02.04.2024Справа № 910/8582/23
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА»
про стягнення 127 779,07 грн,
Суддя Трофименко Т.Ю.
Представники сторін: без повідомлення (виклику)
До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» про стягнення 127 779,07 грн заборгованості, обґрунтована неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань із оплати теплової енергії за договором № 5500044 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 07.10.2014.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2023 позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 5500044 від 07.10.2014 в розмірі 127 779,07 грн та судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

18.08.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/8582/23, у якому останній просить вирішити питання про розподіл судових витрат в сумі 4000,00 грн.

Разом з тим, до суду надійшла ухвала Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2023 про витребування та невідкладне надсилання до суду апеляційної інстанції матеріалів справи № 910/8582/23 у зв`язку з поданням Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2023 відкладено вирішення питання щодо клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» про розподіл судових витрат у справі № 910/8582/23 до повернення матеріалів справи з суду вищої інстанції.

14.03.2024 матеріали справи № 910/8582/23 повернулись до Господарського суду міста Києва з суду апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2023 у справі № 910/8582/23 залишено без змін.

Відповідно до ст. 221 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 244 ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Однак, оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні. Водночас в даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Такий правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 922/376/20.

Суд встановив, що подане позивачем клопотання про розподіл судових витрат відповідає вимогам ч. 8 ст. 129 ГПК України, оскільки клопотання подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. У зв`язку з тим, що позивачем не пропущено строк на подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, вимога про поновлення вказаного строку, викладена у прохальній частині клопотання, залишається судом без розгляду.

При цьому, суд встановив, що позивачем дотримано вимоги ч. 1 ст. 124 ГПК України та зазначено у позовній заяві про орієнтовний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу.

Як встановлено у ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

З огляду на викладене, дослідивши клопотання позивача про розподіл судових витрат, суд дійшов висновку про відсутність необхідності викликати сторони в судове засідання для розгляду вказаного клопотання.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Частиною 3 ст. 123 ГПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Суд зазначає, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Ціна договору, тобто розмір адвокатського гонорару, може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, кожний з яких відрізняється порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18).

На підтвердження заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору № 18 про надання правової допомоги від 26.03.2022, Протоколу № 9 узгодження гонорару (договірної ціни) від 26.12.2022 (додаток № 6 до договору № 18 про надання правової допомоги від 26.03.2022), Акту приймання-передачі наданих послуг від 09.08.2023 до договору № 18 про надання правової допомоги від 26.03.2022; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2845 від 22.02.2007 та ордера серії АІ № 1170778 від 29.05.2023, які підтверджують повноваження адвоката Титикала Р.С. на представництво інтересів позивача.

Так, суд встановив, що 26.03.2022 між Адвокатським бюро «Титикало та партнери» (надалі - Бюро) та ТОВ «Київенерго-Борг» (клієнт) укладено договір № 18 про надання правової допомоги (надалі - договір), відповідно до якого Бюро приймає на себе зобов`язання із надання правової допомоги/представлення інтересів клієнта у справах, пов`язаних із захистом інтересів клієнта, зокрема, в судах.

За надання правової допомоги клієнт сплачує Бюро гонорар, визначений у протоколі узгодження гонорару, який є додатком до договору (п. 3.3. договору). Пунктом 3.4. договору передбачено можливість додаткового гонорару (премії) Бюро, якщо для клієнта прийнято позитивне рішення.

Відповідно до п. 3.6. договору після виконання Бюро обов`язків по даному договору за прохання клієнта чи за власною ініціативою Бюро має скласти та надати клієнту звіт та акт приймання-передачі наданих послуг.

Протоколом № 9 узгодження гонорару (договірної ціни) від 26.12.2022 передбачено, що за надання послуг із представництва інтересів клієнта у Господарському суді міста Києва щодо стягнення заборгованості з ТОВ «Інвестбудгаличина» клієнт сплачує Бюро гонорар у розмірі 4000,00 грн.

Як вбачається із Акту приймання-передачі наданих послуг від 09.08.2023, на виконання договору Бюро надало клієнтові такі послуги:

1) підготовка для подання до Господарського суду міста Києва позовної заяви № 02-14/3275 від 30.05.2023 про стягнення заборгованості з ТОВ «Інвестбудгаличина» - вартість 2500,00 грн;

2) підготовка для подання відповіді на відзив № 02-14/2351 від 27.06.2023 по справі № 910/8582/23 за позовом ТОВ «Київенерго-Борг» до ТОВ «Інвестбудгаличина» - вартість 1500,00 грн.

Загальна сума наданих Бюро послуг згідно з вказаним актом склала 4000,00 грн.

Отже, суд дійшов висновку про підтвердження позивачем заявленого ним розміру витрат на професійну правничу допомогу належними та допустимими доказами.

При цьому, суд встановив відсутність в матеріалах справи доказів оплати позивачем на користь Бюро гонорару на надані останнім послуги, однак, судом враховується правова позиція, викладена у постанові від 03.10.2019 об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі № 922/445/19, згідно з якою витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині ч. 4 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

В той же час, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Отже, за змістом положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Оцінивши у порядку ст. 86 ГПК України надані позивачем докази витрат на послуги адвоката, суд зазначає, що заявлений позивачем розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, в той час як відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, а також не наведено обґрунтованих підстав для зменшення заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу чи відмови у їх задоволенні.

Отже, у зв`язку з із задоволенням позову, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 221, 236-242, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» про розподіл судових витрат задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТБУДГАЛИЧИНА» (вул. Печерський узвіз, 19, м. Київ, 01011; ідентифікаційний код 36520848) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» (вул. Рибальська, 13, м. Київ, 01011; ідентифікаційний код 32826328) 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту додаткового рішення: 02.04.2024.

Суддя Т.Ю. Трофименко