ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття апеляційного провадження

03 квітня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/3357/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Філінюка І.Г.

суддів Поліщук Л.В., Богатиря К.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

за участю:

Головного управління ДПС у Запорізькій області - Вірчак В.Г.;

Головного управління ДПС у Запорізькій області - Владійчук В.В.;

Арбітражна керуюча - Коваленко І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області

на постанову Господарського суду Одеської області від 26.10.2023

по справі №916/3357/23

за заявою кредитора: фізичної особи-підприємця Хаустова Сергія Олеговича

до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріанда»

про визнання банкрутом

суддя суду першої інстанції Лепеха Г.А.

місце винесення постанови: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області.

Повний текст постанови складено та підписано: 26.10.2023 року.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.08.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Тріанда», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна ТОВ «Тріанда» призначено арбітражного керуючого Коваленко І.А.

Ухвалою попереднього засідання від 05.10.2023 визнано вимоги кредитора до боржника.

За результатами аналізу фінансово-господарської діяльності та на підставі рішення зборів кредиторів ТОВ «Тріанда» від 25.10.2023 розпорядником майна надано до господарського суду клопотання про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури, призначення ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Коваленко І. А.

Арбітражний керуючий Коваленко І. А. звернувся до суду із заявою про призначення ліквідатором ТОВ «Тріанда»

Постановою Господарського суду Одеської області від 26.10.2023, зокрема:

- припинено процедуру розпорядження майном товариства з обмеженою відповідальністю «Тріанда» та повноваження розпорядника майна;

- визнано банкрутом товариство з обмеженою відповідальністю «Тріанда»;

- відкрито строком на дванадцять місяців ліквідаційну процедуру;

- призначено ліквідатором арбітражного керуючого Коваленко Ірину Анатоліївну.

Обґрунтування судового рішення.

Суд дійшов до висновку, що боржник неспроможний самостійно відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів не інакше, як через застосування ліквідаційної процедури.

Не погодившись із вказаною постановою, Головне управління ДПС у Запорізькій області звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Господарського суду Одеської області від 25.10.2023 та направити справу №916/3357/23 до Господарського суду Одеської області на стадію розпорядження майном.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Скаржник, вважає, що постанова Господарського суду Одеської області від 25.10.2023 про визнання ТОВ «Тріанда» банкрутом є передчасною а відтак протиправною з огляду на наступне.

Так, відповідно до постанови Господарського суду Одеської області від 25.10.2023 встановлено, що:

- місцевий господарський суд, не наводячи конкретних сум та не аналізуючи документальних підстав їх визначення, вказав, що має місце факт перевищення розміру пасиву боржника над його активами (в той же час, підтверджуючі документи в матеріалах справи відсутні);

- недостатність наявного у боржника майна для задоволення вимог кредиторів із посиланням на звіт про фактичні результати аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ «Тріанда» (в той же час, підтверджуючі документи в матеріалах справи відсутні);

- також розпорядником майна не вжито заходів щодо можливості відновлення платоспроможності боржника, зазначену обставину не досліджено під час винесення постанови визнання ТОВ «Тріанда» банкрутом;

В постанові Господарського суду Одеської області від 25.10.2023 відсутня інформація від уповноважених органів Державної влади на запити розпорядника майна боржника, щодо наявності або відсутності у останнього майна та активів, достатніх для відновлення його платоспроможності, проте виходячи з матеріалів справи відсутні запити розпорядника майна а також відповіді від державних установ.

Також скаржник зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи які б підтверджували, що на рахунках боржника відсутні кошти.

Відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних в період з 01.01.2021 по 31.12.2023 року ТОВ «Тріанда» здійснено придбання товарів, робіт, послуг на загальну суму 84 537 336,40 грн. в т.ч. з ПДВ в свою чергу ТОВ «Тріанда» за наслідком господарських операцій здійснено продаж товарів на загальну суму 175 955 006,20 грн в т.ч. з ПДВ різниця складає 91 417 670,80 грн. (тобто Актив).

Скаржник зазначає, що Боржником відповідно до фінансових звітів за 2022, 2023 роки самостійно відображено а відтак підтверджено наявність у останнього активів на балансі підприємства у розмірі 145 884,90 тис. грн. Однак, при винесенні постанови від 25.10.2023 Господарським судом Одеської області зазначено, що активів у Боржника відсутні тоді як пасив останнього складає 498 193,00 грн.

Отже зважаючи на наведене вбачається, що по перше: арбітражним керуючим належним чином не проведено процедуру розпорядження майном Боржника, а саме не досліджено законність кредиторських вимог ініціюючого кредитора, належним чином не проведено фінансовий аналіз Боржника; по друге: Господарський суд Одеської області при винесенні постанови від 25.10.2023 передчасно а відтак безпідставно визнав неоплатність Боржника.

З наведеного вище вбачається, що вирішуючи питання про визнання ТОВ «Тріанда» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, Господарський суд Одеської області в постанові від 25.10.2023 належним чином не перевірив майновий стан боржника, дані про його активи та розмір пасиву, у зв`язку з чим висновок про те, що у даному випадку має місце факт перевищення розміру пасиву боржника над його активами, недостатність наявного у боржника майна для задоволення вимог кредиторів контролюючий орган вважає предчасним, необґрунтованим та прийнятим з дослідженням не всіх обставин справи.

01.04.2024 до суду від скаржника надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких зазначає, що арбітражним керуючим належним чином не проведено аналіз фінансово господарського стану боржника та про ознаки фіктивного банкрутства.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Філінюк І.Г. судді Поліщук Л.В., Богатир К.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2024.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/3357/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2024 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/3357/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на постанову Господарського суду Одеської області від 26.10.2023 по справі №916/3357/23 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

14.02.2024 матеріали справи №916/3357/23 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2024 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на постанову Господарського суду Одеської області від 26.10.2023 по справі №916/3357/23 - залишено без руху.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 поновлено пропущений процесуальний строк Головному управлінню ДПС у Запорізькій області на подання апеляційної скарги на постанову Господарського суду Одеської області від 26.10.2023 по справі №916/3357/23.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на постанову Господарського суду Одеської області від 26.10.2023 по справі №916/3357/23.

Призначено апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на постанову Господарського суду Одеської області від 26.10.2023 по справі №916/3357/23 до розгляду на 03.04.2024 о 14:00 год.

19.03.2024 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив арбітражної керуючої Коваленко І.А. на апеляційну скаргу, у якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

В судове засідання 03.04.2024 з`явились представники Головного управління ДПС у Запорізькій області та арбітражна керуюча Коваленко І.А.

Інші представники учасників провадження у справі про банкрутство в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду апеляційних скарг повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги Головного управління ДПС у Запорізькій області, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження у справі №916/3357/23 за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

При цьому «право на суд» та право на «доступ до суду» не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише у такий спосіб та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (Philis v Greece (Філіс), § 59; De Geouffre de la Pradelle v France (Де Жуфр де ла Прадель проти Франції), § 28, і Stanev v Bulgaria (Станєв проти Болгарії) [ВП], § 229).

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в провадженні у справі про банкрутство - норм ГПК та КУзПБ.

Відповідно до частини 1 статті 3 ГПК України, судочинство у судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

З наведеного слідує, що ГПК України виокремлено коло осіб, наділених процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які умовно можна поділи на дві групи: 1) учасники справи; 2) особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Отже, особи, які не брали участі у справі також мають право подавати апеляційні скарги на таке рішення суду, нарівні з іншими учасниками відповідної справи. При цьому обов`язковою умовою для наявності такого права є вирішення судом у справі питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки. У такому разі особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї такого права, обґрунтувавши наявність трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) права, (2) інтереси та (3) обов`язки. У свою чергу суд має з`ясувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з цієї справи таку особу наділено новими правами або покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому, або ж це рішення матиме вплив на інтереси скаржника тощо.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав по права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

У разі встановлення господарським судом відповідних обставин суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (частина 2 статті 50 ГПК України), та, як наслідок, скасовує судове рішення на підставі пункту 4 частини 3 статті 277 ГПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права у будь-якому випадку є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже немає і суб`єкта апеляційного оскарження.

Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.07.2019 у справі № 911/2635/17, від 16.07.2021 у справі № 908/570/20, від 29.06.2022 у справі № 910/6065/18.

Якщо скаржник лише робить припущення, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що оскаржуваним рішенням вирішено його права, інтереси та/або обов`язки, то такі посилання з огляду на наведене вище не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №921/730/13-г/3).

Отже процесуальне законодавство (стаття 254 ГПК України) визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, і поділяє їх на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення прийнято щодо їх прав, інтересів та (або) обов`язків. У розумінні наведених норм процесуального права судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та (або) обов`язків цієї особи. Таким судовим рішенням безпосередньо зачіпаються права, інтереси та (або) обов`язки такої особи, в тому числі створюються перешкоди для реалізації її суб`єктивного права чи законного інтересу або реального виконання обов`язку стосовно однієї із сторін спору. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок; такий правовий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Колегія суддів звертається до сталої правової позиції Верховного Суду щодо права на апеляційне оскарження судового рішення, викладеної, зокрема, в постановах від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19 та від 01.11.2021 у справі № 10/5026/290/2011.

З`ясовуючи питання про те, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника в цьому випадку, слід виходити з того, що законодавством про банкрутство передбачено певну процедуру набуття кредиторами статусу учасника провадження у справі про банкрутство, яка формалізується ухвалою суду про визнання поданих вимог кредитора боржника, і дозволяє таким кредиторам оскаржувати прийняті у справі судові рішення.

У справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення, звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Відповідна правова позиція не має законодавчого відтворення ані в ГПК України, ані в Законі про банкрутство або КУзПБ, однак є усталеною під час перегляду справ про банкрутство та викладена суддями судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 07.07.2020 у справі № Б-39/27-09, від 11.06.2020 у справі № 916/3206/17, від 03.06.2020 у справі № 910/18031/14, від 19.05.2020 у справі № 908/2332/19, від 03.03.2020 у справі № 904/7965/16, від 20.02.2019 у справі №5005/2329/2011, від 16.01.2020 у справі №911/5186/14.

Стаття 1 КУзПБ визначає, що учасниками у справі про банкрутство є сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір.

Сторони у справі про банкрутство - конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут).

Порядок набуття кредитором (окрім кредитора, за заявою якого відкрито провадження у справі про банкрутство) статусу учасника провадження у справі про банкрутство визначається статтею 45 КУзПБ.

Нормами даної статті встановлено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

У питанні набуття конкурсним кредитором статусу учасника провадження у справі про банкрутство колегія суддів звертається до правових висновків Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19, та зазначає наступне.

Законодавством про банкрутство для конкурсних кредиторів встановлений більш складний, порівняно з іншими учасниками справи, порядок набуття статусу учасника провадження у справі про банкрутство, який (статус) наділяє такого учасника повним обсягом процесуальної дієздатності, в т. ч. правом оскаржувати судові рішення, оскаржувати дії боржника, розпорядника майном, керуючого санацією, ліквідатора, звертатися про визнання недійсними угод боржника тощо.

Набуття такого статусу остаточно формалізується ухвалою суду про визнання вимог кредитора (аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №913/444/18).

За приписами частини другої статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. Нормами цієї статті передбачено, що за результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, тобто чітко визначений порядок формалізації конкурсного кредитора як у часника провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, порядок набуття конкурсним кредитором статусу учасника провадження у справі про банкрутство є чітким, зрозумілим та однозначним, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування.

Отже, лише після вчинення всіх передбачених КУзПБ (стаття 45) дій, прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове (частина шоста статті 45, стаття 47 КУзПБ) визнання його вимог, кредитор набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство та повну процесуальну дієздатність (здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, стаття 44 ГПК України) (пункт 56.16 постанови Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №910/4475/19).

Колегією суддів встановлено, наступне:

- провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріанда» відкрито за заявою фізичної особи-підприємця Хаустова Сергія Олеговича в порядку статті 39 КУзПБ;

- Головне управління ДПС у Запорізькій області із заявою з грошовими вимогами до боржника до суду не зверталось, відповідна ухвала щодо визнання таких вимог судом не приймалась;

- зміст положень оскаржуваної постанови суду не стосується безпосередньо прав, інтересів та обов`язків Головного управління ДПС у Запорізькій області, а зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що в мотивувальній частині постанови не міститься будь-яких висновків суду про права та обов`язки Головного управління ДПС у Запорізькій області, а в резолютивній частині постанови відсутні прямі вказівки про його права та обов`язки.

Колегія суддів зазначає, що оскільки провадження у даній справі про банкрутство було відкрито за заявою кредитора, то контролюючий орган не наділений безумовним правом на оскарження судових рішень у даній справі про банкрутство.

Правові позиції щодо відсутності у податкового органу, який не є кредитором у справі, безумовного права на звернення до суду з апеляційною скаргою на постанову місцевого господарського суду у справі про банкрутство, відкритій в загальному порядку, викладені, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2023 у справі №908/1974/21, від 22.07.2020 у справі №904/4681/19, від 19.05.2020 у справі №908/2332/19, від 15.05.2020 у справі №908/2717/19 та від 22.06.2021 у справі № 910/9129/20.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 254, 272 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже немає і суб`єкта апеляційного оскарження. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 11.07.2019р. у справі №911/2635/17, від 09.06.2020р. у справі №908/2805/19.

Доводи скаржника щодо права на апеляційне оскарження, зазначені в апеляційній скарзі не свідчать про наявність правових підстав для оскарження постанови місцевого господарського суду та ґрунтуються на власному помилковому тлумаченні приписів ст. 254 ГПК України.

Разом з тим, необхідною підставою процесуальної участі у справі особи як учасника є виключно порушення прав, обов`язків або інтересів судовим рішенням, яке вона оскаржує. За такої умови вона розглядається не як потенційний, а як реальний учасник провадження у відповідному статусі залежно від характеру порушеного права.

Оскільки апеляційним господарським судом з`ясовано, що оскаржуваною постановою не вирішувалось питання про права, інтереси та обов`язки Головного управління ДПС у Запорізькій області та відносно предмету спору, апеляційне провадження підлягає закриттю.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції не може бути надана оцінка доводам Головного управління ДПС у Запорізькій області щодо відповідності вимогам Закону оскаржуваного судового рішення (постанова про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріанда» банкрутом).

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому варто зазначити, що закриття апеляційного провадження не може тлумачитися як порушення права на судовий захист та доступ до правосуддя, враховуючи процесуальні фільтри, встановлені процесуальним законодавством, які відповідають висновкам Європейського Суду з прав людини у рішеннях «Філіс проти Греції» §59, «Де Жуфр де ла Прадель проти Франції» §28 і «Станєв проти Болгарії» (ВП) §229.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 235-236, п.3 ч.1 статті 264, 266, 281 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на Постанову Господарського суду Одеської області від 26.10.2023 у справі № 916/3357/23 закрити.

Ухвала апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 04.04.2024.

Головуючий суддя Філінюк І.Г.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Поліщук Л.В.