ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2024 р. Справа№ 911/1825/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Агрикової О.В.

Мальченко А.О.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Господарського суду Київської області від 12.10.2023 (повний текст складено 15.12.2023)

у справі №911/1825/23 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Віді-Страхування"

до Військової частини НОМЕР_1

прo стягнення 124 928,96 грн,

УСТАНОВИВ:

У червні 2023 року Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Віді-Страхування" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Київської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про стягнення страхового відшкодування в сумі 124928,96грн в порядку суброгації.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем за заявою потерпілої особи на рахунок СТО страхового відшкодування в сумі 124 928,96 грн згідно договору добровільного страхування наземного транспорту від 18.11.2021, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як юридичної особи, працівник якої ( ОСОБА_1 ), який керував належним відповідачу автомобілем "КрАЗ", був визнаний винним у дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП) і цивільно-правова відповідальність якого, як власника транспортного засобу, не була застрахована.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що зі слів водія, відповідача водій застрахованого позивачем автомобіля почав рух, не переконавшись в безпеці свого руху чим порушив Правила дорожнього руху України (далі - ПДР) і це підтверджується свідками ДТП; суддею Голосіївського районного суду м.Києві при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення відносно водія відповідача не повно з`ясовані усі обставини справи, тому постанова вказаного суду не є належним доказом вини водія відповідача у ДТП; наявність причинного зв`язку між неправомірними діями ОСОБА_1 та шкодою позивачем не досліджувалася; експертне автотоварознавче дослідження, яке додане до позовної заяви, не є належним доказом розміру шкоди.

Рішенням Господарського суду Київської області від 12 жовтня 2023 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Віді-Страхування" 124 928,96 грн страхового відшкодування та 2 684,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, а також неправильно досліджено та оцінено докази, оскільки суд не взяв до уваги твердження відповідача про те, що ДТП мало місце у зв`язку із недотриманням водієм застрахованого позивачем автомобіля ПДР, який повинен був дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя; поясненнями водія відповідача ОСОБА_1 та свідків підтверджується, що автомобіль "КрАЗ" не рухався на забороняючий червоний сигнал світлофора, а продовжував рух на зелений, мигаючий зелений сигнал світлофора; лише встановивши ступінь вини кожного із учасників ДТП суд має вирішити питання щодо відшкодування шкоди; суд неправомірно визнав належними та допустимими надані позивачем докази у вигляді постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 16.06.2023 у адміністративній справі №752/5088/22 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні ДТП; судом першої інстанції не було дослідження причино-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_1 та шкодою, спричиненою застрахованому відповідачем транспортному засобу; експертне автотоварознавче дослідження не є належним доказом, оскільки у ньому відсутні будь-які відмітки про обізнання експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку і судом проігноровані доводи відповідача щодо цього.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06 лютого 2024 року поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 22 лютого 2024 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

21.02.2024 позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що вина ОСОБА_1 у спричиненні пошкоджень застрахованому позивачем автомобілю встановлена постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 16.06.2023 у справі №752/5088/22, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.08.2022; твердження про порушення ПДР водієм застрахованого позивачем автомобіля не підтверджені жодними доказами; відповідач намагається ввести суд в оману, приховуючи факт апеляційного оскарження постанови Голосіївського районного суду м.Києва, при якому апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_1 рухався на червоний сигнал світлофору, що підтверджується відеозаписом з відореєстратора, і саме невиконання водієм ОСОБА_1 вимог ПДР призвело до настання ДТП та пошкодження транспортних засобів; між незаконними діями водія ОСОБА_2 та шкодою, яка настала внаслідок ДТП, є прямий причино-наслідковий зв`язок; звіт про оцінку відповідає вимогам законодавства в сфері оціночної діяльності, а відповідач не надає жодних доказів на підтвердження того, що вказаний звіт є недостовірний; крім того, звіт є попереднім оціночним документом, а фактичний розмір витрат на відновлювальний ремонт підтверджується відповідними документами (рахунком та актом виконаних робіт).

Частиною 2 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 18.11.2021 року між ОСОБА_3 , як страхувальником, та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Віді-Страхування", як страховиком, був укладений Договір страхування наземного транспорту (далі - Договір страхування), що підтверджується Страховим полісом добровільного страхування наземного транспорту CLAU-24221.

Предметом Договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом "Toyota RAV 4", реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі - Застрахований Т3).

18.02.2022 року в АДРЕСА_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля "Toyota RAV 4", реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_3 , та вантажного автомобіля "КрАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_4 , яким керував водій ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали пошкоджень, зокрема, у автомобіля "Toyota RAV 4", реєстраційний номер НОМЕР_2 , були пошкоджені: бампер, підсилювач бампера, кріплення, облицювання, гратка радіатора, емблема "Тойота", фара права, сопло омивача фар, протитуманна фара, підкрилок тощо, що підтверджується актом огляду транспортного засобу від 11.04.2022, складеним працівником позивача.

19.04.2022 ТОВ "ВіДі Автострада" виставило ОСОБА_3 рахунок №ВДиС-0011127 на оплату ремонту автомобіля "Toyota RAV 4" на загальну суму 124928,96 грн (з ПДВ).

20.04.2022 ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.

01.05.2022 ФОП Куліш О.В. (сертифікат суб`єкта оцінної діяльності №624/20 від 17.08.2020) склав Звіт про оцінку КТЗ №03-05/05, згідно якого вартість відновлювального ремонту КТЗ "Toyota RAV 4", реєстраційний номер НОМЕР_2 , з урахуванням ПДВ становить 143 222,54 грн.

02.05.2022 позивачем складено Страховий акт №12960 від 02.05.2022, яким вирішено виплатити страхове відшкодування в сумі 124 928,96 грн на рахунок станції технічного обслуговування.

Платіжним дорученням №833 від 03.05.2022 позивач сплатив на рахунок СТО - ТОВ "ВіДі Автострада" страхове відшкодування в сумі 124 928,96 грн за ремонт ТЗ д.н. НОМЕР_2 згідно рахунку №ВДиС-0011127 від 19.04.2022.

Згідно актів виконаних робіт №ВДиСА-006435 від 29.04.2022 та №ВДиСА-007953 від 11.05.2022 ТОВ "ВіДі Автострада" виконало ремонті роботи автомобіля ТОВ "ВіДі Автострада" на загальну суму 124 929,16 грн.

16.06.2022 року ОСОБА_1 постановою Голосіївського районного суд м. Києва у справі № 752/5088/22 було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Постановою Київського апеляційного суду від 09.08.2022 року у справі № 752/5088/22 Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 16.06.2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, залишено без змін.

Отже, постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.06.2022 року та постановою Київського апеляційного суду від 09.08.2022 року встановлено вину ОСОБА_1 у спричиненні пошкоджень застрахованому автомобілю "Toyota RAV 4", реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до постанови Голосіївського районного суд м. Києва у справі № 752/5088/22 від 16.06.2022 року в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем.

Відповідно до листа Військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2023 року вих.№627/1736, на адвокатський запит представника позивача, станом на 18.02.2022 року (дату ДТП) ОСОБА_1 04.09.1971 р. перебував в штаті військової частини НОМЕР_1 та виконував свої обов`язки за посадою і станом на 18.02.2022 року (дату ДТП) ОСОБА_1 під час виконання обов`язків за посадою використовував транспортний засіб "КрАЗ" військовий номер НОМЕР_4

До листа був доданий витяг з наказу №183 від 24.09.2021 про те, що ОСОБА_1 з 24.09.2021 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно інформації в Централізовані базі даних МТСБУ станом на дату ДТП - 18.02.2022 у базі відсутні записи щодо наявності полісу за транспортним засобом з реєстраційним номером 8048К1.

12.05.2023 позивач направив відповідачу вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в сумі 124928,96 грн, або надати засвідчену копію полісу, якщо ТЗ "КрАЗ" з реєстраційним номером 8048К1 був застрахований за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вимога була отримана відповідачем 18.05.2023, що підтверджується інформацією з сайту відстеження поштових відправлень, однак залишена без відповіді та реагування.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 124 928,96 грн виплаченого страхового відшкодування.

Заперечуючи проти позову, як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, відповідач посилався на недоведеність вини його працівника ОСОБА_1 у ДТП, відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_1 та шкодою, а також вказував на недоведеність розміру завданої шкоди.

За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 2 ст. 512 та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем у зв`язку зі страховою подією та у відповідності до умов договору добровільного страхування наземного транспорту від 18.11.2021.

Отже, факт виплати страховиком страхового відшкодування обумовив перехід до нього від страхувальника відповідних прав у порядку суброгації до особи, відповідальної за завдані збитки, в межах понесених ним витрат на виплату страхового відшкодування.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке існувало на момент заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, та зміна в ньому кредитора.

Під час суброгації нового зобов`язання не виникає, первісні правовідносини залишаються незмінними. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином позивач у даній справі витупає на правах потерпілого ( ОСОБА_3 ), а тому до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як винна особа - безпосередній її заподіювач, або юридична особа, працівником якої є ця особа, так і страхова компанія, відповідальна за останніх.

Відповідно до інформації ЦБД МТСБУ на момент настання ДТП (на 18.02.2022 pоку) відносно автомобіля "КрАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_4 , відсутній діючий Поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, тобто, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Положення ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно закріплюється завійськовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління.

Як вбачається з приписів ч. 1 ст. 5 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Доказами, наявними у матеріалах справи, підтверджується, що на момент ДТП водій автомобіля "КрАЗ" реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_1 , здійснюючи керування вказаним автомобілем, виконував свої посадові обов`язки.

Таким чином є вірним висновок суду першої інстанції про те, що відшкодування шкоди, спричиненої з вини ОСОБА_1 , військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 під час виконання ним своїх трудових обов`язків, покладається на Військову частину НОМЕР_1 (відповідач).

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №905/1391/19 від 21.08.2020 року.

Вирішуючи спір, пов`язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, з урахуванням принципу вини. Крім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. Питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справи, у тому числі матеріалів слідчих органів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/2970/16 від 10.07.2018 року, № 910/20412/16 від 16.07.2018 року.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка; шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідач вказує, що ДТП сталась внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_3 , який керуючи автомобілем "Toyota RAV 4" повинен був дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, зокрема автомобілю "КрАЗ" під керуванням ОСОБА_1 , який виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофора.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, протиправна поведінка ОСОБА_1 (порушення вимог п.п. 2.3(б), 8.7 Правил дорожнього руху) встановлена постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 червня 2022 року у справі №752/5088/22, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року.

Частинами 4, 6 ст. 75 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, постановою Київського апеляційного суду у справі №752/5088/22 були встановлені наступні обставини:

- відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тощо;

- за змістом п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- пунктом 8.7.3 «е» зазначених Правил забороняють рух транспортних засобів на червоний сигнал світлофора, в тому числі миготливий або два червоних миготливих сигнали.

- висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 в порушенні вимог п.п. 2.3 (б), 8.7 «е» Правил дорожнього руху, а звідси у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам події та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами;

- зокрема, доводиться даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 208497 від 18 лютого 2022 року (а.с. 1), схемі місця ДТП, в якій, окрім іншого, відображено ділянку дороги, на якій сталась подія, смуги руху та їх ширину, розташування транспортних засобів після їх зіткнення, що також дає можливість встановити напрямок руху кожного транспортного засобу та місце локалізації механічних пошкоджень, зокрема: в автомобілі «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкоджені передній бампер, решітка радіатора, правий передній підкрилок, в той час як в автомобілі «КРАЗ» пошкоджено лакофарбове покриття заднього диску колеса (а.с. 2 зв.), поясненнях водія ОСОБА_3 щодо механізму ДТП, підтриманими ним при апеляційному розгляді провадження (а.с. 5); поясненнях свідка ОСОБА_4 , який зазначив, що водій автомобіля «Тойота» рухався на зелений сигнал світлофора, в той час як автомобіль «КРАЗ» (військовий автомобіль) на червоний сигнал світлофора (а.с. 3), відеозапису з відеореєстратора, долученому свідком ОСОБА_4 в суді першої інстанції (а.с. 13);

- такі докази у сукупності та взаємозв`язку між собою переконливо доводять, що контактування транспортних засобів відбулося на перехресті, рух на якому регулюється світлофором, а тому саме невиконання водієм ОСОБА_1 вимог п.п.2.3 (б), 8.7 «е» Правил дорожнього руху призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження транспортних засобів;

- на противагу доводам ОСОБА_1 , викладеними ним в своїх первинних поясненнях 18 лютого 2022 року (а.с. 4) та підтриманими в судах першої і апеляційної інстанцій в частині того, що він закінчував проїзд перехрестя на зелений, зелений миготливий сигнал світлофора, а водій автомобіля «Тойота» не надав йому можливості завершити маневр, із дослідженого відеозапису встановлено, що автомобіль «Тойота» стояв перед перехрестям на червоний сигнал світлофора разом з іншими транспортними засобами та почав свій рух лише після загорання зеленого сигналу світлофора, що свідчить про виїзд автомобіля «КРАЗ» на забороняючий сигнал світлофора;

- за встановлених обставин дорожньо-транспортної пригоди суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які суперечать відеозапису з реєстратора автомобіля водія ОСОБА_4 та пояснень цього ж свідка, який, до того ж не перебуває в будь-яких стосунках ні з ОСОБА_1 ні з ОСОБА_10 та є безстороннім очевидцем даних подій;

- таким чином, суддя місцевого суду в справі стосовно ОСОБА_1 , всупереч доводам апеляційної скарги, повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, та правильно встановивши, що між діями водія ОСОБА_1 , які пов`язані з невиконанням вимог п.п.2.3 (б), 8.7 «е» Правил дорожнього руху за обставин, викладених у протоколі, та наслідками у вигляді пошкодження транспортних засобів є прямий причинний зв`язок, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, є юридично правильним висновок суду першої інстанції про те, що судовими рішеннями у справі №752/5088/22 встановлено факт вчинення ДТП внаслідок порушення саме водієм відповідача ОСОБА_1 порушення ПДР та визнано винним у вчиненні ДТП, відповідні обставини свідчать про встановлення відповідного факту порушення ПДР та вини водія, з іншого боку у відповідній справі досліджено, але не встановлено вини водія застрахованого у позивача автомобіля.

Щодо доводів відповідача про те, що у ДТП також є вина водія іншого автомобіля, внаслідок порушення ним ПДР, то вказані доводи апеляційним господарським судом відхиляються, оскільки вони не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами.

Крім цього, як вірно встановив суд першої інстанції, у будь-якому випадку, відповідачем допущено порушення у вигляді допуску до експлуатації автомобіля без наявності полісу страхування цивільної відповідальності, що заборонено ПДР. В іншому випадку шкода, заподіяна ДТП, у разі дотримання встановленої процедури, була б компенсована за рахунок відповідних страхових платежів.

Між протиправною поведінкою ОСОБА_1 , який не виконав вимоги п.п.2.3 (б), 8.7 «е» Правил дорожнього руху, та шкодою існує прямий причинний зв`язок, а також наявна вина ОСОБА_1 у настанні ДТП.

Щодо розміру завданої шкоди та розміру страхового відшкодування, яке мав сплатити позивач у даному випадку, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Згідно правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17, від 13.03.2018 у справі №910/9396/17, від 06.07.2018 у справі №924/675/17, від 25.07.2018 у справі №922/4013/17, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводиться ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Відповідно до ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, визначаючи розмір заподіяної шкоди, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля (висновок Верховного Суду, викладений в постановах від 28.01.2020 у справі №917/500/18, від 20.03.2018 у справі №911/482/17).

Отже, визначаючи розмір страхового відшкодування, яке позивач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у ДТП особи, зобов`язаний виплатити потерпілому, слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується не звітом про оцінку, як попереднього оціночного документу, а відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рахунку станції технічного обслуговування №ВДиС-0011127 від 19.04.2022 позивач платіжним дорученням №833 від 03.05.2022 сплатив страхове відшкодування в сумі 124 928,96 грн за ремонт застрахованого ним автомобіля, а згідно актів виконаних робіт №ВДиСА-006435 від 29.04.2022 та №ВДиСА-007953 від 11.05.2022 ТОВ "ВіДі Автострада" виконало ремонті роботи автомобіля ТОВ "ВіДі Автострада" на загальну суму 124 929,16 грн.

Таким чином, фактичні витрати на ремонт та виплачена позивачем сума страхового відшкодування не перевищують орієнтовну вартість відновлювального ремонту 143 222,54 грн, яка була визначена у Звітs про оцінку КТЗ №03-05/05 від 01.05.2022.

Відповідач, заперечуючи проти вказаного звіту про оцінку та помилково називаючи його "експертним автотоварознавчим дослідженням", не врахував наведені висновки Верховного Суду про те, що слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується не звітом про оцінку, як попереднього оціночного документу, а відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, як вірно встановив суд першої інстанції, відповідні обставини щодо обґрунтованості розміру визначеного та виплаченого позивачем страхового відшкодування відповідачем не спростовані належними доказами - наданням власного експртного звіту, який би вказував на необґрунтованість визначених та відшкодованих позивачем затрат на відновлення транспортного засобу.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, як володілець транспортного засобу, водія якого визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, в силу положень статей 1172, 1187, 1188 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати позивачу суму виплаченого ним страхового відшкодування, а тому позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для зміни рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду Київської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 12 жовтня 2023 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.04.2024.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді О.В. Агрикова

А.О. Мальченко