ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
"02" квітня 2024 р. Справа № 924/90/24
Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлусти У.О., розглянувши в залі судових засідань № 201 матеріали заяви про стягнення витрат на правничу допомогу у справі
за позовом ОСОБА_1 , м. Хмельницький
до 1. Житлово-будівельного кооперативу "Подільський край", м. Хмельницький
2. Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, м. Хмельницький
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача 2 - ОСОБА_2 , м. Дунаївці Хмельницької області
позивача: не з`явився;
відповідача 1: не з`явився;
відповідача 2: не з`явився;
третьої особи: Ткач Я.С. - за ордером.
У судовому засіданні 02.04.2024 року відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини додаткового рішення у справі.
Рішення приймається 02.04.2024 р., оскільки в судовому засіданні 02.04.2024 р. об 12:30 оголошувалась перерва.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 12.03.2024р. у справі № 924/90/24 у позові ОСОБА_1 , м. Хмельницький до житлово-будівельного кооперативу "Подільський край", м. Хмельницький, управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, м. Хмельницький (за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача 2 - ОСОБА_2 , м. Дунаївці Хмельницької області) про визнання недійсними рішень, оформлених протоколом чергових загальних зборів членів ЖБК "Подільський край" від 01.03.2019р.; скасування запису, внесеного державним реєстратором Управління з питань державної реєстрації Хмельницької міської ради Гриньчук Т.В., стосовно змін до відомостей про ЖБК "Подільський край", щодо зміни керівника юридичної особи або відомостей про керівника юридичної особи, реєстраційна дія № 008102 від 18.06.2019р., відмовлено.

Представником третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача 2 - ОСОБА_2 подано до суду заяву про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 50000 грн.

01.04.2024р. представником ОСОБА_1 продано до суду заперечення на клопотання (заяву) щодо включення до судових витрат витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування своїх заперечень вказує, зокрема, що жодних документів (договору про надання правничої допомоги, платіжних доручень, рахунків, актів надання юридичних послуг) на підставі яких зроблено висновок про понесені судові витрати в розмірі 50000,00 грн не надано. Заява представника третьої особи від 19.03.2024р. на адресу позивача не надходила (ні поштовим відправленням, ні через систему "Електронний суд"). Крім того, звертає увагу, що ОСОБА_2 не є стороною у справі, а залучений як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача. Разом з тим, вказано, що адвокат Ткач Я.С. була представником ОСОБА_2 у справі № 822/1736/18 з аналогічним предметом спору, тому процедурні питання по справі № 924/90/24 є типовими, їх виконання потребує більш технічного підходу та не залежить від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця. Також судова практика щодо вирішення спірних правовідносин є відомою. Представник ОСОБА_1 також просить суд зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвокату Ткач Я.С. до об`єктивної суми в 1500,00 грн.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав вимоги, наведені у своїй заяві.

Представники інших учасників процесу (відповідачів) письмових позицій з приводу вищевказаної заяви суду не надали.

При вирішенні заяви третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача 2 - ОСОБА_2 про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу судом враховується наступне.

Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Отже, за приписами ст. 244 Господарського процесуального кодексу України слідує, що додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Відповідно ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи міститься свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, серія ХМ № 000169 від 08.08.2018р., видане Ткач Я.С. , ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_2 адвокатом Ткач Я.С. на підставі договору від 29.01.2024р.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як встановлено судом, 29.01.2024 року між ОСОБА_2 та адвокатом Ткач Я.С. був укладений договір про надання правничої допомоги. 29.01.2024 року між сторонами також був укладений Додаток № 1/90 до договору про надання правничої допомоги від 29.01.2024 року.

Відповідно до положень п.1 цього Додатку, ОСОБА_2 та адвокат Ткач Я.С. погодили, що Адвокатом здійснюється досудова робота щодо збирання доказів та усіх необхідних документів для формування правової позиції Клієнта і, при необхідності, отримання інформації з усіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, будь-яких інших юридичних осіб незалежно від форми власності, що стосуються предмета спору в справі № 924/90/24, та інших доказів, що будуть необхідними для виконання умов даного Договору та додатків до нього.

Сторони погодили, що за дорученням Замовника Адвокат бере на себе зобов`язання від імені та в інтересах Замовника здійснити комплекс дій щодо звернення до Господарського суду Хмельницької області із питанням ознайомлення із матеріалами справи № 924/90/24, вивчення правової позиції позивача і відповідача у справі; подання до суду пояснень третьої особи щодо позову та/або з іншими письмовими документами та заявами за домовленістю Сторін. Адвокат також забезпечує судове представництво Замовника в Господарському суді Хмельницької області. Перелік прав та обов`язків, що здійснює Адвокат, визначається Договором (п.2 Додатку).

Пунктом 4.1. Додатку Сторони погодили, що гонорар Адвоката за надання правничої допомоги згідно із п. 1 та п. 2 даного Додатку становить 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень за 1 (одну) годину роботи Адвоката. Пунктом 4.2. Додатку Сторони погодили також вартість представницьких послуг: 20 000 (двадцять тисяч) гривень за представництво Адвокатом інтересів Замовника (участь у судових засіданнях) у Господарському суді Хмельницької області (в приміщенні суду чи у режимі відеоконференції) у справі № 924/90/24. Оплата здійснюється Замовником, незалежно від результату проведеного судового засідання (розгляд підготовчого судового засідання, відкладення, оголошення перерви, розгляд справи по суті, оголошення судового рішення тощо).

Крім того, згідно з п. 2.5. Договору про надання правничої допомоги від 29.01.2024 року, якщо інші вимоги щодо обсягу правничої допомоги не обумовлені Сторонами і не зафіксовані в додатку до Договору, комплекс правничої допомоги включає: підготовку аналітичних висновків з питань застосування законодавства України, експертних висновків стосовно законності вчинення правочинів, розробку проектів нормативно-правових актів, договорів, локальних документів суб`єкта господарювання, участь та/або представлення Замовника у розгляді та вирішенні господарських, цивільних, адміністративних, земельних, трудових, сімейних спорів, зокрема, й представництво у судовому порядку, в тому числі підготовку процесуальних документів (позовних заяв, клопотань, скарг, пояснень тощо), друкування та/або копіювання додатків до процесуальних документів, направлення необхідних документів до суду та/або учасникам провадження поштою, електронною поштою, факсимільним зв`язком, тощо, надання усних та письмових консультацій інформаційних довідок, а також представництво інтересів Замовника у міжнародних комерційних і третейських судах, органах державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронних органах».

Також, згідно із п. 2.5.1 Договору, якщо інше не передбачене Договором або Додатками до нього, представництво інтересів Клієнта у суді розпочинається із відповідного призначеного часу судового засідання, незалежно від часу фактичного початку судового засідання, та закінчується у момент виходу Адвоката із приміщення суду по завершенні судового засідання. Такий порядок обчислення часу представництва визначений Сторонами з метою забезпечення гарантій професійної діяльності Адвоката та уникнення ризиків безпідставного затягування судового процесу.

18.03.2024 року третьою особою ОСОБА_2 та адвокатом Ткач Я.С. був складений Акт № 1 приймання-передачі наданої правничої допомоги (послуг) до Договору про надання правничої допомоги від 29.01.2024 року та Додатку № 1/90 від 29.01.2024 року. Пунктом 1 Акту визначено, що Адвокатом надана правнича допомога Замовнику у розмірі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Пунктом 3 зазначеного Акта встановлено, що замовник підтверджує, що вказана у Звіті (що є додатком № 1 до даного Акта) правнича допомога, надана Адвокатом повному обсязі, належної якості, претензій та зауважень щодо об`єму та якості надання правничої допомоги Замовник до Адвоката не має». У додатку № 1 до акта № 1 наводиться розрахунок наданої правничої допомоги у межах справи № 924/90/24.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, в п.п. 19, 20 постанови від 07.07.2021р. № 910/12876/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.08.2021р. у справі № 910/11547/19 звернуто увагу на те, що ч. 4 ст. 129 ГПК України є загальною та повинна застосовуватись у системно-логічному зв`язку із ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19 вказано, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, однак ч. 5 наведеної норми визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У відповідній постанові зазначено, що на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.

Як роз`яснено у відповідній постанові, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, як вказано у вищезгаданій постанові, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019р. у справі № 915/237/18, від 24.10.2019р. у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020р. у справі № 904/3583/19.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії застосовував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 28); у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015).

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Відповідно до статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Крім того, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши надані представником третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача 2 - ОСОБА_2 послуги згідно з актом № 1 приймання-передачі наданої правничої допомоги (послуг) до Договору про надання правничої допомоги від 29.01.2024 року та Додатку № 1/90 від 29.01.2024 року, судом зауважується, що такі послуги як надання клієнту консультацій, аналіз документів, що стосуються предмета спору, формування правової позиції, підготовка пояснень третьої особи охоплюється однією послугою, а саме - здійснення підготовки пояснень третьої особи.

Також судом береться до уваги, що згідно із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 30.01.2023р. у справі № 910/7032/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

З урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, предмет спору, ураховуючи критерії співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом (представником третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача 2 - ОСОБА_2 ) роботи, значущості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, враховуючи клопотання позивача, а також керуючись передбаченим статтею 2 Господарського процесуального кодексу України завданням щодо справедливого вирішення судом спорів та встановленими статтею 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства, серед яких справедливість, добросовісність та розумність, суд вважає, що зазначені представником третьої особи витрати на правничу допомогу у розмірі 50000,00 грн. є завищеними, та дійшов висновку про необхідність стягнення цих витрат з позивача у розмірі 10000,00 грн., відмовивши у задоволенні решти вимог за заявою.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву представника третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача 2 ( ОСОБА_2 ) про стягнення 50000 грн. витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

У задоволенні решти вимог за заявою представника третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача 2 ( ОСОБА_2 ) про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено 02.04.2024 р.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук.:

1 - до справи;

2 - відповідачу 2 (29000, м. Хмельницький, вул. Пилипчука, 3 код - 36450818) - рек. з повід.

позивачу ( АДРЕСА_3 ) - рек. з повід.

Електрона адреса: третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_1

Направити позивачу, відповідачу 1 та представнику третьої особи до електронного кабінету Електронного суду.