2,11,172,1167,1173 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Тобто боржником є відповідний орган місцевого самоврядування, який бере участь у справі як відповідач.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17.

Як зазначалося раніше, позивачем надано до суду: висновок МД «Одрекс» електрокардіографії від 10.08.2020 року; консультативний висновок лікаря пульманолога МД «Одрекс» від 19.09.2020 року; ультразвукове дослідження від 20.01.2022 року; ультразвукового дослідження від 12.05.2022 року; консультативний висновок спеціаліста (лікаря гастроентеролога) від 18.05.2022 року; заключення після обстеження на магнітно-резонансному томографі від 05.09.2022 року; заключення висновку щодо обстеження на електрокардіографії від 27.02.2023 року; консультативний висновок лікаря кардіолога від 11.03.2023 року; ультразвукове дослідження органів черевної порожнини від 17.06.2023 року; консультативний висновок спеціаліста лікаря гастроентеролога від 21.06.2023 року; заключення після обстеження на магнітно-резонансному томографі від 07.07.2023 року; консультативний висновок лікаря невролога від 08.07.2023 року.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції, які не завжди досягають рівня страждання або приниження.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині того, що позивачем доведено факт заподіяння йому протиправною діяльністю Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради моральної шкоди, у виді моральних страждань, при цьому суд враховує тривалість, системність протиправної поведінки відповідача, яка виразилася у чисельних неправомірних рішеннях ради про відмову позивачеві, як суб`єкту підприємницької діяльності, у наданні дозволу на розміщення елементів вуличної торгівлі, які в подальшому були визнані судом протиправними.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку наявний причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями органу місцевого самоврядування, що спричинило моральну шкоду, при вчиненні Пересипською районною адміністрацією ОМР протиправних дій та прийнятті рішень стосовно звернень позивача. В зв`язку з тим, що погіршення здоров`я на фоні психоемоційної напруги позивача викликало саме протиправні дії відповідача, які визнані протиправними відповідно до рішень Одеського Окружного адміністративного суду № 420/8150/20 від 27.01.2021, 420/7442/21 від 06.08.2021, №420/16328/22 від 27.02.2023, 420/17728/22 від 27.02.2023, у протиправних діях відповідача та погіршення здоров`я Позивача є причинно-наслідковий зв`язок.

Доводи апелянта в частині того, що в даному випадку відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями Пересипської районної адміністрації та погіршенням стану позивача, оскільки рішення в адміністративних справах були виконані відповідачем, судовою колегією не приймаються, оскільки потрібно враховувати, що не одиничними рішеннями судів в адміністративних справах визнано протиправними дії Пересипської районної адміністрації щодо заявника Урсакі А.Г. Крім того, вказані дії мали системний характер і вчинялись протягом тривалого часу, що призвело до неодноразового звернення ФОП Урсакі А.Г. до суду за захистом своїх законних прав.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи обставини даної справи та наявні в матеріалах справи докази, наразі позивачем доведено належними та допустими доказами наявність моральної (немайнової) шкоди, внаслідок приниження ділової репутації позивача, а також вчиненням інших дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до його діяльності.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про необхідність покладення відповідальності за відшкодування моральної шкоди безпосередньо на завдавача шкоди - Пересипську районну адміністрацію Одеської міської ради.

Крім того, судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта щодо обґрунтування позовних вимог позивачем тими ж доказами, що й у справі №916/283/23, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України). Доводи апелянта щодо обґрунтування позову у даній справі тими ж доказами, що і у справі №916/283/23 є лише припущеннями відповідача, які не підтверджені жодними доказами.

Стосовно рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, судова колегія зазначає наступне.

Як передбачено ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правовідношення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також судовою колегією не приймаються до уваги доводи апелянта стосовно розміру моральної шкоди, як такі, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а також встановленими обставинами справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 по справі №916/3389/23 в частині визначення розміру моральної шкоди (позовних вимог) апелянтом не оскаржується, у зв`язку з чим, відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України, не переглядається.

З огляду на вищевикладене, враховуючи наявні матеріали справи та надані сторонами докази, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 по справі №916/3389/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2023 по справі №916/3389/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 09.04.2024 року.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош