УХВАЛА

02.04.2024Справа № 910/3453/24
За позовом Фізичної особи-підприємця Воробйова Дмитра Вікторовича

до Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК»

про стягнення 155 538,01 грн,

Суддя Трофименко Т.Ю.

без повідомлення (виклику) представників сторін

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Воробйова Дмитра Вікторовича до Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» про стягнення 155 538,01 грн сплаченої вартості об`єкта лізингу.

Позовні вимоги обґрунтовано наявністю у відповідача, як особи, до якої за договором відступлення прав вимоги (цесії) від 21.07.2017 № 21/07-2017 від ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» перейшло право вимоги до позивача за договором фінансового лізингу № 10228/05/21-Г від 31.05.2021, обов`язку повернути позивачу сплачені ним кошти вартості об`єкта лізингу за договором лізингу № 10228/05/21-Г від 31.05.2021, у зв`язку з вилученням предмету вказаного договору лізингу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3453/24, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

28.03.2024 до суду через систему «Електронний Суд» ЄСІТС від позивача надійшла заява про зміну предмета позову (збільшення позовних вимог шляхом їх доповнення новою вимогою), у якій позивач до первісної вимоги про стягнення 155 538,01 грн сплаченої вартості об`єкта лізингу заявляє нову вимогу про визнання недійсним п. 11.9. Загальних умов договору фінансового лізингу (для фінансування нових предметів лізингу) від 20.07.2020, який є невід`ємною частиною договору фінансового лізингу № 10228/05/21-Г від 31.05.2021. У зв`язку з цим позивач просить здійснити перехід у розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначити підготовче засідання.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено право позивача на зміну предмета або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Частина 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Тому у разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову.

Так, суд встановив, що позивач у своїй заяві одночасно заявляє про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог шляхом їх доповнення новою вимогою.

Стосовно зазначеного слід зауважити, що процесуальним законом не передбачено права позивача на «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п.

Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об`єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №918/350/16, від 27.06.2018 у справі №910/18802/17, від 28.03.2019 у справі №910/23066/17, від 10.09.2019 у справі № 910/13267/18.

Заява позивача про зміну предмета позову (збільшення позовних вимог шляхом їх доповнення новою вимогою) мотивована тим, що початкова вимога про стягнення сплаченої вартості об`єкта лізингу не забезпечує у повній мірі захист порушених прав та інтересів позивача, оскільки п. 11.9. Загальних умов договору фінансового лізингу в редакції від 20.07.2020 визначено, що у разі вилучення предмета лізингу, розірвання договору з причин, зазначених у договорі та/або законодавстві України, всі раніше сплачені лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають, оскільки є платою за володіння і користування предметом лізингу за договором. Відтак, позивач вважає, що даний пункт Загальних умов договору фінансового лізингу є таким, що суперечить законодавству, а тому відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України має бути визнаний недійсним. У зв`язку з наведеним, позивач просить змінити предмет позову шляхом доповнення його відповідною позовною вимогою про визнання недійсним п. 11.9. Загальних умов договору фінансового лізингу (для фінансування нових предметів лізингу) від 20.07.2020, який є невід`ємною частиною договору фінансового лізингу № 10228/05/21-Г від 31.05.2021.

З наведеного вбачається, що позивачем фактично заявлено нову (додаткову) немайнову вимогу до первісної вимоги майнового характеру, яка обґрунтована іншими підставами. Так, в обґрунтування вимоги про стягнення 155 538,01 грн сплаченої вартості об`єкта лізингу позивач посилається на ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець вправі вимагати повернення сплачених коштів у разі не передання у його власність товару.

Водночас, вимога про визнання недійсним п. 11.9. Загальних умов договору фінансового лізингу ґрунтується на приписах статей 203, 204, 215 Цивільного кодексу України, якими визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину та підстави для недійсності правочину.

Отже, суд зазначає, що у даному випадку заява позивача від 28.03.2024 не може вважатися заявою про збільшення позовних вимог, оскільки містить у собі прохання про розгляд судом нової позовної вимоги, що фактично є іншим позовом. Натомість, збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог. Відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/18389/20 від 22.07.2021.

Із заяви позивача вбачається, що фактично ним було змінено як предмет позову, так і його підстави (що в силу норм Господарського процесуального кодексу України не допускається), оскільки підстави первісної вимоги не ґрунтувалися на положеннях статей 203, 204, 215 Цивільного кодексу України.

Відтак, позовна вимога про визнання недійсним п. 11.9. Загальних умов договору фінансового лізингу (для фінансування нових предметів лізингу) від 20.07.2020, який є невід`ємною частиною договору фінансового лізингу № 10228/05/21-Г від 31.05.2021, є самостійним, нормативно визначеним способом захисту прав та інтересів позивача, яка ґрунтується на зовсім відмінних підставах аніж майнова вимога про стягнення сплаченої позивачем вартості об`єкта лізингу внаслідок його вилучення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач вийшов за межі прав, наданих йому ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, змінивши як предмет, так і підстави позову.

З огляду на викладене вище, суд не вбачає правових підстав для прийняття заяви Фізичної особи-підприємця Воробйова Дмитра Вікторовича про зміну предмета позову (збільшення позовних вимог шляхом їх доповнення новою вимогою). У зв`язку з цим, відсутні підстави і для переходу у розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 46, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті до розгляду та повернути Фізичній особі-підприємцю Воробйову Дмитру Вікторовичу заяву від 28.03.2024 про зміну предмета позову (збільшення позовних вимог шляхом їх доповнення новою вимогою) у справі № 910/3453/24.

Водночас суд повідомляє, що вказана заява подана через підсистему «Електронний суд», тобто заявник не подавав її в паперовому вигляді, з огляду на що вказаний документ з додатками в паперовому вигляді йому не повертаються.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 02.04.2024 та відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня її оголошення.

Суддя Т.Ю. Трофименко