УХВАЛА

01 квітня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/15285/23

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Баранця О.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Дубської Світлани Іванівни

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Яковлєва М.Л., Гончарова С.А., Тищенко О.В.,

від 20.02.2024 (повний текст складено 20.02.2024)

у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни

до Фізичної особи-підприємця Дубської Світлани Іванівни

про виселення та стягнення 283 831,26 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про: виселення відповідача з нежитлових приміщень з № 1 по № 3 (група приміщення № 1), літ. «А», І-поверх загальною площею 49,3 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Вербицького Архітектора, будинок 26; стягнення з відповідача неустойки в розмірі 106 351,26 грн. нарахованої за період з 29.06.2023 по вересень 2023 року включно у відповідності до положень частини другої статті 785 ЦК України, а також збитків (упущеної вигоди) в розмірі 177 480 грн., які є сумою коштів, які б позивач міг отримати за передачу в оренду спірного майна у період з липня 2023 року по вересень 2023 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2023 у справі № 910/15285/23 (суддя Гумега О.В.), у позові відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2024: апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2023 у справі № 910/15285/23 задоволено частково; рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2023 скасовано та прийняти нове рішення, яким позов задоволено частково; вирішено виселити Фізичну особу-підприємця Дубську Світлану Іванівну з нежитлових приміщень з № 1 по № 3 (група приміщення № 1), літ. «А», І-поверх загальною площею 49,3 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Вербицького Архітектора, будинок 26; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Дубської Світлани Іванівни на користь Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни неустойку в сумі 100 806, 90 грн, витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 4 196, 10 грн; у задоволенні решти позовних з вимог відмовлено; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Дубської Світлани Іванівни на користь Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 6 294, 16 грн.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Фізична особа-підприємець Дубська Світлана Іванівна 07.03.2024 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 у справі № 910/15285/23. Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та заяву про зупинення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2024.

Склад колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду визначено відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2024 (головуючий суддя Баранець О.М., судді Бакуліна С.В., Кролевець О.А.).

Перевіривши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Дубської Світлани Іванівни Верховний Суд встановив, що касаційна скарга подана без дотримання вимог статті 290 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, серед іншого, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 287 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування та/або порушення яких конкретно норм матеріального та / або процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну (конкретні) підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при формуванні відповідного висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

З огляду на зміст наведених вище вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, касаційна скарга має містити:

пункт 1) - посилання на норму права, яка, на думку скаржника, була неправильно застосована / порушена судом, та обґрунтування, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права, з обґрунтуванням подібності правовідносин, в яких Верховний Суд сформував такий висновок, з правовідносинами у конкретній справі;

пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та мотивів такого обґрунтування відступлення;

пункт 3) - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду про її застосування, із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній. Скаржник має чітко вказати, яку саме норму права суди першої та (або) апеляційної інстанцій порушили / застосували неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах першій, третій статті 310 цього Кодексу. Якщо скаржник вважає, що суди порушили норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Однак, зміст касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Дубської Світлани Іванівни, поданої до суду касаційної інстанції у цій справі, не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що відповідач обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції посилається на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Проте, зі змісту касаційної скарги незрозуміло, щодо застосування яких саме норм права (з наведеного у касаційній скарзі переліку), на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду.

Посилаючись на підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 3 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник чітко не зазначив норму / норми права, щодо якої / яких відсутній висновок Верховного Суду по її / їх застосування (-ю), не обґрунтував обставину подібності правовідносин, в яких такий висновок Верховного Суду відсутній. Скаржник не зазначив, у чому полягає помилковість висновків суду апеляційної інстанції щодо застосування норми права, стосовно застосування якої відсутні висновки Верховного Суду, та яким чином ці норми, на його думку, мають бути застосовані до спірних правовідносин, не обґрунтував необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування цих норм для правильного вирішення спору у подібних правовідносинах.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно форми та змісту касаційної скарги.

За змістом частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Враховуючи цю вимогу закону не зазначення скаржником у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування, порушення судом (судами) норм матеріального та / або норм процесуального права у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, свідчить про неузгодженість доводів касаційної скарги та унеможливлює прийняття касаційної скарги до розгляду та відкриття за такою касаційною скаргою касаційного провадження.

З огляду на викладене, враховуючи принципи диспозитивності та рівності усіх сторін перед законом та судом, Верховний Суд за результатом проведеної перевірки форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України встановив, що касаційна скарга відповідача не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи вищевикладені недоліки.

Згідно з частиною другою статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене Верховний Суд зазначає про те, що касаційна скарга Фізичної особи-підприємця Дубської Світлани Іванівни на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 у справі № 910/15285/23 подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України.

Верховний Суд зазначає про те, що скаржнику слід виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України та усунути недоліки касаційної скарги у спосіб, визначений судом, а саме: протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу в новій редакції, а також надати суду докази надіслання копії касаційної скарги в новій редакції іншим учасникам справи.

За змістом частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України наслідком неусунення названих недоліків протягом установленого строку є повернення касаційної скарги.

Клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження та заява про зупинення виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 будуть розглянуті Судом у разі усунення скаржником наведених у цій ухвалі недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дубської Світлани Іванівни на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 у справі № 910/15285/23 залишити без руху.

2. Надати Фізичній особі-підприємцю Дубській Світлані Іванівні строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який становить 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

3. Фізичній особі-підприємцю Дубській Світлані Іванівні усунути недоліки, встановлені у цій ухвалі, у такий спосіб:

- надати касаційну скаргу в новій редакції з обґрунтуванням неправильного застосування та / або порушення судом (судами) норм матеріального та / або процесуального права у взаємозв`язку із посиланням на відповідну підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та з відповідним обґрунтуваннями цих підстав, а також надати докази надіслання копії касаційної скарги у новій редакції іншим учасникам справи.

4. Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга буде вважатись неподаною та буде повернута скаржнику.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Баранець