ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2024 р. Справа №921/508/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Хом`як Х.А.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Дядьо Ярослава Андрійовича від 10.01.2024

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.11.2023 (повний текст рішення складено 22.12.23, суддя Хома С.О.)

у справі № 921/508/23

за позовом Керівника Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Білецької сільської ради Тернопільського району

до відповідача Фізичної особи - підприємця Дядьо Ярослава Андрійовича

про визнання недійсним договору оренди гідроспоруд та повернення їх власнику

за участю представників:

прокурор - Рогожнікова Н.Б.

від позивача - не з`явились,

від відповідача - Вербіцька М.В.

25.07.2023 керівник Тернопільської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Тернопільської області в інтересах держави в особі Білецької сільської ради Тернопільського району з позовом до до Фізичної особи - підприємця Дядьо Ярослава Андрійовича про:

- визнання недійсним договору оренди гідроспоруд від 11.07.2023, укладеного між Мшанецькою сільською радою, правонаступником якої є Білецька сільська рада Тернопільського району та фізичною особою - підприємцем Дядьо Ярославом Андрійовичем;

- зобов`язання фізичної особи - підприємця Дядьо Ярослава Андрійовича за актом приймання-передачі майна повернути Білецькій сільській раді Тернопільського району нерухоме майно - гідроспоруди, а саме: металічний запасний шлюз під цифрою « 1», бетонний і металічний водовипуск під цифрою « 2», бетонний і металічний лоток для риби під цифрою « 3», гребля 260п/м із земельного насипу під цифрою « 4», що знаходяться за адресою с. Мшанець, вул. Під лісом, 7;

- стягнути з фізичної особи - підприємця Дядьо Ярослава Андрійовича витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 5368,00 грн. на користь Тернопільської обласної прокуратури.

В обґрунтування своїх позовних вимог керівник Тернопільської окружної прокуратури покликається на укладення договору оренди гідроспоруд від 11.07.2013 з порушенням вимог законодавства, оскільки спірний договір укладено між фізичною особою-підприємцем Дядьо Ярославом Андрійовичем, який відповідно до інформації управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.06.2023 № 1433/9.6-23/9.6/756, є сином Дядьо Андрія Михайловича - голови Мшанецької сільської ради, який виступав підписантом та представником органу місцевого самоврядування під час здійснення вказаного правочину. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07.04.2011 (в редакції від 09.06.2013), який був чинним на момент укладення оспорюваного договору, Дядьо А.М. був суб`єктом, на якого поширювалась дія цього закону. Всупереч п.1 ч.1 ст.14 вказаного Закону Дядьо Андрій Михайлович не вжив заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, який виник 11.07.2013 під час укладання договору оренди гідроспоруд з його близьким родичем - сином. Відтак, договір підлягає визнанню недійсним в судовому порядку, як такий, що укладено всупереч вимог цього Закону та приписів інших законодавчих актів. Крім цього, прокурор також зазначає, що у спірному договорі відсутні всі істотні умови, встановлені статтею 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 (в редакції від 01.07.2013), як обов`язкові для такого виду договорів, а саме - у спірному договорі визначено розмір орендної плати без врахування її індексації, натомість під час укладення договору оренди гідроспоруд від 11.07.2013, сторони визначили орендну ставку за використання комунального майна в розмірі 4% від вартості орендованого майна, фактично занизивши орендну плату більше ніж у двічі від визначеної Методикою розрахунку орендної плати за державне та комунальне майно.

Господарський суд Тернопільської області в рішенні від 27.11.2023 позовні вимоги керівника Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Білецької сільської ради Тернопільського району задоволив; визнав недійсним договір оренди гідроспоруд від 11.07.2013, укладений між Мшанецькою сільською радою, правонаступником якої є Білецька сільська рада Тернопільського району та Фізичною особою-підприємцем Дядьо Ярославом Андрійовичем; зобов`язав Фізичну особу-підприємця Дядьо Ярослава Андрійовича за актом приймання-передачі майна повернути Білецькій сільській раді Тернопільського району нерухоме майно - гідроспоруди, а саме: металічний запасний шлюз під цифрою « 1», бетонний і металічний водовипуск під цифрою « 2», бетонний і металічний лоток для риби під цифрою « 3», греблю 260 п/м із земельного насипу під цифрою « 4»; за рахунок відповідача відшкодував Тернопільській обласній прокуратурі сплачений судовий збір.

Задовільняючи позовні вимоги прокурора, місцевий господарський суд виходив з такого:

- недотримання вимог законодавства під час укладання спірного правочину порушує економічні права та інтереси Білецької територіальної громади в особі Білецької сільської ради, зокрема щодо надходження до місцевого бюджету визначеного законодавством розміру орендної плати, з врахуванням її індексації. Використання гідроспоруд нерозривно пов`язане із використанням водного об`єкта, однак, згідно інформації Білецької сільської ради від 26.05.2023 № 629, ні водний об`єкт, ні земельна ділянка на якій він розташований, в оренду фізичній особі-підприємцю Дядьо Я.А. не передавались, що свідчить про нераціональне використання гідроспоруд, які є предметом оспорюваного договору, оскільки надання в оренду цілісного об`єкту який включатиме земельну ділянку з водним об`єктом, а також вказані гідроспоруди буде більш доцільним, ефективним та корисним для територіальної громади, сприятиме надходженню значної суми орендної плати до місцевого бюджету. Відтак, пред`явлення окружною прокуратурою даного позову спрямоване на захист майнових інтересів Білецької територіальної громади. 18.04.2023 Тернопільською окружною прокуратурою на адресу Білецької сільської ради було надіслано лист № 50-86-3779ВИХ-23 щодо наявності підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину, у відповідь на який Білецька сільська рада листом за № 550 від 05.05.2023 повідомила прокуратуру, що органом місцевого самоврядування заходів щодо відновлення порушення інтересів громади у судовому порядку не вжито, їх подальше вжиття не передбачається. Таким чином, з огляду на самоусунення Білецької сільської ради від захисту порушених інтересів держави, у керівника Тернопільської окружної прокуратури достатньо правових підстав для звернення до суду з даним позовом;

- прокурором обрано належний спосіб захисту у даній справі, з огляду на практику об`єднаної палати Верховного Суду від 26.05.2023 у справі №905/77/21, відповідно до якої, у разі якщо, на виконання оспорюваного правочину товариством сплачено кошти або передано інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не призводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача;

- Мшанецька сільська рада Зборівського району Тернопільської області 13.06.2013 на двадцять восьмій сесії шостого скликання прийняла рішення № 222, яким затвердила рішення Конкурсної комісії від 05.06.2013 «Про проведення конкурсу по наданню в оренду гідроспоруд ставу в с. Мшанець» відповідно до якого вирішено передати Дядьо Я.А. в оренду гідроспоруди ставу в с. Мшанець, згідно рішення конкурсної комісії, терміном на 25 (двадцять п`ять) років, зі сплатою орендної плати в розмірі не менше 4 % від вартості об`єкта оренди щорічно, доручено сільському голові Дядьо А.М. укласти договір оренди гідроспоруд ставу в с. Мшанець, Зборівського району Тернопільської області;

- в ході судового розгляду суд, на підставі долучених доказів встановив, що Дядьо Андрій Михайлович є батьком Дядьо Ярослава Андрійовича . Не зважаючи на вимоги Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» голова Мшанецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області Дядьо Андрій Михайлович не повідомив про наявність у нього конфлікту інтересів, та вчинив дії в умовах конфлікту інтересів, підписавши від імені Мшанецької сільської ради спірний договір оренди гідроспоруд від 11.07.2013, орендарем за яким виступив його син Дядьо Я.А ;

- всупереч Закону України «Про оренду державного та комунального майна» розмір орендної плати за спірним договором оренди гідроспоруд від 11.07.2013 сторонами визначено 2703, 28 грн. (тобто 4% замість 10 % від вартості об`єкта оренди), що призводить до використання нерухомого майна за заниженою майже у 3 рази відсотковою ставкою та недоотримання бюджетних коштів і є безумовною ознакою порушення економічних інтересів територіальної громади. Водночас, положення ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачають встановлення орендної плати з врахуванням індексації. Навіть при встановленні пільгового розміру орендної плати, згідно пункту 10 Методики №786 розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу, передбачена індексація річної орендної плати один раз на рік на підставі річних індексів інфляції у строки, визначені договором оренди. Однак, умови оспорюваного договору оренди гідроспоруд від 11.07.2013 не містять умов щодо індексації орендної плати;

- водночас, укладаючи договір оренди гідроспоруд від 11.07.2013, в порушення п.1 ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції чинній на момент укладання договору), сторони не досягли згоди щодо порядку використання амортизаційних відрахувань, страхування орендарем взятого ним в оренду майна та обов`язків сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна, як істотних умов, визначених законодавцем у договорах вказаної;

- вказані обставини в сукупності слугували підставою для визнання оспорюваного договору оренди недійсним, у зв`язку з чим, позовні вимоги про зобов`язання повернути орендоване майно за актом приймання-передачі також задоволено місцевим господарським судом.

Відповідач не погодився з ухваленим рішенням та оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає його необґрунтованим та незаконним, з огляду на такі обставини:

- в оскаржуваному рішенні суду одночасно йдеться як про недійсність договору (із покликанням на приписи ст. 215, 203 ЦК України), так і про те, що сторонами не досягнуто згоди щодо низки істотних умов: порядку використання амортизаційних відрахувань, страхування орендованого майна орендарем, обов`язків щодо забезпечення пожежної безпеки, індексації орендної плати (неукладеність договору). Проте дані правові конструкції не є ідентичними і, фактично, суперечать одна одній. Неукладений договір не може бути визнаний недійсним і навпаки. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і про захист яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Враховуючи наведене, спірний договір оренди землі є неукладеним, тому у задоволенні позову слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним;

- відповідач стверджує, що у даних правовідносинах підлягає застосуванню подвійна реституція, відтак, внаслідок задоволення позову у відповідача виникає право на вимогу про повернення Білецькою сільською радою усіх сплачених орендних плат, сукупний розмір яких більше як вдвічі перевищує недоотримані внаслідок непроведення індексації орендної плати суми, пораховані позивачем (сукупно станом на травень 2023 року 14036,02грн). А з урахуванням уже сплаченої відповідачем недоотриманої індексації орендної плати ці суми додаються;

- апелянт звертає увагу суду на те, що оспорюваний договір оренди гідроспоруд від 11.07.2013 не порушував та не порушує інтереси держави та суспільства, не суперечить моральним засадам суспільства. Позивач не навів у позовній заяві жодної обставини на підтвердження протилежного та не надав доказів щодо таких обставин. Щодо інтересів територіальної громади, то станом на 28.08.2023 року жодні інтереси громади також не порушені, будь-які пораховані збитки у вигляді недоотриманих коштів до місцевого бюджету відсутні. Водночас апелянт наголошує, що сама Білецька сільська рада не зверталася та не мала наміру звертатися до суду про визнання оспорюваного договору недійсним;

- відповідач вважає за доцільне зазначити, що після ознайомлення з позовною заявою та довідкою (висновком) головного державного аудитора відділу контролю у галузі освіти, науки, спорту та інформації сплатив на рахунок Білецької сільської ради 619,32 грн, 13 416,70 грн, та 5,28 грн, які самостійно обчислив за червень-липень 2023 року (даних про індекс інфляції за серпень ще нема) - як індексацію орендної плати. Визнав обов`язок страхування об`єкта оренди, який визначений для нього імперативними приписами Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відтак уклав договір добровільного страхування майна № 0028/23 із ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО», копію якого долучив до відзиву на позовну заяву. Крім цього, відповідачем складена заява про внесення змін до договору оренди гідроспоруд від 11.07.2013, у якій ним запропоновано включити у чинний договір оренди гідроспоруд зазначені умови, а також урахування індексації при розрахунку орендної плати та передбачити зобов`язання сторін щодо забезпечення пожежної безпеки. Таким чином, відповідач запропонував передбачити усі необхідні істотні умови оспорюваного договору у додатковій угоді, направив відповідну заяву позивачу;

- відповідно до рішення № 180 Мшанецької сільської ради від 19.11.2012 року була створена конкурсна комісія у складі голови комісії - Стареправа Г. С. , секретаря - Дзьоби М. Ю., трьох членів - Табаки В. Я. , Кравчука В. С. , Годованого В. В. Конкурсна комісія у визначеному складі (у якому членом не був Дядьо А. М. ) як колегіальний орган приймала рішення щодо організації, проведення, умов конкурсу, тощо. У конкурсі взяли участь двоє осіб - ОСОБА_6 та Дядьо Я. А . За результатами голосування членів комісії (до якої не входив Дядьо А. М. ) переможцем конкурсу став відповідач. Слід наголосити, що конкурсна комісія є колегіальним органом, який приймає рішення більшістю голосів, який не є підконтрольний чи підзвітний голові сільської ради. А те, що підписантом договору був Дядьо А. М. зумовлено тією обставиною, що відповідно до Закону України «Про органи місцевого самоврядування» серед повноважень сільського голови в т. ч. є представлення територіальної громади, ради та її виконавчого комітету у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства. Таким чином, Дядьо А. М. не мав права голосу і не був членом конкурсної комісії, яка приймала рішення щодо організації, проведення, умов конкурсу. Присутність голови сільської ради під час засідання конкурсної комісії не свідчить про порушення антикорупційного законодавства.

З огляду на вказані обставини, відповідач просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Тернопільська обласна прокуратура, на виконання вимог ст. 263 ГПК України, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи апелянта, з огляду на таке:

- позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом з тим, позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача. Отже, з огляду на задоволення судом вимоги про визнання договору оренди гідроспоруд від 11.07.2013 недійсним, суд дійшов висновку й про задоволення похідної від неї вимоги - зобов`язання фізичної особи-підприємця Дядьо Я.А. повернути Білецькій сільській раді гідроспоруди шляхом підписання акту приймання передачі;

- прокурор зазначає, що спірний договір порушує інтереси держави, оскільки стосується використання гідроспоруд, які нерозривно пов`язані з використанням водного об`єкту. Проте, ні водний об`єкт, ні земельна ділянка на якій він розташований, в оренду фізичній особі-підприємцю Дядьо Я.А. не передавались, що свідчить про нераціональне використання гідроспоруд, які є предметом оспорюваного договору. Надання Білецькою сільською радою в оренду цілісного об`єкта, який включатиме земельну ділянку з водним об`єктом та розташованими на ньому гідроспорудами, буде більш доцільним, ефективним та корисним для територіальної громади, сприятиме надходженню значної суми орендної плати до місцевого бюджету;

- відповідно до ч.2 ст. 19 Закону України «Про оренду державного майна» від 10.04.1992, Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності. Формула (методологія) розрахунку розміру орендної плати визначена п. 8 Методики, згідно якого розмір річної орендної плати визначається за формулою, до якої входять: вартість орендованого майна та орендна ставка, визначена згідно з додатком за № 2 Методики, який визначає орендну ставку за використання орендарем об`єкта для розміщення рибних господарств у розмірі10 %. Згідно п. 1.4 спірного договору, гідроспоруди передані фізичній особі-підприємцю Дядьо Я.А. для організації ведення рибного господарства. Однак, всупереч вказаним вимогам Закону та Методики, під час укладення договору оренди гідроспоруд від 11.07.2013, Мшанецька сільська рада визначила орендну ставку за використання комунального майна - гідроспоруд ставу с.Мшанець у розмірі 4%, чим фактично занизила більш ніж удвічі розмір орендної плати за їх використання;

- покликання апелянта на те, що задоволення позовних вимог прокурора не призведе до відновлення порушеного права позивача, прокурор вважає надуманим, позаяк повернення гідроспоруд, які були предметом спірного правочину, у розпорядження Білецької сільської ради, дасть їй можливість вжити заходи щодо раціонального розпорядження комунальним майном - оголосити, відповідно до ст. 14 Закону України «Про аквакультуру» та ч. 3 ст. 51 Водного кодексу України, конкурс про надання в оренду комунального майна - земельної ділянки із водним об`єктом та розташованими на ньому гідроспорудами в с. Мшанець, укласти з переможцем конкурсу договір, який відповідатиме вимогам законодавства, та на умовах, які будуть економічно-вигідними для місцевого бюджету. Передача в користування (оренду) водного об`єкта в комплексі з гідроспорудами є більш ефективним та прибутковим способом розпорядження комунальним майном;

- доводи апелянта про те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення безпідставно застосовано норми Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07.04.2011 (в редакції від 09.06.2013) не заслуговують на увагу, оскільки сам договір оренди гідроспоруд від 11.07.2013 чи його окремо визначені умови, в тому числі щодо визначення кінцевого розміру орендної плати, її індексації, строку оренди, страхування орендованого майна, сесією Мшанецької сільської ради не розглядалися та не погоджувалися. Відтак відповідальність за його зміст, відповідність його умов вимогам законодавства повністю покладена на голову Мшанецької сільської ради Дядьо А.М., який підписав вказаний договір та не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів.

Таким чином, суд першої інстанції при винесенні рішення вірно оцінив обставини справи та надав їм оцінку, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому вважає, що судове рішення є законним та обґрунтованим.

Процесуальний хід розгляду даної справи відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.

В дане судове засідання прибули прокурор та представник відповідача, які підтримали свої доводи, міркування та заперечення, викладені, відповідно, в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Білецька сільська рада участі уповноваженого представника в дане судове засідання не забезпечила, причини неявки суду не повідомила, жодних пояснень по суті спору суду не надала.

За приписами пункту 2 частини першої та пункту 3 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом. Статтею 43 ГПК України встановлений обов`язок добросовісного користування учасниками судового процесу процесуальними правами.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України).

Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи те, що ухвалою суду апеляційної інстанції про призначення до розгляду апеляційної скарги явка уповноважених представників була визнана на власний розсуд, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила завершити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника Білецької сільської ради.

Заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

Під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000043 від 11.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, прокурором Тернопільської окружної прокуратури з`ясовано, що 19.11.2012 Мшанецькою сільською радою Зборівського району Тернопільської області прийнято рішення № 180 «Про створення конкурсної комісії», яким створено конкурсну комісію з метою передачі в оренду гідроспоруди ставка, розміщеного на території сільської ради в с.Мшанець (за межами населеного пункту), Зборівського району Тернопільської області на конкурсних засадах.

Рішенням шостого скликання двадцять сьомої сесії Мшанецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області № 219 від 16.05.2013 «Про затвердження умов конкурсу» затверджено умови конкурсу щодо надання в оренду гідроспоруд ставу в с. Мшанець Зборівського району Тернопільської області, а саме: початковий розмір орендної плати не менше 3% вартості об`єкту в рік; термін надання в оренду об`єкту не менше п`яти років; обов`язковий щорічний поточний ремонт об`єкта оренди; покладення обов`язків по відшкодуванню витрат за проведення експертної грошової оцінки на переможця конкурсу; вирішення питання про виготовлення документації на земельну ділянку за переможцем конкурсу в найкоротший термін.

05.06.2013 конкурсною комісією Мшанецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області прийнято рішення №5 «Про проведення конкурсу по наданню в оренду гідроспоруд ставу в с. Мшанець», переможцем якого визнано Дядьо Я.А .

Рішенням шостого скликання двадцять восьмої сесії Мшанецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області від 13.06.2013 за № 222 затверджено рішення конкурсної комісії від 05.06.2013 «Про проведення конкурсу по наданню в оренду гідроспоруд ставу в с. Мшанець», вирішено: передати в оренду гідроспоруди ставу в с. Мшанець Дядьо Ярославу Андрійовичу, згідно рішення конкурсної комісії, терміном на 25 (двадцять п`ять) років, із платою орендної плати в розмірі не менше 4 % від вартості об`єкта оренди щорічно; доручити сільському голові Дядьо А.М. укласти договір оренди гідроспоруд ставу в с. Мшанець, Зборівського району Тернопільської області.

11.07.2013 між Мшанецькою сільською радою Зборівського району Тернопільської області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Дядьо Ярославом Андрійовичем (орендар) укладено договір оренди гідроспоруд (далі - договір), за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове платне користування (найм) гідроспоруди, а саме: металічний запасний шлюз під цифрою « 1», бетонний і металічний водовипуск під цифрою « 2», бетонний і металічний лоток для риби під цифрою « 3», греблю 260 п/м із земельного насипу під цифрою « 4», що знаходяться за адресою: Тернопільська область, Зборівський район, село Мшанець, вулиця Під лісом, 7(сім) (далі гідроспоруди та (або) орендоване майно).

Гідроспоруди належать орендодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Мшанецькою сільською радою Зборівського району Тернопільської області від 26 серпня 2011 року на підставі рішення сесії сільської ради №55 від 05 липня 2011 року (свідоцтво на бланку серії САС № 498161), зареєстрованого Зборівським районним бюро технічної інвентаризації 26 серпня 2011 року за № 34480168, запис № 16 в книзі № 1, реєстраційний номер витягу 31089805 (витяг на бланку серії СЕА № 691207) та реєстраційною службою Зборівського районного управління юстиції Тернопільської області від 04 липня 2013 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 6 (витяг на бланку серії ЕАВ № 918390) ( п.1.2. договору).

В п.1.3. договору встановлено, що згідно висновку про вартість гідротехиічних споруд, виданого фізичною особою - підприємцем Жеребецьким В.В. 07 березня 2013 року, загальна ринкова вартість орендованого майна становить 67582,00 (шістдесят сім тисяч п`ятсот вісімдесят дві) гривні.

За умовами п. 1.4-1.5 договору гідроспоруди передаються орендарю для використання в організації ведення рибного господарства та відпочинку, а передача орендарем орендованого майна у субореду протягом строку дії цього договору забороняється.

У п.3.1. договору сторони погодили, що гідроспоруди повинні бути передані орендодавцем і прийняті орендарем в термін не пізніше 11 липня 2013 року по акту приймання-передачі, який підписується сторонами, скріплюється печатками та є невід`ємною частиною даного договору.

Після закінчення терміну дії даного договору, або у випадку його дострокового розірвання, орендоване майно, у відповідності до п.3.3. договору, повертається орендодавцю, протягом 5 (п`яти) робочих днів за відповідним актом приймання-передачі, у стані, не гіршому ніж на момент його передачі в оренду, з урахуванням нормального (природного) зносу.

Пунктом 4.1 Договору сторони погодили, що за узгодженням сторін орендна плата за користування орендованим майном визначаться та сплачується в порядку відповідно до п.4 цього договору. Так, згідно п.4.1.1. договору протягом усього терміну дії цього договору орендна плата за рік становить 2703,28 (дві тисячі сімсот три) гривні 28 копійок.

В п.4.2. договору сторони домовилися, що встановлений цим пунктом договору розмір, розрахунок та порядок оплати орендної плати, є встановленим на весь термін оренди, за винятком зміни вартості гідроспоруд, і не може бути змінений орендодавцем в односторонньому порядку.

Згідно п.4.3. договору сплата орендних платежів здійснюється орендарем, щоквартально, не пізніше 15 числа наступного місяця за звітним періодом, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок орендодавця.

У разі запровадження нових або відміни діючих податків, зборів та інших обов`язкових платежів сторони вносять відповідні зміни до договору (п.4.6. договору).

Відповідно до п.4.6. Договору розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і сплачується орендодавцю з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

За умовами п. 13.1. договору всі зміни та доповнення до даного договору оформляються в письмовій формі, підписуються сторонами, скріплюються печатками, посвідчуються нотаріусом та є його невід`ємними частинами. Розрахунок орендної плати, план гідроспоруд та акти прийому-передачі є додатками до даного договору та його невід`ємними частинами (п. 13.2 договору)

Даний договір вступає в силу з моменту його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, у відповідності з чинним законодавством України (п.13.8. договору).

З матеріалів справи вбачається, що 11.07.2013 за актом приймання-передачі майна Мшанецька сільська рада в особі сільського голови Дядьо Андрія Михайловича (орендодавець) передала, а Дядьо Ярослав Андрійович (орендар), прийняв в оренду терміном на 25 (двадцять п`ять) років майно (гідроспоруди ставу в с. Мшанець, Зборівського району Тернопільської області) на суму 67582,00 грн. (шістдесят сім тисяч п`ятсот вісімдесят дві гривні 00 копійок).

Вказаний договір оренди гідроспоруд від 11.07.2013 та акт приймання-передачі майна від 11.07.2013 підписаний та скріплений печатками сторін; договір оренди, посвідчений приватним нотаріусом Зборівського районного нотаріального округу Мельник О.С. та зареєстрований в реєстрі за №887.

Рішенням Білецької сільської ради від 18.11.2020 №14 «Про реорганізацію Мшанецької сільської ради шляхом приєднання до Білецької сільської ради» визнано Білецьку сільську раду правонаступником всіх майнових прав реорганізованої Мшанецької сільської ради.

Рішенням Білецької сільської ради від 09.03.2021 № 682 «Про отримання основних засобів, інших нематеріальних активів та запасів від Мшанецької сільської ради» з балансу Мшанецької сільської ради на баланс Білецької сільської ради передано матеріальні активи та затверджено акт передачі основних засобів, інших матеріальних активів та запасів від 18.01.2021. Згідно вказаного акта на баланс Білецької сільської ради перейшли меліоративна система, в тому числі гідроспоруди вартістю 67582,00 грн.

Право комунальної власності Білецької сільської ради на об`єкт оренди підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав індексний номер витягу 327861935 від 03.04.2023, об`єкт нерухомого майна: гідроспоруда на ставку, а саме: металічний запасний шлюз під цифрою 1, бетонний і металічний водовипуск під цифрою 2, бетонний і металічний лоток для риби під цифрою 3, гребля 260 п/м з земельного насипу під цифрою 4; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6 належить на праві приватної власності Білецькій сільській раді, документи подані для державної реєстрації: свідоцтво про право власності, серія та номер б/н виданий: 26.08.2011, видавник: Мшанецька сільська рада Зборівського району Тернопільської області, передавальний акт, серія та номер б/н, виданий 18.01.2021, видавник: Комісія з реорганізації Мшанецької сільської ради, затверджений рішенням Білецької сільської ради 09.03.2021 № 682.

Керівник Тернопільської окружної прокурори стверджує, що договір оренди гідроспоруд від 11.07.2013 укладений з порушенням вимог законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів держави в суді. Відповідно до ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу.

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 по справі № 910/7813/18 (п. 31), в Основному Законі та ординарних законах не наведено переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак визначено критерії для оцінки, орієнтири та умови, коли таке представництво є можливим.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

З аналізу ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої в ухвалі від 10.07.2018 у справі №812/1689/16, в постанові від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 «нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом таких до суду не звертається. Верховний Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Однак, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Натомість прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. Відповідна правова позиція викладена в пункті 5.6 постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 по справі № 903/129/18 сформувала правову позицію, відповідно до якої сам факт не звернення до суду уповноваженого органу з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави та територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту таких інтересів, шляхом звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи №806/1000/17 та від 08.02.2019 №915/20/18).

В обґрунтування своїх позовних вимог, прокурор покликався на порушення інтересів держави, що, в даному випадку полягає, у недотриманні вимог законодавства під час укладання спірного правочину, який порушує економічні права та інтереси Білецької територіальної громади в особі Білецької сільської ради, зокрема щодо надходження до місцевого бюджету визначеного законодавством розміру орендної плати, з врахуванням її індексації, що лише за період 01.01.2021 по 31.05.2023 становить 13416,7 грн. Використання гідроспоруд нерозривно пов`язане із використанням водного об`єкта, проте, ні водний об`єкт, ні земельна ділянка на якій він розташований, в оренду фізичній особі-підприємцю Дядьо Я.А. не передавались, що свідчить про нераціональне використання гідроспоруд, які є предметом оспорюваного договору, оскільки надання в оренду цілісного об`єкту, який включатиме земельну ділянку з водним об`єктом, а також вказані гідроспоруди буде більш доцільним, ефективним та корисним для територіальної громади, сприятиме надходженню значної суми орендної плати до місцевого бюджету. Тож, пред`явлення окружною прокуратурою даного позову спрямоване на захист майнових інтересів Білецької територіальної громади.

Відповідно до Європейської хартії місцевого самоврядування (ратифікована Верховною Радою України в 1997 Законом України №452/97-ВР, набрала чинності для України 01.01.1998) держави - члени Ради Європи, які підписали цю Хартію, врахували, що органи місцевого самоврядування є однією з головних підвалин будь-якого демократичного режиму та право громадян на участь в управлінні державними справами є одним з демократичних принципів, які поділяються всіма державами - членами Ради Європи і воно найбільш безпосередньо може здійснюватися саме на місцевому рівні.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади вирішувати питання місцевого управління в межах Конституції і законів України.

Сільські, селищні, міські ради, у відповідності до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування», є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Таки чином, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання.

Із наведених вище положень законодавства вбачається, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

«Неналежність» здійснення такого захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача (аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 04.04.2019 № 914/882/17, від 22.10.2019 № 926/979/19).

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи позивача про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом, сам факт не звернення до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади свідчить про те, що вказаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підставі для захисту значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

З наведеної правової норми слідує, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, Тернопільська окружна прокуратура звернулася до Білецької сільської ради з листом за № 50-86-3779ВИХ-23 від 18.04.2023, в якому повідомляла сільраду про наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину. У відповідь на лист окружної прокуратури, Білецька сільська рада листом № 550 від 05.05.2023 повідомила, що заходи щодо відновлення порушення інтересів громади у судовому порядку нею не вживалися, а подальше їх вжиття не передбачається.

З огляду на наведене, Білецька сільська рада попри обізнаність про порушення інтересів держави допустила бездіяльність, не вживши відповідних заходів спрямованих на захист порушених інтересів держави, що є підставою для звернення керівника Тернопільської окружної прокуратури до суду з даним позовом.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Частина 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Частинами першою та другою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24)).

Визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині 1 статті 2 ГПК України (частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Близька за змістом позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19.

У разі, якщо на виконання оспорюваного правочину товариством сплачено кошти або передано інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не призводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі частини 1 статті 216, статті 387, частин 1, 3 статті 1212 ЦК України). Близька за змістом позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 26.05.2023 у справі №905/77/21.

Таким чином, з огляду на наведене, керівником Тернопільської окружної прокуратури обрано належний спосіб захисту в даній справі, у зв`язку з чим відхиляються доводи апелянта щодо неналежності обраного прокурором способу захисту.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 11.07.2013 між Мшанецькою сільською радою Зборівського району Тернопільської області (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Дядьо Ярославом Андрійовичем (орендар) було укладено оговір оренди гідроспоруд.

Рішенням Білецької сільської ради від 18.11.2020 №14 «Про реорганізацію Мшанецької сільської ради шляхом приєднання до Білецької сільської ради» визнано Білецьку сільську раду правонаступником всіх майнових прав реорганізованої Мшанецької сільської ради.

Відповідно до абз.3 п.2 Перехідних положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" чинного з 01.02.2020 договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Окрім цього, згідно із положеннями статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, згідно ч. 3 ст. 5 ЦК України, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Таким чином, до правовідносин, що виникли між Мшанецькою сільською радою Зборівського району Тернопільської області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Дядьо Ярославом Андрійовичем (орендар) застосовується Закон України «Про оренду державного та комунального майна» в редакції чинній на момент укладення договору про оренду (Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 року №2269-ХІІ, в редакції станом на 09.06.2013).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Для такого визнання з огляду на приписи статті 5 ЦК України, суд має застосувати акт цивільного законодавства, чинний на момент укладення договору (такі висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17 і від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17).

При укладенні сторонами 11.07.2013 договору оренди гідроспоруд було допущено порушення вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції чинній на момент укладання договору), Методологічних засад розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 «Про методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу», що полягало у: конфлікті інтересів; визначенні орендної плати без врахуванням її індексації; відсутності порядку використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відсутності у договорі умов щодо страхування орендарем взятого ним в оренду майна, обов`язків сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна, що слугувало прокурору підставою для визнання спірного договору не дійсним.

Керівник Тернопільської окружної прокуратури в позові зазначає, що договір оренди гідроспоруд від 11.07.2013 укладений всупереч вимогам Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», оскільки укладений між фізичною особою-підприємцем Дядьо Ярославом Андрійовичем, який є сином Дядьо Андрія Михайловича - голови Мшанецької сільської ради, який виступав підписантом та представником органу місцевого самоврядування під час здійснення вказаного правочину. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07.04.2011 (в редакції від 09.06.2013), який був чинним на момент укладення оспорюваного договору, Дядьо А.М. був суб`єктом на якого поширювалась дія цього Закону. Всупереч п.1 ч.1 ст.14 вказаного Закону Дядьо А.М. не вжив заходів щодо недопущення виникнення конфлікту інтересів, який виник 11.07.2013 під час укладання договору оренди гідроспоруд з його близьким родичем - сином, що підтверджується листом Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.06.2023 за № 1433/9.6-23/9.6/756, в якому повідомлено про те, що за результатом перевірки в архіві Зборівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виявлено актовий запис цивільного стану № 7, про народження Дядьо Я.А. , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений 09.07.1988 виконавчим комітетом Мшанецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області ( на даний час - Тернопільський район), батьком якого зазначено Дядьо А.М. ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За приписами ст.1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07.04.2011 (в редакції від 09.06.2013 чинній на момент укладення спірного договору) конфлікт інтересів - суперечність між особистими майновими, немайновими інтересами особи чи близьких їй осіб та її службовими повноваженнями, наявність якої може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи невчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень.

Суб`єктами відповідальності за корупційні правопорушення є зокрема, державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування (пп.в п.1 ч.1 ст.4 вказаного Закону).

Частина 1 статті 6 Закону визначає, що особам, зазначеним у пунктах 1-3 частини першої статті 4 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди або у зв`язку з прийняттям обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі: неправомірно сприяти фізичним або юридичним особам у здійсненні ними господарської діяльності, одержанні субсидій, субвенцій, дотацій, кредитів, пільг, укладанні контрактів (у тому числі на закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти).

Поняття близьких осіб наведено у ст.1 цього Закону, до них віднесено чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 4 цього Закону, в тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Рішенням першої сесії шостого скликання Мшанецької сільської ради № 1 від 15.02.2010 «Про результати голосування і підсумки виборів депутатів Мшанецької сільської ради та сільського голови», яким вирішено вважати обраним Мшанецьким сільським головою Дядьо А.М .

Відповідно до рішення № 180 Мшанецької сільської ради від 19.11.2012 року була створена конкурсна комісія у складі голови комісії комісія у складі голови комісії - Стареправа Г. С. , секретаря - Дзьоби М. Ю., членів - Табаки В. Я. , Кравчука В. С. , Годованого В. В.

13.06.2013 рішенням шостого скликання двадцять восьмої сесії Мшанецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області № 222 «Про затвердження рішення Конкурсної комісії від 05.06.2013» затверджено рішення Конкурсної комісії від 05.06.2013 «Про проведення конкурсу по наданню в оренду гідроспоруд ставу в с. Мшанець», передати в оренду гідроспоруди ставу в с. Мшанець Дядьо Я.А., згідно рішення конкурсної комісії, терміном на 25 (двадцять п`ять) років, із платою орендної плати в розмірі не менше 4 % від вартості об`єкта оренди щорічно, доручити сільському голові Дядьо А.М. укласти договір оренди гідроспоруд ставу в с. Мшанець, Зборівського району Тернопільської області.

За умовами ч.ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції від 01.07.2013 чинній на момент укладення спірного договору) сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

З матеріалів справи слідує, що договір оренди гідроспоруд від 11.07.2013 підписаний зі сторони орендодавця Мшанецької сільської ради головою Мшанецької сільської ради Дядьо Андрієм Михайловичем та зі сторони орендаря фізичною особою-підприємцем Дядьо Ярославом Андрійовичем.

Дядьо А.М. до членів комісії не входив, однак був на сесії, та знав що переможцем конкурсу є його син Дядьо Я.А. , що свідчить про те, що між приватним інтересом сільського голови Мшанецької сільської ради та його представницькими повноваженнями, пов`язаними із вчиненням дій від імені та в інтересах територіальної громади села Мшанець Зборівського району Тернопільської області та Мшанецької сільської ради, виникла суперечність, яка вплинула на об`єктивність та неупередженість вчинення дій, пов`язаних із укладенням договору оренди гідроспоруд від 11.07.2013.

За умовами п.1 ч.1 ст. 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07.04.2011 (в редакції від 09.06.2013 чинній на момент укладення спірного договору) Дядьо А.М. , як сільський голова Мшанецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області, зобов`язаний вживати заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів.

Згідно ч.2 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції від 01.07.2013 чинній на момент укладення спірного договору) у разі звільнення з посади сільського, селищного, міського голови у зв`язку з достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень повноваження сільського, селищного, міського голови здійснює секретар відповідної сільської, селищної, міської ради.

Однак, Дядьо Андрій Михайлович , як сільський голова Мшанецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області, не вжив заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів - не повідомив про неможливість здійснення ним своїх повноважень сільського голови та не уповноважив на підписання спірного договору секретаря Мшанецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області, що свідчить про те, що Дядьо А.М. вчинив дії в умовах конфлікту інтересів, підписавши від імені Мшанецької сільської ради спірний договір оренди гідроспоруд від 11.07.2013, орендарем за яким виступив його син Дядьо Я.А .

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 2 статті 180 ГК України визначено, що істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» істотними умови договору оренди комунального майна є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Закону України «Про оренду державного майна» від 10.04.1992, Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності. Формула (методологія) розрахунку розміру орендної плати визначена п. 8 Методики, згідно якого розмір річної орендної плати визначається за формулою, до якої входять: вартість орендованого майна та орендна ставка, визначена згідно з додатком за № 2 Методики, який визначає орендну ставку за використання орендарем об`єкта для розміщення рибних господарств у розмірі10 %. Згідно п. 1.4 спірного договору, гідроспоруди передані фізичній особі-підприємцю Дядьо Я.А. для організації ведення рибного господарства, однак, всупереч вказаним вимогам Закону та Методики, під час укладення договору оренди гідроспоруд від 11.07.2013, Мшанецька сільська рада визначила орендну ставку за використання комунального майна - гідроспоруд ставу с.Мшанець у розмірі 4%, чим фактично занизила більш ніж удвічі розмір орендної плати за їх використання

Окрім того, виходячи з положень ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992, орендна плата встановлюється з урахуванням її індексації.

Навіть при встановленні пільгового розміру орендної плати, згідно пункту 10 Методики №786 розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу, передбачена індексація річної орендної плати один раз на рік на підставі річних індексів інфляції у строки, визначені договором оренди.

Однак, умови оспорюваного договору оренди гідроспоруд від 11.07.2013 не містять умов щодо індексації орендної плати.

Лише 25.08.2023, тобто вже після пред`явлення позову Тернопільською окружною прокуратурою до суду, відповідачем сплачено недоотримані суми орендної плати внаслідок не проведення індексації орендної плати, проте і то частково, за період червень - липень 2023 року.

Також, аналізуючи положення спірного договору оренди гідроспоруд від 11.07.2013, встановлено, що в порушення п.1 ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" ( в редакції яка діяла на момент укладання Договору), сторонами не досягнуто згоди і щодо інших істотних умов договорів вказаної категорії, а саме порядку використання амортизаційних відрахувань, страхування орендарем взятого ним в оренду майна та обов`язків сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Договір оренди гідроспоруд від 11.07.2013 не містить порядку використання амортизаційних відрахувань та в договорі не зазначено обов`язку орендаря щодо страхування орендарем взятого ним в оренду майна та забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем укладено договір добровільного страхування майна № МО - 0028/23 на виконання договору оренди гідроспоруд від 11.07.2023 лише 25.08.2023, тобто вже після пред`явлення позову керівником Тернопільської окружної прокуратури до суду.

Водночас, із заявами про дозвіл на розробку технічної документації на землю щодо відведення земельної ділянки в оренду (ставок) для обслуговування гідроспоруд, відповідач звернувся до Білецької сільської ради лише 03.04.2022 та 12.08.2023.

За умовами статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що сторони укладаючи спірний договір оренди гідроспоруд від 11.07.2013, не досягли згоди щодо розміру орендної плати з врахуванням її індексації, порядку використання амортизаційних відрахувань, страхування орендарем взятого ним в оренду майна та обов`язків сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна як істотних умов, визначених законодавцем у договорах вказаної категорії.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір оренди гідроспоруд від 11.07.2023, укладений між Мшанецькою сільською радою, правонаступником якої є Білецька сільська рада Тернопільського району та фізичною особою - підприємцем Дядьо Ярославом Андрійовичем є укладеним з порушенням вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції чинній на момент укладання договору), Методологічних засад затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 «Про методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу», положень ст.203 Цивільного кодексу України, а тому правомірно визнаний судом першої інстанції недійсним.

Щодо доводів апелянта про застосування реституції, судова колегія зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Реституція як спосіб захисту порушеного права застосовується лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину (близька за змістом правова позиція викладена в постановах ВС від 17.09.2020 у справі № 924/831/17, від 16.04.2019 у справі № 910/1570/18).

Такі юридичні наслідки під час виконання сторонами недійсного правочину поєднуються з реституційними, які полягають у поверненні в натурі кожною стороною одна одній одержаного ними на виконання цього правочину.

Як встановлено судом, відповідачем здійснювалась оплата за користування орендованим майном. Проте, між сторонами існували правовідносини щодо оренди (користування) майном (гідроспоруди), тобто відповідач отримав у користуватися орендоване майно і це право користування було ним реалізоване, взамін за що сплачував орендну плату.

В даному випадку одержані суми орендної плати Білецькою сільською радою Тернопільського району (правонаступник - Мшанецької сільської ради) за договором оренди від 11.07.2023, сплачені відповідачем за користування майном (гідроспорудами), а тому твердження відповідача про те, що у випадку задоволення позову Білецька сільська рада буде зобов`язана повернути відповідачу сплачену орендну плату, є безпідставним.

Звертаючись до суду з даним позовом про визнання недійсним договору оренди гідроспоруди від 11.07.2013, прокурор заявив вимогу до відповідача про повернення за актом приймання-передачі нерухомого майна (гідроспоруди) Білецькій сільській раді Тернопільського району.

Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За умовами ч. 2 ст. 208 ГК України у разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернуте одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

Обов`язок орендаря щодо повернення майна внаслідок закінчення терміну дії даного договору, або у випадку його дострокового розірвання викладено і в п. 3.3 Договору.

У разі закінчення терміну дії даного договору, або у випадку його дострокового розірвання орендоване майно повертається орендодавцю протягом 5 (п`яти) робочих днів за відповідним актом приймання-передачі у стані , не гіршому ніж на момент його передачі в оренду, з урахуванням нормального( природного) зносу.

Таким чином, місцевим господарським судом правомірно зобов`язано фізичну особу - підприємця Дядьо Ярослава Андрійовича повернути Білецькій сільській раді Тернопільського району за актом приймання-передачі майна нерухоме майно - гідроспоруди, а саме: металічний запасний шлюз під цифрою « 1», бетонний і металічний водовипуск під цифро « 2», бетонний і металічний лоток для риби під цифрою « 3», греблю 260п/м із земельного насипу під цифрою « 4», що знаходяться за адресою с. Мшанець, вул. Під лісом, 7, також підлягають задоволенню.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства, наведених правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір покладається на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні вимог апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Дядьо Ярослава Андрійовича відмовити.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.11.2023 у справі №921/508/23 залишити без змін.

Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Справу повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови складено 09.04.2024.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік