ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про забезпечення позову

(вступна та резолютивна частини)

02 квітня 2024 року Справа № 915/20/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Давченко Т.М.,

за участю секретаря Дюльгер І.М.

та представників сторін:

від позивача: Хлівицька О.В. (адвокат за ордером)

від відповідача: Літкова Л.В. (адвокат за ордером)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи №915/20/24

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Фізичної особи підприємця Карапетян Лусіне Арменівни ( АДРЕСА_2 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 1916085,75 грн. боргу та зобо`язання звільнити та повернути об`єкт оренди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 пред?явлено позов до Фізичної особи підприємця Карапетян Лусіне Арменівни (ФОП Карапетян Л.А.) з такими вимогами:

2. Стягнути з ФОП Карапетян Лусіне Арменівни (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1916085 (один мільйон дев`ятсот шістнадцять тисяч вісімдесят п`ять) гривень 75 копійок, а саме: заборгованість з орендної плати в розмірі 767 438,20 гри. (сімсот шістдесят сім тисяч чотириста тридцять вісім гривень 20 копійок), що еквівалентно сумі 22000,00 дол.США за період з 01.03.2022 року по 01.12.2023 року; неустойка в розмірі 292064 (двісті дев`яносто дві тисячі сорок шість) гривень 30 копійок, за період з 03.05.2023 року по 03.12.2023 року; несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання щодо сплати орендної плати, підлягає стягнення пені у розмірі 597 391 (п`ятсот дев`яносто сім тисяч триста дев`яносто одна) гривня 55 копійок; сума збитків від інфляції становить 217686 (двісті сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят шість) гривень 96 копійок; 3% річних від простроченої суми становить 41504 (сорок одна тисяча п`ятсот чотири) гривні 74 копійки.

3. Зобов`язати відповідача звільнити та повернути позивачу об`єкт оренди за Договором оренди від 01.12.2016р., б/н - нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 100,2 (сто цілих дві десятих) кв. метрів, а саме: Приміщення №1 площею 54,7 кв, м., Приміщення №2 площею 6,1 кв. м., Приміщення №3 площею 2,4 кв. м., Приміщення №4 площею 1,4 кв. м„ Приміщення №5 площею 6,8 кв. м., Приміщення №6 площею 28,8 кв, м.

4. Зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем нерухомим майном - нежитловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 100,2 (сто цілих дві десятих) кв. метрів, а саме: Приміщення №1 площею 54,7 кв. м., Приміщення №2 площею 6,1 кв. м., Приміщення №3 площею 2,4 кв. м., Приміщення №4 площею 1,4 кв. м.. Приміщення №5 площею 6,8 кв. м., Приміщення №6 площею 28,8 кв.м.

5. Судовий збір, який підлягає стягненню при поданні позовної заяви та сплачений в сумі 34109 (тридцять чотири тисячі сто дев`ять) гривень 29 копійок - стягнути з відповідача.

За такими вимогами ухвалою від 05.02.2024 суд відкрив провадження у даній справі, призначив попереднє засідання на 05.03.2024 та встановив сторонам відповідні процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

За такими вимогами ухвалою від 05.02.2024 суд відкрив провадження у даній справі, призначив попереднє засідання на 05.03.2024 та встановив сторонам відповідні процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою від 05.03.2024, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження у справі; підготовче засідання відкладено на 18.03.2024.

ОСОБА_1 18.03.2024 подано заяву від 14.03.2023 (зареєстровану у суді за № 3059/24) про забезпечення позову в даній справі шляхом:

1) накладення арешту на нерухоме майно відповідача ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), розташоване за адресами:

- садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо цього нерухомого майна;

- житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , складається з житлового будинку літ.Д-2 загальною площею 195,1кв.м.,житловою площею 100,1 кв.м. та господарської будівлі та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо цього нерухомого майна;

2) накладення арешту на розрахункові рахунки ФОП Карапетян Лусіне Арменівни (РНОКПП НОМЕР_1 )у межах заявлених позовних вимог які знаходяться на рахунках у всіх банківських установах, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.

Заяву мотивовано тим, що після відкриття провадження в даній справі позивач намагатиметься відчужити належне їй майно або розпорядиться грошовими коштами на її рахунках на власний розсуд, що у подальшому ускладнити або унеможливить виконання рішення суду в даній справі.

На переконання позивача, накладення арешту на майно та кошти відповідача є адекватним і пов?язаним з предметом спору заходом забезпечення позову, який дозволить уникнути ускладнень виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Ухвалою від 18.03.2024 суд призначив розгляд цієї заяви на 25.03.2024.

Ухвалою від 25.03.2024, занесеною до протоколу судового засідання, суд відклав підготовче засідання у т.ч. й розгляд заяви про забезпечення позову на 02.04.2024.

У судовому засіданні 02.04.2024 представник позивача просив суд задовольнити заяву про забезпечення позову та обґрунтував співмірність заходів забезпечення.

Представник відповідача наголосив на необґрунтованості позовних вимог, вважає їх неспівмірними. Зазначає, що указані у заяві позивача об`єкти нерухомості є одним об`єктом.

Дослідивши матеріали справи в частині указаного клопотання щодо скасування заходів забезпечення позову, суд приходить до такого.

Господарським процесуальним законодавством передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред?явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ст. 136 ГПК України).

Позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов?язання (п.п. 2, 4 ч. 1 ст.137 ГПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 139 ГПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім?я (прізвище, ім?я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв?язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Таким чином, із змісту вищенаведених процесуальних норм вбачається, що необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення. Отже, інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв?язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв?язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Одночасно з цим, заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи щодо забезпечення позову обов?язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв?язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у пункті 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

У разі звернення до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі їх задоволення не вимагатиме примусового виконання, у цьому випадку має бути застосовано та досліджено таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому в таких немайнових спорах необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (постанови Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 16.03.2020 у справі № 916/3245/19, від 16.10.2019 у справі № 904/2285/19).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини).

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов?язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття ефективний засіб, за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

В ході вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов?язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери, тощо), яке є у відповідача на момент пред?явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання судового рішення.

Особа, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою; обов?язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов?язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов?язання після пред?явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов?язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, в тому числі:

- наявності зв?язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв?язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, предметом спору по даній справі є стягнення заборгованості з орендної плати, звільнення та повернення об`єкту оренди (нежитлового приміщення).

Із змісту заяви позивача вбачається, що позов у даній справі спрямований на повернення майна боржника та стягнення боргу, що у добровільному порядку відповідачем здійснено не було.

Твердження представника відповідача про те, що указані у заяві позивача об`єкти нерухомості є одним й тим же об`єктом суд не бере до уваги, оскільки жодного доказу на підтвердження указаного суду не надано. Більше того, з Іформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна №368597101 від 05.03.2024 указане не вбачається.

Разом з тим, судом взято до уваги беззаперечну можливість відповідача в будь-який момент розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, та нерухомим майном, належним йому на праві власності, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення в частині стягнення боргу, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

За таких умов, вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22).

До того ж, саме відповідач, звернувшись до суду із відповідною заявою, має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач.

Вказане mutatis mutandis узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.10.2022 у справі № 905/446/22).

Варто зауважити, що обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки відповідні грошові кошти залишаються у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ними.

Виконання в майбутньому судового рішення у даній справі у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості.

Слід зазначити про відсутність підстав, які можуть свідчити, що вжиття заходів забезпечення позову може перешкоджати господарській діяльності відповідача.

З викладених обставин, господарський суд вважає доведеним наявність достатньо обґрунтованого припущення, що грошові кошти та нерухоме майно, які належать відповідачу на момент звернення із вказаною заявою, можуть зникнути або зменшитись за кількістю на момент виконання рішення, що істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у разі його ухвалення на користь заявника.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, виходячи з характеру обставин справи, з огляду на вищевказані норми та наведені обставини у сукупності, розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку про її задоволення, з урахуванням приписів пунктів 7-10 ст. 145 ГПК України.

Вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Одночасно, суд вважає, що у даному випадку вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи унеможливлення виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу, мають суто процесуальний забезпечувальний характер та їх вчинення жодним чином не впливає на вирішення справи по суті.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 145, 234, 235 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Задовольнити заяву позивача від 14.03.2023 про забезпечення позову.

2. Вжити заходи забезпечення позову у справі № 915/20/24, а саме:

1) накласти арешт на нерухоме майно відповідача ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), розташоване за адресами:

- садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо цього нерухомого майна;

- житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , складається з житлового будинку літ.Д-2 загальною площею 195,1кв.м.,житловою площею 100,1 кв.м. та господарської будівлі та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо цього нерухомого майна;

2) накласти арешт на розрахункові рахунки ФОП Карапетян Лусіне Арменівни (РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах заявлених позовних вимог які знаходяться на рахунках у всіх банківських установах, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.

4. Ухвала є обов?язковою до виконання та набирає законної сили з 02.04.2024.

Стягувачем за даною ухвалою є ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ; АДРЕСА_6 ).

Боржником за даною ухвалою є Фізична особа підприємець Карапетян Лусіне Арменівна (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_7 ).

Дана ухвала дійсна для пред?явлення державному виконавцю на протязі 3-х років.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 04.04.2024.

Суддя Т.М.Давченко