РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2024Справа № 910/19298/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Запарі А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Савіної Юлії Віталіївни

до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс»

про визнання недійсними односторонніх правочинів про розірвання договорів,

Представники сторін:

від позивача: Мазур І.О. ,

від відповідача: Нестеренко О.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Савіної Юлії Віталіївни до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» про визнання недійсними односторонніх правочинів, оформлених листами відповідача від 15.05.2023 № 053/05-1800 та № 053/05-1799, про розірвання договорів про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2015-07/10 від 20.07.2015 та № ДНП-2017-11/08 від 28.11.2017.

Позовні вимоги обґрунтовано відсутністю підстав для одностороннього розірвання відповідачем укладених з позивачем договорів про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2015-07/10 від 20.07.2015 та № ДНП-2017-11/08 від 28.11.2017, не дотриманням відповідачем порядку розірвання вказаних договорів та протиправністю рішення Київської міської ради від 20.04.2023 № 6295/6336, яке стало підставою для оспорюваних односторонніх правочинів про розірвання договорів, вчинених відповідачем листами від 15.05.2023 № 053/05-1800 та № 053/05-1799.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/19298/23, підготовче засідання призначено на 22.01.2024.

11.01.2024 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В підготовче засідання 22.01.2024 з`явились представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, у зв`язку із заявленим усно представником позивача клопотанням про відкладення підготовчого судового засідання для підготовки відповіді на відзив та відсутністю заперечень представника відповідача, ухвалив задовольнити вказане клопотання та відкласти підготовче засідання на 26.02.2024. Встановлено позивачу строк - п`ять днів з дня даного підготовчого засідання для подання до суду відповіді на відзив, відповідачу встановлено строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

29.01.2024 до суду через систему «Електронний Суд» від позивача надійшла відповідь на відзив.

В підготовче засідання 26.02.2024 з`явились представники сторін.

Враховуючи, що судом здійснено всі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 25.03.2024, про що постановлено ухвалу від 26.02.2024, занесену до протоколу судового засідання.

В судове засідання 25.03.2024 з`явилися представники сторін, які надали суду пояснення/заперечення по суті заявлених позовних вимог.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, просив у позові відмовити.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 25.03.2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 240 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.07.2015 між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» (надалі - КП «Київтранспарксервіс», відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАДО ІНВЕСТ» (надалі - ТОВ «ГРАДО ІНВЕСТ») укладено договір № ДНП-2015-07/10 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування (надалі - Договір-1).

Відповідно до п. 1.1. Договору-1 КП «Київтранспарксервіс» надає за плату ТОВ «ГРАДО ІНВЕСТ» право на організацію та експлуатацію 15 (п`ятнадцять) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 2 (два) спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: АДРЕСА_1 (між 52 та 53 вул. Садовою), в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (надалі - фіксовані місця для паркування), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

Фіксовані місця для паркування вважаються переданими в експлуатацію ТОВ «ГРАДО ІНВЕСТ» з моменту набрання чинного цього договору (п. 1.3. Договору-1). Фіксовані місця для паркування вважатимуться повернутими КП «Київтранспарксервіс» з експлуатації через 60 календарних днів з дати припинення (розірвання) Договору, крім випадків, передбачених п. 6.10. Договору (п. 1.4. Договору-1).

Договір-1 вважається укладеним 20.07.2015 і діє до 19.07.2024 (п. 6.1. в редакції додаткової угоди № 8 від 16.07.2021).

Відповідно до п. 6.3. Договору-1, якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії Договору жодна з сторін не попередить письмово іншу сторону про свій намір припинити дію договору, його дія продовжується на такий самий термін.

Пунктом 6.5. Договору-1 передбачено право КП «Київтранспарксервіс» на дострокове розірвання договору в односторонньому порядку в будь-якому з наступних випадків:

а) у випадку, якщо ТОВ «ГРАДО ІНВЕСТ» три рази підряд прострочило оплату послуг більше, ніж на 5 (п`ять) робочих днів;

б) у випадку використання фіксованих місць для паркування не за цільовим призначенням.

Відповідно до п. 6.6. Договору-1 про дострокове розірвання договору відповідно до п. 6.5., КП «Київтранспарксервіс» надсилає ТОВ «ГРАДО ІНВЕСТ» письмове повідомлення не менш ніж за 15 календарних днів до дати розірвання договору. Повідомлення про розірвання договору надсилається в порядку визначеному п. 8.3. даного договору. Договір є розірваним на тридцять перший календарний день з дати отримання повідомлення ТОВ «ГРАДО ІНВЕСТ».

31.01.2023 між КП «Київтранспарксервіс», ТОВ «ГРАДО ІНВЕСТ» та Фізичною особою-підприємцем Савіною Юлією Віталіївною (надалі - ФОП Савіна Ю.В. , позивач) укладено додаткову угоду № 9 про зміну сторони Договору-1, відповідно до якої сторони погодилися передати ФОП Савіній Ю.В. права та обов`язки ТОВ «ГРАДО ІНВЕСТ» по Договору-1.

Пунктом 2 вказаної додаткової угоди передбачено, що з моменту набрання чинності цієї додаткової угоди, ФОП Савіна Ю.В. змінює ТОВ «ГРАДО ІНВЕСТ» за Договором-1, ТОВ «ГРАДО ІНВЕСТ» втрачає право вимагати від КП «Київтранспарксервіс» виконання своїх обов`язків, що виникають з Договору-1, а ФОП Савіна Ю.В. набуває прав та починає нести обов`язки та відповідальність за їх невиконання за Договором-1.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди № 9 до Договору-1, права, обов`язки та відповідальність ТОВ «ГРАДО ІНВЕСТ» переходять до ФОП Савіної Ю.В. в тому обсязі, в якому вони належали ТОВ «ГРАДО ІНВЕСТ» до набрання чинності додатковою угодою.

Додаткова угода № 9 від 31.01.2023 набуває чинності з 01.02.2023 і діє до закінчення дії Договору-1 відповідно до його умов (п. 5 додаткової угоди).

Також суд встановив, що 28.11.2017 між КП «Київтранспарксервіс» та Фізичною особою-підприємцем Масол Денисом Васильовичем (надалі - ФОП Масол Д.В. ) укладено договір № ДНП-2017-11/08 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування (надалі - Договір-2).

Відповідно до п. 1.1. Договору-2 КП «Київтранспарксервіс» надає за плату ФОП Масол Д.В. право на організацію та експлуатацію 27 (двадцяти семи) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 3 (трьох) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: АДРЕСА_2 ), в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (надалі - фіксовані місця для паркування), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

Фіксовані місця для паркування вважаються переданими в експлуатацію ФОП Масол Д.В. з моменту набрання чинності Договору (п. 1.3. Договору-2). Фіксовані місця для паркування вважатимуться повернутими КП «Київтранспарксервіс» з експлуатації через 15 календарних днів з дати закінчення строку дії, припинення (розірвання) Договору (п. 1.4. Договору-2).

Договір-2 набирає чинності з 01.01.2018 і діє до 31.12.2023 (п. 6.1. Договору-2 в редакції додаткової угоди № 5 від 28.12.2020).

За умови належного виконання ФОП Масол Д.В. умов даного договору, договір може бути пролонгований на той самий період шляхом підписання додаткової угоди (п. 6.2. Договору-2 в редакції додаткової угоди № 5 від 28.12.2020).

Відповідно до п. 6.3. Договору-2, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору жодна з сторін не попередить письмово іншу сторону про свій намір припинити дію договору, його дія автоматично продовжується на 1 календарний рік.

За умовами п. 6.5. Договору-2 (в редакції додаткової угоди № 5 від 28.12.2020) КП «Київтранспарксервіс» має право достроково розірвати цей договір в односторонньому порядку в будь-якому з наступних випадків:

а) у випадку, якщо ФОП Масол Д.В. не здійснила оплату в обсязі, встановленому розділом 3 цього договору і таке порушення триває більше ніж 30 днів;

б) у випадку використання ФОП Масол Д.В. фіксованих місць для паркування не за цільовим призначенням;

в) у випадку невиконання умов облаштування паркувального майданчика, передбачених договором;

г) в інших передбачених законодавством України та (або) цим Договором випадках.

Згідно з п. 6.6. Договору-2 про дострокове розірвання договору відповідно до п. 6.5. КП «Київтранспарксервіс» надсилає ФОП Масол Д.В. письмове повідомлення не менш, ніж за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до дати розірвання Договору.

31.01.2023 між КП «Київтранспарксервіс», ФОП Масол Д.В. та ФОП Савіною Ю.В. укладено додаткову угоду № 7 до Договору-2, відповідно до якої сторони погодилися передати ФОП Савіній Ю.В. усі права та обов`язки ФОП Масол Д.В. по Договору-2.

Пунктом 2 вказаної додаткової угоди передбачено, що з моменту набрання чинності цієї додаткової угоди, ФОП Савіна Ю.В. змінює ФОП Масол Д.В. за Договором-2, ФОП Масол Д.В. втрачає право вимагати від КП «Київтранспарксервіс» виконання своїх обов`язків, що виникають з Договору-2, а ФОП Савіна Ю.В. набуває прав та починає нести обов`язки та відповідальність за їх невиконання за Договором-2.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди № 7 до Договору-2, права, обов`язки та відповідальність ФОП Масол Д.В. переходять до ФОП Савіної Ю.В. в тому обсязі, в якому вони належали ФОП Масол Д.В. до набрання чинності додатковою угодою.

Додаткова угода № 7 від 31.01.2023 набуває чинності з 01.02.2023 і діє до закінчення дії Договору-2 відповідно до його умов (п. 5 додаткової угоди).

16.05.2023 позивач надіслав відповідачу листи від 15.05.2023 № 053/05-1799 та № 053/05-1800, у яких повідомив, що рішенням Київської міської ради від 20.04.2023 № 6295-6336 внесено зміни до Таблиці № 1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» (із змінами і доповненнями), а саме: виключено з розділу «Дарницький район» позицію АДРЕСА_3 ), та позицію АДРЕСА_4 (між 52 та 53 вул. Садовою), яке опубліковане 12.05.2023. Відтак, у зв`язку з вилученням земельних ділянок з переліку паркувальних майданчиків закріплених за КП «Київтранспарксервіс», відповідач зазначеними листами повідомив позивача про розірвання в односторонньому порядку Договорів-1, -2 з 12.05.2023.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на протиправність одностороннього розірвання Договорів-1, -2, оскільки відповідачем не було дотримано умов цих договорів в частині порядку розірвання правочинів. Крім цього, відсутні правові підстави, визначені законом та умовами договорів для їх одностороннього розірвання з ініціативи відповідача. Також позивач зазначає про протиправність самого рішення Київської міської ради від 20.04.2023 № 6295-6336 в частині виключення паркувальних майданчиків, переданих за договорами в експлуатацію позивачу, з переліку паркувальних майданчиків, у зв`язку з чим позивачем окремо було подано адміністративний позов до Київського окружного адміністративного суду.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з підстав, зокрема, обрання позивачем неефективного способу захисту, адже визнання недійсними спірних односторонніх правочинів не потягне за собою включення паркувальних майданчиків, переданих позивачу на підставі Договорів -1,-2, до Переліку паркувальних майданчиків, який є додатком 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві». Відповідач зазначає, що ним правомірно було розірвано Договори-1,-2 з позивачем, оскільки із прийняттям Київською міською радою рішення від 20.04.2023 № 6295-6336 відповідач втратив право на розпорядження паркувальними майданчиками для паркування, переданими позивачу. Відтак, відповідач вважає, що ФОП Савіною Ю.В. не доведено неправомірності дій КП «Київтранспарксервіс». Крім того, відповідач посилається на порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Спір у справі виник у зв`язку з неправомірним, на думку позивача, розірванням договорів про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-11/08 від 28.11.2017 та № ДНП-2015-07/10 від 20.07.2015 в односторонньому порядку з боку КП «Київтранспарксервіс».

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно положень ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Проаналізувавши зміст листів, які є предметом спору, суд дійшов висновку, що викладене у листах від 15.05.2023 № 053/05-1799 та № 053/05-1800 рішення відповідача про одностороннє розірвання договорів за своєю правовою природою є правочинами - односторонньою відмовою від договору, на які поширюється загальні положення про зобов`язання та про договори.

Зі змісту ст. 215 ЦК України вбачається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює наслідків, крім пов`язаних з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

При вирішенні даного спору суду слід встановити правомірність або неправомірність односторонніх правочинів, вчинених відповідачем у формі листів, якими позивача було повідомлено про дострокове розірвання Договорів-1,-2 в односторонньому порядку з 12.05.2023, наявність чи відсутність підстав для визнання таких правочинів недійсними.

Дослідивши умови укладених Договорів-1, -2, суд дійшов висновку, що такі договори за своєю правовою природою є договорами найму паркувального майданчика, а відтак підпадають під правове регулювання глави 58 ЦК України. Вказане відповідає правовій позиції об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.03.2024 у справі № 910/1248/23.

Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами 1 та 6 ст. 283 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Суд зазначає, що за загальним правилом, визначеним в ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За положеннями частин 1-4 ст. 188 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

З аналізу статей 651 ЦК України, 188 ГК України вбачається, що договір не може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою однієї із сторін за відсутності правових підстав, визначених ЦК України та ГК України, в тому числі, спеціально визначених умовами укладеного договору, оскільки в такому випадку одностороння відмова від договору може порушити права орендаря, який належним чином виконував прийняті на себе зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 916/849/17.

У постанові від 05.07.2019 у справі № 916/1684/18 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що за загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому ст. 188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.

Відповідно до ст. 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Згідно з приписами ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Статтею 783 ЦК України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймач володіє та/або користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у володіння та/або користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Відповідно до умов п. 6.5. Договору-1 передбачено право КП «Київтранспарксервіс» на дострокове розірвання договору в односторонньому порядку в будь-якому з наступних випадків: а) у випадку, якщо ТОВ «ГРАДО ІНВЕСТ» три рази підряд прострочила оплату послуг більше, ніж на 5 (п`ять) робочих днів; б) у випадку використання фіксованих місць для паркування не за цільовим призначенням.

За умовами п. 6.5. Договору-2 (в редакції додаткової угоди № 5 від 28.12.2020) КП «Київтранспарксервіс» має право достроково розірвати цей договір в односторонньому порядку в будь-якому з наступних випадків: а) у випадку нездійснення оплати в обсязі, встановленому договором і таке порушення триває більше ніж 30 днів; б) у випадку використання фіксованих місць для паркування не за цільовим призначенням; в) у випадку невиконання умов облаштування паркувального майданчика, передбачених договором; г) в інших передбачених законодавством України та (або) цим Договором випадках.

З наведеного вбачається, що положення Договорів-1,-2 містять конкретний перелік підстав, з настанням яких пов`язується можливість відповідача реалізувати своє право на дострокове розірвання таких договорів в односторонньому порядку.

Водночас, прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, у даному випадку - рішення про виключення паркувальних майданчиків із відповідного переліку, затвердженого рішенням Київської міської ради, не є тією підставою, яка надає відповідачу право відповідно до п. 6.5. Договорів-1,-2 на дострокове їх розірвання.

Більше того, суд зазначає, що рішенням Київської міської ради від 12.05.2023 № 6295/6336, яке стало підставою для вчинення відповідачем спірних односторонніх правочинів про розірвання Договорів-1, -2, не було встановлено обов`язку для профільного підприємства (у даному випадку - відповідача) для припинення (розірвання) чинних станом на момент прийняття вказаного рішення договорів про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування у зв`язку із виключенням з розділу «Дарницький район» позицію АДРЕСА_5 (між 52 та 53 вул. Садовою).

Будь-яких доказів наявності визначених законодавством або Договорами підстав для одностороннього розірвання відповідачем Договорів-1, -2 в односторонньому порядку (як-то систематичного нездійснення позивачем оплати за користування паркувальними майданчиками, використання паркувальних майданчиків не за цільовим призначенням) матеріали справи не містять.

Таким чином, суд зазначає, що у даному випадку підстави для одностороннього розірвання Договорів-1, -2 відповідачем, передбачені пунктом 6.5 цих договорів, відсутні, а тому вчинені ним односторонні правочини по достроковому розірванню Договорів, викладені у листах від 15.05.2023 № 053/05-1799 та № 053/05-1800 суперечать положенням ч. 1 ст. 188 ГК України та ч. 1 ст. 651 ЦК України. Також така одностороння відмова від зобов`язання суперечить ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України.

Відповідачем, в свою чергу, не спростовано викладених у позові обставин та не доведено наявності підстав, передбачених законом або договорами, для односторонньої відмови від Договорів-1, -2.

Суд зазначає, що у випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 910/11397/18.

Отже, у даному випадку припинення (розірвання) Договорів-1,-2 з визначеної у листах відповідача від 15.05.2023 № 053/05-1799 та № 053/05-1800 підстави було б можливим лише за домовленістю сторін шляхом укладання відповідної додаткової угоди в порядку п. 6.4. договорів, або за рішенням суду.

Крім того, суд встановив, що відповідачем було порушено визначений Договорами-1,-2 порядок повідомлення про дострокове розірвання договорів в односторонньому порядку, визначений пунктами 6.6. цих договорів, оскільки відповідач мав надіслати відповідні листи не менш, ніж за 15 календарних днів до дати розірвання договорів. При цьому, в Договорі-1 погоджено, що у такому разі договір є розірваним на 31 календарний день з дати отримання повідомлення.

Як вбачається із листів відповідача від 15.05.2023 № 053/05-1799 та № 053/05-1800, у них зазначено про розірвання Договорів-1, -2 в односторонньому порядку з 12.05.2023, натомість такі листи датовані та надіслані пізніше зазначеної дати, що не відповідає умовами Договору, а також ст. 782 ЦК України.

У постанові від 24.05.2023 у справі № 756/420/17 Верховний Суд вказав, що тлумачення ст. 651 ЦК України з урахуванням принципу розумності свідчить, що: сторони в договорі як універсальному регуляторі можуть визначити момент з якого договір вважатиметься розірваним внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору; у випадку якщо сторони не встановили момент з якого договір вважатиметься розірваним внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору, то з урахуванням що такий односторонній правочин відноситься до таких, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, і таким моментом має бути моменту одержання іншою стороною повідомлення про відмову від договору.

Отже, враховуючи вищенаведене та наявність у матеріалах справи доказів отримання позивачем листів відповідача від 15.05.2023 № 053/05-1799 та № 053/05-1800 лише 31.05.2023, визначення відповідачем моменту розірвання Договорів-1,-2 з 12.05.2023 є таким, що суперечить умовам цих договорів та законодавству.

Оскільки під час розгляду справи відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами настання обставин, які є підставою для одностороннього розірвання Договорів-1,-2, суд дійшов висновку, що вчинені ним правочини щодо дострокового розірвання цих договорів, шляхом надсилання листів від 15.05.2023 № 053/05-1799 та № 053/05-1800, є неправомірними та такими, що суперечать умовам Договорів-1,-2 та вимогам законодавства, а тому позовні вимоги про визнання їх недійсними суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо обраного позивачем способу захисту суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності господарського судочинства (ст. 14 ГПК України), позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Суд відхиляє доводи відповідача про обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки обраний ним спосіб захисту прямо передбачений ЦК України, а також, на переконання суду, здатний захистити порушені права та інтереси, оскільки внаслідок задоволення заявлених позовних вимог правовідносини сторін вважатимуться поновленими на тих самих умовах, що передували їх односторонньому розірванню.

В той же час, судом не беруться до уваги доводи позивача, що стосуються протиправності рішення Київської міської ради від 20.04.2023 № 6295/6336 в частині виключення переданих позивачу паркувальних майданчиків з Переліку паркувальних майданчиків, оскільки вказане рішення не є предметом оцінки у даній справі, а суд у своїх висновках виходив виключно із оцінки та перевірки на відповідність вимогам законності прийнятих відповідачем оспорюваних правочинів про дострокове розірвання Договорів-1,-2 із позивачем.

Доводи відповідача про порушення правил об`єднання позовних вимог суд відхиляє як необґрунтовані та зазначає, що на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у даній справі судом було перевірено подані позивачем матеріали та не знайдено порушень правил об`єднання позовних вимог. Відтак, наявні матеріали не суперечать ст. 173 ГПК України, а заявлені позовні вимоги є такими, що можуть бути об`єднані у одному позові.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи вище наведені норми права та встановлені фактичні обставини спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Суд встановив, що позивач в позові зазначив про орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу та подання відповідних доказів на підтвердження таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, у зв`язку з чим у даному рішенні суд не вирішує питання щодо розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним односторонній правочин Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» по достроковому розірванню Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2015-07/10 від 20.07.2015, укладеного з фізичною особою-підприємцем Савіною Юлією Віталіївною , викладений у листі № 053/05-1800 від 15.05.2023.

3. Визнати недійсним односторонній правочин Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» по достроковому розірванню Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-11/08 від 28.11.2017, укладеного з фізичною особою-підприємцем Савіною Юлією Віталіївною , викладений у листі № 053/05-1799 від 15.05.2023.

4. Стягнути з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» (вул. Леонтовича, буд. 6, м. Київ, 01030; ідентифікаційний код 35210739) на користь Фізичної особи-підприємця Савіної Юлії Віталіївни ( АДРЕСА_6 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 4 294,40 грн.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 08.04.2024.

Суддя Т. Ю. Трофименко