ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2024 р. Справа№ 910/13608/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

без виклику сторін,

за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2024

у справі № 910/13608/23 (суддя - Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 39 093,00 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" звернулось із позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення безпідставно набутих коштів за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ЕР-209412953 у сумі 39 093,00 грн. у зв`язку з ДТП, яка сталась 07.12.2022 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що оскільки поліс визнано недійсним з моменту його укладення, то ДТП не являється для нього страховим випадком, а тому відповідно до підп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач зобов`язаний відшкодовувати шкоду заподіяну транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.01.2024 у задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" відмовлено повністю. Судові витрати покладено на позивача.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України про покладення на позивача судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням та додатковим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" 08.02.2024 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило прийняти дану апеляційну скаргу та долучені до неї документи до розгляду, та відкрити апеляційне провадження у справі №910/13608/23; проводити розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 19.01.2024 року у справі № 910/13608/23; скасувати додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 29.01.2024 року у справі № 910/13608/23; постановити нове судове рішення у справі №910/13608/23, відповідно до резолютивної частини якого стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ТДВ "СГ "Оберіг" грошові кошти в розмірі 39 093,00 грн; стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ТДВ "СГ "Оберіг" судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 684,00 грн; стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ТДВ "СГ "Оберіг" судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 026,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суді від 12.02.2024 було відкрито апеляційне провадження у даній справі у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його таким, що прийнято з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні, обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні було здійснено вихід за межі позовних вимог та визнано недійсним спільне повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду (надалі - Європротокол), що було укладений учасниками ДТП на місці події.

Однак, апелянт не може погодитись з даною позицією суду з огляду на наступне. Так, за доводами скаржника, станом на момент укладення Європротоколу у учасників ДТП були наявні діючі поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відтак, у момент ДТП цивільно-правова відповідальність учасників ДТП де-факто була забезпеченою, тож, ними правомірно було складено Європротокол. Таким чином, учасники ДТП під час складання Європротоколу дотримувались правил дорожнього руху та п. 33.2. ст. 33 Закону 1961-IV.

Лише 06.06.2023 року, після ухвалення Дзержинським районним судом міста Харкова рішення про визнання недійсним полісу, поліс ЕР-209412953 було визнано недійсним.

А тому, за доводами скаржника, станом на момент настання ДТП учасники ДТП не знали та не могли знати про те, що поліс ЕР-209412953 недійсний, та вони позбавлені права складати європротокол, тож, їх дії щодо оформлення європротоколу в момент ДТП були добросовісними та правомірними.

Окрім цього, відповідно до ст.215 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Також апелянт не погоджується з позицією суду, викладеною у додатковому рішенні Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 року у справі №910/13608/23 з наступних підстав. Так, скаржник зазначив, що ані договір про надання послуг у сфері права №4.1/12-10/2021 від 12.10.2021, ані довіреність №6-01/53 від 06.12.2022 не надавали повноважень представнику відповідача подавати відзив на позовну заяву за вих. №491/23/ІНС.ЛОУ від 28.09.2023. А тому скасувати додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 29.01.2024 року у справі №910/13608/23.

При цьому, апелянт зазначив про відсутність в матеріалах справи доказів надання послуг (виконаних робіт), зокрема, акту приймання-передачі.

А тому апелянт просив рішення суду першої інстанції та додаткове рішення - скасувати з прийняттям нового - про задоволення позову повністю та відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правову допомогу.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відповідач своїм правом на подання відзиву в порядку ст. 263 ГПК України не скористався. Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала про відкриття провадження у справі від 12.02.2024 була отримана відповідачем 13.02.2024 через підсистему «Електронний суд», що підтверджується довідкою, що міститься в матеріалах справи. Також 01.03.2024 від представника відповідача надійшла заява про вступ у справу представника. Водночас, відзиву, інших заяв стороною надано не було.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09.06.2022 між ОСОБА_1 (страхувальником) та позивачем (страховиком) укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія та № ЕР-209412953, згідно якого було забезпечено транспортний засіб «ГАЗ», державний номер НОМЕР_1 .

07.12.2022 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ГАЗ», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Renault», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Дорожньо-транспортна пригода за взаємною згодою водіїв була оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом), згідно якого ОСОБА_1 визнав свою вину у скоєнні ДТП.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, власник пошкодженого автомобіля «Renault», державний номер НОМЕР_2 звернувся до відповідача в порядку Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" із заявою про виплату страхового відшкодування.

Платіжною інструкцією № 17947 від 20.04.2023 позивач здійснив оплату на користь ОСОБА_2 страхового відшкодування у сумі 39 093 грн.

Окрім цього, судом першої інстанції було встановлено, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.06.2023 у справі № 638/1458/23 визнано недійсним з моменту укладення поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-209412953, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «ГАЗ», державний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_3.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до п. 21.1. ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі:

б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;

в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи;

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для і виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

Вказана норма Закону передбачає чіткий перелік випадків, за яких Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих.

В той же час, як зазначалось раніше, до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулося Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" про визнання недійсним полісу страхування цивільно-правової відповідальності.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «Страхова група «Оберіг» для укладення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відносно транспортного засобу «ГАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Під час укладання полісу відповідач надав позивачу інформацію, що транспортний засіб відноситься до типу В: легкові автомобілі, а тому не підлягає обов`язковому технічному контролю. 09.06.2022 року між позивачем та відповідачем було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «ГАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , строк дії полісу встановлено від 10.06.2022 року до 09.06.2023 року включно. 07.12.2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу. Повідомивши про пригоду, відповідач надав позивачу копію свідоцтва про реєстрацію забезпеченого транспортного засобу, відповідно до якого вказаний транспортний засіб є спеціалізованим вантажним. Враховуючи зазначене, відповідач при укладанні полісу ввів в оману позивача щодо істотних умов договору страхування, у зв`язку з чим поліс було укладено з порушенням вимог Закону.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.06.2023 у справі № 638/1458/23 визнано недійсним з моменту укладення поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-209412953, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «ГАЗ», державний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_3 .

Суд апеляційної інстанції на підстав ч. 4 ст. 75 ГПК України (обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом) враховує зазначені вище обставини справи як преюдиційні обставини.

Таким чином, на момент (з урахуванням визнання недійсним полісу рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 06.06.2023 у справі № 638/1458/23), на момент настання ДТП транспортний засіб «ГАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 не було забезпечено договором обов`язкового страхування.

В цій частині суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника щодо дійсності складеного європротоколу, оскільки рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.06.2023 у справі № 638/1458/23 визнано недійсним з моменту укладення поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-209412953. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що ініціатором позовного провадження у справі № 638/1458/23 був саме скаржник у даній справі. А тому його доводи в цій частині відхиляються як необґрунтовані.

Оскільки транспортний засіб винної особи не було забезпечено у відповідності до положень пункту 1.7 статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", то керуючись п. 33.2 ст. 33 цього Закону учасники дорожньо-транспортної пригоди не мали права складати европротокол.

Відповідно до п.п. 37.1.3 п 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Вказане, зокрема, свідчить про відсутність правових підстав для здійснення страхового відшкодування позивачем на користь ОСОБА_2 страхового відшкодування у сумі 39 093 грн (на момент здійснення такого відшкодування). Однак, вказаний висновок не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки позивач у даній справі не позбавлений права звернутись до ОСОБА_2 про повернення страхового відшкодування у сумі 39 093 грн, а не до Моторного (транспортного) страхового бюро України з позовом про повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, оскільки жодних виплат на користь відповідача здійснено не було.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову через необґрунтованість заявлених підстав та виходячи із суб`єктного складу та виходячи із загальних засад господарського судочинства в розумінні ст. 2 ГПК України та ст. 3 ЦК України. Тому апеляційна скарга в частині оскарження основного рішення - підлягає залишенню без задоволення.

Окрім рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2024, апелянтом також оскаржується додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2024, яким стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було подано копію договору про надання послуг в сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021, додаткову угоду № 988 від 29.08.2023 до цього договору, довіреність № 6-01/53 від 06.12.2022.

Відповідно до п. 5.2.4 договору № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 вартість послуг, що надаються виконавцем у справах, у яких замовник є відповідачем та визначається наступним чином: 2 000,00 грн у справі, в якій ціна позову становить 10 000,00 грн і більше.

Додатковою угодою № 988 від 29.08.2023 сторонами було погоджено, що відповідно до умов договору, замовником передано, а виконавцем прийнято ведення від імені замовника наступних справ: № 941/23 за позовом ТОВ «СГ «Оберіг» до МТСБУ про стягнення 39 093,00 грн.

Разом з цим, пунктом 4.7.3. договору послуги вважаються наданими з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до п. 4.18. додаткової угоди до договору 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 було погоджено, що при виконанні умов договору, сторони зобов`язані здійснювати формування та підписання актів приймання-передачі наданих послуг.

Більше того, пунктом 2. Додаткової угоди № 988 від 29.08.2023 сторони передбачили, що оплата послуг виконавця у розмірі, який вказаний в пункті 1 вказаної угоди (2 000,00 грн) здійснюється замовником шляхом безготівкового перерахунку коштів на поточний рахунок виконавця протягом п`яти банківських днів з дати підписання сторонами акту про виконані робити. Тому доводи відповідача в суді першої інстанції стосовно необов`язковості підписання акту приймання-передачі наданих послуг (щодо надмірного формалізму) відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки відповідач та адвокат самі узгодили обов`язковість підписання таких актів.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні як акт виконаних робіт (наданих послуг), так і докази оплати таких послуг. В цій частині суд апеляційної інстанції на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Плати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

А тому доводи апеляційної скарги в цій частині приймаються судом апеляційної інстанції як обґрунтовані. Через викладене, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 у справі № 910/13608/23 про стягнення 2 000,00 грн - підлягає скасуванню з прийняттям нового - про відмову в задоволенні заяви.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про необґрунтованість позовних вимог. Та не погоджується з висновком про обґрунтованість покладення на позивача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн через викладене вище.

Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2024 - підлягає залишенню без змін, тоді як додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 у справі № 910/13608/23 - підлягає скасуванню з прийняттям нового - про відмову в задоволенні заяви.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги (в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України) суд апеляційної інстанції не встановив.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про необґрунтованість заявлених до стягнення позивачем позовних вимог. Водночас, не погоджується з висновком про обґрунтованість покладення додатковим рішенням на позивача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, 275-277 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги у даній справі, із залишенням без змін рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2024 та скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 у справі № 910/13608/23.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги на основне рішення, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, ст. 275-277, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" - задовольнити частково.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 у справі № 910/13608/23 - скасувати, відмовивши в задоволенні заяви Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення з позивача 2 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу.

3. В решті апеляційну скаргу залишити без задоволення.

4. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2024 - залишити без змін.

5. Судові витрати, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

6. Матеріали справи №910/13608/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім