СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Харків Справа № 917/2029/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін у судове засідання апеляційну скаргу позивача, за вх. №323 П/1, на рішення господарського суду Полтавської області від 15.01.24 (суддя Тимощенко О. М.) у справі № 917/2029/23

за позовом ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", м.Київ,

до Виконавчого комітету Машівської селищної ради, Полтавська область,

про стягнення 81 235,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 15.01.2024 у справі №917/2029/23 задоволено частково позовні вимоги та стягнуто заборгованість з відповідача, а саме 58 905,78 грн. заборгованості за типовим договором постачання природного газу постачальником останньої надії, 8 313,50 грн. інфляційних втрат, 1 705,85 грн. 3% річних, 2 201,30 грн. пені та 1880,00 грн. судового збору. В іншій частині відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у стягненні з відповідача пені у сумі 10 109,23 грн. за період з 01.02.2022 по 31.07.2022 , господарський суд послався на неправомірність такого нарахування, з огляду на приписи Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19)".

Не погодившись частково з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі .

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов до передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в заявленому розмірі з посиланням на положення Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19)", з огляду на те, що відповідач не є споживачем (населенням) у розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги", та відповідно, дія даного Закону не поширюється на відповідача у даній справі.

Апелянт наголошує, що у розумінні Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19)" його дія поширюється на підприємства централізованого водопостачання та водовідведення або виробників теплової енергії, якими не є відповідач , отже за наведених обставин, на думку скаржника, відповідні обставини свідчать про порушення господарським судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального права.

Для розгляду справи шляхом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, витребувано матеріали справи з господарського суду та ухвалено розглядати справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали від учасників справи не надійшло.

Колегія суддів зауважує, що на час винесення даної ухвали, в Україні введено дію воєнного стану, а також особливий режим роботи Східного апеляційного господарського суду, що може привести до подовження процесуальних строків розгляду справи.

Відповідачем було надано відзив, в якому він просив залишити оскаржене рішення суду без змін, а означену скаргу без задоволення через її необґрунтованість .

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на нижче викладене.

Судом першої інстанції було встановлено наступні обставини справи.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України було визначено постачальником останньої надії на ринку природного газу.

Постачальник останньої надії - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу (п. 26 ч. 1 ст. 1 ЗУ Про ринок природного газу).

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 №1102 Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. №809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236 визначено зобов`язання акціонерного товариства Магістральні газопроводи України, товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України, операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю Операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника останньої надії обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 року бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (далі - оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем у період з 29.10.2021 року по 30.11.2021 року, з 02.12.2021 року по 05.12.2021 року, з 01.12.2022 року по 31.12.2022 року автоматично включено до портфеля постачальника останньої надії - Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України, і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

На підтвердження факту включення відповідача до реєстру споживачів постачальника останньої надії в період з 29.10.2021 року по 30.11.2021 року, з 02.12.2021 року по 05.12.2021 року, з 01.12.2022 року по 31.12.2022 року та віднесення спожитого відповідачем газу до портфеля постачальника останньої надії з наведених вище підстав, позивач надав лист Оператора ГТС № ТОВВИХ-23-14298 від 10.10.2023 р., інформацію щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS0004ALCZ00J, лист оператора ГТС від 21.07.2023 року №ТОВВИХ-23-9878, інформацію щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS0004ALCZ00J, інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" від оператора ГРМ (Форма №10) (а. с. 51 - 56, 60 - 67).

Відповідно до п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015 (далі - Правила), договір постачання природного газу постачальником останньої надії укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом публічної оферти постачальника останньої надії та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником останньої надії не потребує двостороннього підписання.

Договір постачання між постачальником останньої надії і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Відтак, між Товариством з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України (далі - постачальник, позивач) та Виконавчим комітетом Машівської селищної ради (далі - споживач, відповідач) було укладено договір постачання природного газу постачальником останньої надії.

Типовий договір постачання природного газу постачальником останньої надії (далі - договір, а. с. 19 - 22) затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2501.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було направлено на адресу Виконавчого комітету Машівської селищної ради типовий договір постачання природного газу постачальником останньої надії (а. с. 38 41), що підтверджується списком згрупованих відправлень №20.11.2021-юріки, фіскальним чеком від 22.11.2021 року та скріншотом з особистого кабінету позивача з ресурсів інформаційної платформи оператора (а. с. 23 - 29).

Згідно з п. 2.1 договору постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 4.2 договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено) (п. 4.3 договору).

За приписами п. 4.4 договору споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до п. 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

У разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. У разі порушення побутовим споживачем строків оплати за цим договором, він сплачує пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу (п. 4.5 договору).

За умовами пп. 1 п. 5.1 та пп. 1 п. 5.2 договору споживач має право отримувати природний газ на умовах, зазначених у цьому договорі та зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Позивач зазначає, що ним було здійснено постачання природного газу відповідачу на виконання умов договору постачання природного газу постачальником останньої надії, а саме в період з 01.11.2021 р. по 30.11.2021 р. в об`ємі 1,29800 тис. куб. м. на суму 21 806,40 грн, в період з 02.12.2021 р. по 05.12.2021 р. в об`ємі 0,50300 тис. куб. м. на суму 22 648,28 грн, в період з 27.12.2022 р. по 31.12.2022 р. в об`ємі 1,29800 тис. куб. м. на суму 21 806,40 грн.

Як зазначає позивач, за природний газ, поставлений в період з 01.11.2021 року по 30.11.2021 року відповідач здійснив оплату.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено на адресу відповідача акти приймання-передачі природного газу №30704 за грудень 2021 року на суму 22 648,28 грн та № 17200 за грудень 2022 року на суму 36 257,50 грн, рахунки на оплату природного газу № 1334 та №1123, що підтверджується списками згрупованих відправлень №17.01.2023 Малецька 1 (рекомендований лист), номер відправлення (ШКІ) 077, №14.01.22 (рекомендований лист), номер відправлення (ШКІ) 430, фіскальними чеками від 18.01.2023 року та від 18.01.2022 року та квитанцією від 15.01.2022 року, а також скріншотами з особистого кабінету позивача з ресурсів інформаційної платформи оператора (а. с. 31 - 47).

Позивач вказує, що ним було направлено на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості за спожитий газ не побутовим споживачем постачальнику останньої надії (вих. №119/4.3-14400-2023 від 04.05.2023 року, а. с. 68, 69), що підтверджується описом вкладення у цінний лист, списком згрупованих відправлень від 05.05.2023 року, номер відправлення (ШКІ) 820 та фіскальним чеком від 05.05.2023 року (а. с. 51 55), однак відповідач на неї не відреагував.

Отже, як зазначає позивач, він належним чином виконав свої зобов`язання за договором та поставив відповідачу в період з 01.11.2021 р. по 30.11.2021 р., в період з 02.12.2021 р. по 05.12.2021 р. та в період з 27.12.2022 р. по 31.12.2022 р. природний газ на загальну суму 80 712,18 грн.

В свою чергу, відповідач зобов`язання за договором не виконав в повному обсязі та оплату за спожитий природний газ здійснив лише частково, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 58 905,78 грн.

За несвоєчасне виконання договірних зобов`язань позивач нарахував відповідачу 12 310,53 грн пені, 1 705,85 грн - 3% річних та 8 313,50 грн інфляційних втрат.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до господарського суду і зданим позовом про стягнення з відповідача заборгованості .

Як зазначалося вище, задоволено позовні вимоги по справі було частково.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що згідно з частинами 1 та 3 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, Правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між відповідачем, який є бюджетною установою, та ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" укладено договір постачання природного газу.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов`язань відповідно до статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а згідно з нормами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

У даній справі позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу, 3% річних та інфляційних у визначених позивачем розмірах були розглянуті місцевим господарським судом та за результатами такого розгляду суд дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для їх задоволення. У цій частині рішення місцевого господарського суду не оскаржується.

Предметом апеляційного оскарження є відмова у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі пені у сумі 10 109,23 грн. за період з 01.02.2022 по 31.07.2022, тому відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у цій частині.

Відмовляючи у позові у відповідній частині, господарський суд першої інстанції послався на наявність підстав для застосування положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19)".

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями, у відповідності до положень статті 230 Господарського кодексу України є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

В межах даної справи позивачем за період з 01.02.2022 по 31.07.2022 нарахована пеня в сумі 10 109,23 грн.

Колегія суддів враховує, що з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", який постановою від 25.04.2023 року №383 Кабінет Міністрів України через COVID-19 продовжив карантин на всій території України до 30.06.2023 року.

Відповідно до пункту 4 частини 3 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)", на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Отже, висновки місцевого господарського суду про те, що пеня в сумі 10 109,23 грн. за несвоєчасне здійснення платежів у період дії карантину не підлягає стягненню, є вірними та відповідають нормам матеріального права.

Посилання апелянта на те, що відповідач не є споживачем (населенням) у розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги", тому дія цього Закону не поширюється на відповідача, а також на те, що він не є суб`єктом господарювання і не здійснює централізованого водопостачання та водовідведення або виробництва теплової енергії, не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки нарахування штрафних санкцій на суму боргу, який виник у період карантину, порушує норми матеріального права.

Під час карантину такі санкції не нараховуються в силу імперативної вказівки Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)".

Аналогічні правові висновки викладені в постановах судів апеляційної інстанції, зокрема, в постанові від 10.11.2023 року по справі №904/1953/23, від 01.02.2022 року по справі №910/7168/21, у постанові від 05.05.2022 року по справі №904/8839/21

Отже, нарахування пені позивачем у загальний період з 01.02.2022 по 31.07.2023 є неправомірним.

Відтак , стягненню підлягає лише пеня за період з 01.08.2023 по 31.08.2023 у розмірі 2 201,30 грн.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України»; вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип,пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Названий Суд також зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України).

Відповідно до приписів статті 275 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. (ст. 276 ГПК України)

В даному випадку, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення по справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права у зв`язку з чим, рішення по справі залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу позивача, за вх. №323 П/1, на рішення Господарського суду Полтавської області від 15.01.24 у справі № 917/2029/23 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Полтавської області від 15.01.24 у справі №917/2029/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов