УХВАЛА

28 березня 2024 року

м. Київ

cправа № 903/1040/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О. М. - головуючий, Мамалуй О. О., Студенець В. І.,

за участю секретаря судового засідання Москалика О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база"

на рішення Господарського суду Волинської області

у складі судді Слободян О.Г.

від 09.06.2022

та на постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Гудак А.В., Юрчука М.І., Мельника О.В.,

від 26.01.2024

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська облспоживспілка"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база"

про стягнення 2 454 048 грн вартості частки учасника в статутному капіталі товариства,

за участю представників:

від позивача: Сорока В. Г.,

від відповідача: Данилік Ф.Я.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Волинська обласна спілка споживчих товариств (після перетворення -Товариство з обмеженою відповідальністю "Волинська облспоживспілка") звернулася до Господарського суду Волинської області, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська оптово-торгова база» про стягнення з відповідача вартості частки учасника у розмірі 2 454 048,00 грн у зв`язку з його виходом з числа засновників.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його вклад до статутного капіталу відповідача складає 105 600,00 грн, що становить 24 % розміру статутного капіталу.

03.07.2018 Волинська обласна спілка споживчих товариств подала заяву про вихід із складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська оптово-торгова база».

31.07.2018 загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська оптово-торгова база» вирішено задовольнити заяву позивача щодо виходу із складу учасників товариства та відповідно до статті 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виплатити вартість частки пропорційно до розміру оплаченої частини частки у статутному капіталі товариства (протокол №9 від 31.07.2018).

02.08.2018 відбулася державна реєстрація виключення позивача із складу учасників відповідача.

Згідно з платіжними дорученнями №532 від 31.07.2018 на суму 95 000,00 грн та №555 від 30.08.2018 на суму 10 600,00 грн відповідач повернув позивачу внесок до статутного капіталу в загальній сумі 105 600,00 грн.

Згідно зі Звітом про оцінку майна №220207/2, виконаного ПП «Експерт-Рівне- Консалт», ринкова вартість 100 % частки у статутному капіталі ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» станом на 30 липня 2018 року становить 10 225 200,00 грн, а ринкова вартість частки учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська облспоживспілка", що складає 24 %, становить 2 454 048,00 грн.

З огляду на зазначене позивач просив стягнути з відповідача вартість частки учасника у розмірі 2 454 048 грн.

Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

08.02.2013 відбулася державна реєстрація Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база", .

Згідно з п.1.5 статуту ТОВ "Ковельська оптово- торгова база", засновником товариства серед інших, зокрема, є Волинська обласна спілка споживчих товариств.

За змістом п.3.2 статуту, для забезпечення діяльності товариства за рахунок вкладу учасника шляхом внесення власних грошових коштів або майна створюється статутний капітал у розмірі 440 000,00 грн.

Вклад позивача до статутного капіталу складає 105 600,00 грн, що становить 24% статутного капіталу.

3 липня 2018 року Волинська обласна спілка споживчих товариств подала заяву про вихід зі складу учасників ТОВ «Ковельська оптово-торгова база».

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Ковельська оптово-торгова база», оформленим протоколом №9 від 31.07.2018, вирішено задовольнити заяву Волинської обласної спілки споживчих товариств від 03.07.2018 щодо виходу зі складу учасників товариства та, відповідно до статті 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", виплатити вартість частки пропорційно до розміру оплаченої частини частки у статутному капіталі товариства.

Судом апеляційної інстанції за результатами дослідження реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптова-торгова база" встановлено, що Волинська обласна спілка споживчих товариств 01.08.2018 подала до реєстратора нотаріально завірену заяву про вихід зі складу учасників ТОВ "Ковельська оптова-торгова база".

Справжність підпису голови правління Волинської обласної спілки споживчих товариств Кандиби М.І. на вказаній заяві нотаріально засвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Огей Н.М. та зареєстровано в реєстрі за № 591.

Також 01.08.2018 головою правління Волинської обласної спілки споживчих товариств Кандибою М.І. подано заяву про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. У заяві про державну реєстрацію змін відмічено, які саме зміни слід внести: зміна розміру статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи; зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи.

Відповідно до частини 3 статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у разі проведення державної реєстрації змін до відомостей Єдиного державного реєстру щодо виключення або виходу учасника (спадкоємця або правонаступника) товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, а також пов`язаних з переданням (набуттям) частки (частини частки) у статутному капіталі самому товариству з обмеженою або додатковою відповідальністю, державний реєстратор одночасно вносить запис про зменшення розміру статутного капіталу на розмір відповідної частки (частини частки) у статутному капіталі. Ця частина не застосовується, якщо товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, яке набуває частку (частину частки) у своєму статутному капіталі, разом із заявою про державну реєстрацію надасть довідку про формування резервного капіталу у розмірі, який відповідно до закону допускає володіння часткою (частиною частки) у своєму статутному капіталі.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи - ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» підтверджується факт державної реєстрації 01.08.2018 змін до установчих документів цієї юридичної особи, факт державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, змін розміру статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи; зміна складу або інформації про засновників; зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи; зміни статутного або складеного капіталу.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції встановив, що заяви позивача про вихід зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська оптово-торгова база» від 03.07.2018 та рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська оптово-торгова база» оформлене протоколом №9 від 31.07.2018 про задоволення заяви Волинської обласної спілки споживчих товариств щодо виходу із складу учасників товариства та виплати вартості частки пропорційно до розміру оплаченої частини у статутному капіталі товариства, матеріали реєстраційної справи ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" не містять.

Позивач 01.08.2018 як учасник товариства вчинив дії, спрямовані на припинення його корпоративних прав, а саме: припинення участі шляхом виходу із складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю.

Оформлення позивачем нотаріально посвідченої заяви про вихід зі складу учасників товариства, підтверджує факт державної реєстрації виходу, що свідчить про дотримання позивачем встановленого законом порядку виходу із товариства.

Загальні збори учасників товариства не розглядали заяви позивача від 01.08.2018 і не приймали рішення з цього питання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/7674/18 зазначено про те, що реалізація права на вихід зі складу учасників товариства законодавчо не пов`язується ні з рішенням загальних зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є такими, що суперечать чинному законодавству.

Тобто, достатньою підставою для виходу із складу засновників товариства є подання відповідної заяви, що й було вчинено позивачем 01.08.2018.

Згідно з платіжним дорученням №536 від 31 липня 2018 року на суму 95 000,00 грн та №555 від 30 серпня 2018 року на суму 10 600,00 грн відповідач повернув позивачу лише сплачений ним внесок до статутного капіталу в загальній сумі 105 600,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду Волинської області від 09.06.2022 у справі №903/1040/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська оптово-торгова база» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська облспоживспілка" 1 224 144,00 грн вартості частки учасника в статутному капіталі товариства, а також 18 362,16 грн витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська облспоживспілка" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово- торгова база" 32423,72 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду мотивовано тим, що виключення учасника товариства - Волинської обласної спілки споживчих товариств з ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" відбулося відповідно до рішення загальних зборів від 31.07.2018.

Згідно зі Звітом №220207/2 про оцінку майна, виконаного ПП "Експерт-Рівне- Консалт" ринкова вартість 100 % частки у статутному капіталі ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" станом на 30 липня 2018 року становить 10 225 200,00 грн, а ринкова вартість частки позивача, що складає 24 %, становить 2 454 048,00 грн.

Водночас у звіті визначена та врахована вартість нерухомого майна (необоротних активів), яке станом на 30.07.2018 не перебувало у власності товариства, а саме: склад металевий площею 587,2 м.кв; склад Є- 1 площею 514,3 м.кв., склад металевий площею 933,4 м.кв., склад С-1 площею 1033,2 м. кв. прохідна площею 11 м.кв, оскільки згідно з рішенням Господарського суду Волинської області від 09.09.2021 у справі №159/6568/20 вказане майно вибуло з власності ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" 24.07.2018, внаслідок укладення фраудаторного правочину шляхом зловживання правом, з метою уникнення виплати учаснику ОСОБА_1 його частки в майні ТОВ "Ковельська оптово-торгова база".

Таким чином, суд першої інстанції зазначив, що станом на 30.07.2018 у власності ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" перебувало лише два об`єкти нерухомого майна, про які позивач зазначив у позовній заяві, а саме: склад О-1, загальною площею 1047 м.кв. та склад Д-1, загальною площею 1205,9м.кв.

Ринкова вартість цих двох об`єктів згідно таблиці 42 Звіту становить 4 779 600,00 грн: склад (літ Д-1) - вартістю 2 558 450,00 грн, склад (літ О-1) - вартістю 2 221 150,00 грн.

Отже, за висновком суду першої інстанції, ринкова вартість об`єктів нерухомості (необоротні активи), які перебували у власності відповідача станом на 30.07.2018 становить 4 779 600,00 грн, а відповідно і вартість чистих активів ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" становить 5 540 600,00 грн (4 779 600,00 грн необоротних активів + 705 100,00 грн оборотних активів + 55900,00 грн поточних зобов`язань), а не 10 225 200 грн.

Відповідно ринкова вартість 100% частки у статутному капіталі ТОВ "Ковельська оптово-торгова база", визначена майновим підходом, становить 5 540 600,00 грн, а вартість 24% частки позивача у статутному капіталі відповідача становить 1 329 744,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягає 1 224 144,00 грн (1 329 744,00 грн - 105 600,00 грн повернутого внеску).

Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 26.01.2024 рішення Господарського суду Волинської області від 09.06.2022 у справі № 903/1040/21 в частині відмови в позові про стягнення 1 124 304,00 грн, скасував та ухвалив в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив. В решті рішення залишив без змін.

Виклав резолютивну частину рішення Господарського суду Волинської області від 09.06.2022 у справі № 903/1040/21 у наступній редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" (37840, Полтавська обл, Лубенський р-н, село Ковалі, Хорольська ТГ, вул.Миру, будинок 68, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська облспоживспілка" (43016, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Ковельська, буд. 13, ) - 2 348 448,00 грн вартості частки учасника в статутному капіталі товариства, 35 226,72 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

3. В решті позову відмовити.»

Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово- торгова база" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська облспоживспілка" - 25 296,84 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідно до частин п`ятої - восьмої, десятої статті 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу. Вихід учасника з товариства, внаслідок якого у товаристві не залишиться жодного учасника, забороняється.

Не пізніше 30 днів з дня, коли товариство дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, воно зобов`язане повідомити такому колишньому учаснику вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку. Вартість частки учасника визначається станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви у порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки. Статутом товариства, що діє на момент виходу учасника, може встановлюватися інший строк для здійснення такої виплати.

З матеріалів реєстраційної справи вбачається, що ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» на момент звернення Волинської обласної спілки споживчих товариств із позовом у справі №903/1040/21, були відомі усі обставини виходу позивача з товариства у 2018 році, зокрема подання заяви від 01.08.2018. Ці обставини підтверджуються реєстраційною дією №2007332 від 01.08.2018 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи» та поданими Вакулюком В.О. приватному нотаріусу (державному реєстратору) Огей Н.М. документами для здійснення вказаної реєстраційної дії, а саме: рішенням №1 Загальних зборів учасників ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» від 01.08.2018, згідно з яким ОСОБА_2 , як єдиним учасником товариства вирішено: 1. Привести Статут у відповідність до вимог Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». 2. Затвердити статут товариства у новій редакції. 3. Здійснити державну реєстрацію нової редакції статуту товариства у відповідності до вимог чинного законодавства; новою редакцією Статуту ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» затвердженого рішенням Загальними зборами учасників товариства №1 від 01.08.2018.

Зазначено, що дії товариства щодо повернення позивачу 95 000,00 грн, як внеску до статутного капіталу не відповідають законодавству, а тому не створюють правових наслідків. За таких обставини повернення позивачу 31.07.2018 року 95 000,00 грн як внеску до статутного капіталу, що підтверджується платіжним дорученням №536 від 31.07.2018, не позбавляє права позивача на отримання ним на підставі статті 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» вартості частки учасника, яка визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника.

Доказів державної реєстрації виходу з учасників товариства на підставі заяви Волинської обласної спілки споживчих товариств від 03.07.2018 суду сторонами не подано та матеріали справи не містять.

Наявність рішення загальних зборів учасників ТОВ "Ковельська оптова-торгова база", оформленого протоколом №9 від 31.07.2018, яким задоволено заяву Волинської обласної спілки споживчих товариств від 03.07.2018 про вихід зі складу учасників не створює юридичних наслідків, оскільки реалізація права на вихід зі складу учасників товариства законодавчо не пов`язується з рішенням загальних зборів учасників.

Отже, у зв`язку із виходом Волинської обласної спілки споживчих товариств зі складу учасників відповідача у позивача на підставі статті 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виникло право на отримання вартості частки у розмірі, встановленому частиною 8 статті 24 цього Закону.

Згідно з частиною 7 статті 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки. Статутом товариства, що діє на момент виходу учасника, може встановлюватися інший строк для здійснення такої виплати.

Ринкову вартість частки позивача у ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» слід визначати на підставі Звіту про оцінку майна №220207/2 - корпоративних прав - 100% частки у статутному капіталі ТОВ "Ковельська оптово-торгова база", а також часток учасників: Волинської ОСС (24%), ОСОБА_3 (25%), ОСОБА_4 (25%), ОСОБА_5 (11%), ОСОБА_6 (8%) складений ПП "Експерт-Рівне- Консалт" станом на 30.07.2018, оскільки вказана дата максимально наближена до дати 31.07.2018 станом на яку потрібно визначити вартість частки позивача в статутному капіталі відповідача.

Звіт про оцінку майна на 30.07.2018 складено суб`єктом оціночної діяльності ПП «Експерт-Рівне-Консалт». До звіту додано копію сертифіката №270/19 від 05.04.2019, виданого Фондом державного майна України, копію свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №2342 від 28.02.2005, копію сертифіката суб`єкта оціночної діяльності №2473 від 14.07.2001, виданого Фондом державного майна України, копію кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ№1697 від 02.10.2004.

При цьому суд апеляційної інстанції вказав на помилковість висновків суду першої інстанції, що у вказаному звіті визначена та врахована вартість нерухомого майна (необоротних активів), яке станом на 30.07.2018 не перебувало у власності товариства, а саме: склад металевий площею 587,2 м.кв; склад Є-1 площею 514,3 м.кв., склад металевий площею 933,4 м.кв., склад С-1 площею 1033,2 м. кв., прохідна площею 11 м.кв., оскільки рішенням Господарського суду Волинської області від 09.09.2021 року у справі №159/6568/20 встановлено, що вказане майно вибуло з власності ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" 24.07.2018, внаслідок укладення фраудаторного правочину шляхом зловживання правом, з метою уникнення виплати учаснику ОСОБА_1 його частки в майні ТОВ "Ковельська оптово- торгова база".

Зазначив, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті "нівелювання" правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі).

Статтею 236 Цивільного кодексу України визначено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Отже в результаті недійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна (підтверджено судовими рішеннями, які набрали законної сили у справі №159/2106/19 та №159/6568/20), укладеного 24.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" та Ковельською оптово-торговою базою Волинської облспоживспілки, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком Сергієм Володимировичем, зареєстрований у реєстрі за № 1643, не відбулося переходу/набуття права власності від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" на об`єкти нерухомого майна, а саме: на склад металевий площею 587,2 м.кв, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1); № 27180570 на склад площею 514,3 м.кв (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1); №27180420 на склад металевий площею 933,4 м.кв (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1); № 27180236 на склад площею 1033,2 м.кв., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1); №27180094 на прохідну площею 11 м.кв. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що власником об`єктів нерухомості; склад металевий, площею 587,2 кв.м, прохідної, площею 11,7 кв. м, складу С-1, площею 1033,2 кв.м, складу металевого, площею 933,4 кв. м, складу Є-1, площею 514,3 кв.м, складу Д-1, площею 1205,9 кв.м. та складу О-1, площею 1047 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 станом як на 30.07.2018 так і станом на 01.08.2018 було Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база".

Таким чином у Звіті про оцінку майна №220207/2 - корпоративних прав - 100% частки у статутному капіталі ТОВ "Ковельська оптово-торгова база", а також часток учасників: Волинської ОСС (24%), ОСОБА_3 (25%), ОСОБА_4 (25%), ОСОБА_5 (11%), ОСОБА_6 (8%) складений ПП "Експерт-Рівне-Консалт" з врахуванням вищевказаного майна станом на 30.07.2018 встановлено, що ринкова вартість 100% частки у статутному капіталі ТОВ «Ковельська оптово-торгова база», визначена майновим підходом становить 10 225 200,00 грн, а ринкова вартість частки учасника Волинської обласної спілки споживчих товариств, що складає 24 %, становить 2 454 048,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Волинської області від 09.06.2022 та постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2024 у справі № 903/1040/2, у якій просило їх скасувати в частині задоволених позовних вимог, та прийняти нове рішення про відмову в позові повністю.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень скаржником зазначено про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначив про неврахування судом апеляційної інстанції висновків:

- щодо застосування положень частини 10 статті 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», що викладені в постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 904/366/20;

- щодо застосування положень частин 5-12 статті 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», що викладені в постанові Верховного Суду від 01.08.2022 у справі № 903/522/21;

- правової позиції щодо вимог до висновку експерта, викладеної у постанові Верховного Суду від 20.12.2023 у справі № 172/313/21.

Позивач подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив у її задоволенні відмовити, постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

Верховний Суд, дослідивши доводи та аргументи, наведені відповідачем у касаційній скарзі, дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.

Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо наявності випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, для касаційного оскарження судових рішень, необхідно зазначити, що обов`язковою умовою у цьому разі є неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

Колегія суддів враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження №14-16цс20), відповідно до якої у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Водночас колегія суддів зазначає, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків суду касаційної інстанції в кожній конкретній справі.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях.

Проаналізувавши висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 904/366/20, на яку посилається відповідач у касаційній скарзі, Верховний Суд вважає, що викладені у ній висновки не є релевантними для справи № 903/1040/21.

У справі № 904/366/20 судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Віктранском», оформленим протоколом № 9 від 03.09.2018, виключено ОСОБА_7 зі складу учасників товариства в зв`язку з систематичним невиконанням обов`язків, що перешкоджає веденню фінансово-господарської діяльності. Вирішено повернути належну ОСОБА_7 , частку в статутному капіталі товариства, що становить 20 000,00 грн, в порядку та строки визначені чинним законодавством; перерозподілити статутний капітал наступним чином: ОСОБА_8 - 50 000,00 грн, що становить 100 часток та відповідає 100 голосам (збільшивши належну йому частку в статутному капіталі Товариства за рахунок додаткового внеску на суму 20 000,00 грн).

Рішенням учасника ТОВ «Віктранском» - ОСОБА_8 , вартість частки якого у статутному капіталі Товариства становить 50 000,00 грн (100% розміру частки у статутному капіталі), оформленим протоколом № 2 від 10.12.2018, скасовано п. 2 рішення загальних, зборів ТОВ «Віктранском», оформлених протоколом № 9 від 03.09.2018, про повернення ОСОБА_7 частки в статутному капіталі Товариства в розмірі 20 000,00 грн та відмовлено останньому у поверненні такої частки, оскільки учасником ОСОБА_7 до статутного капіталу ТОВ «Віктранском» в період з 05.11.2012 до 04.09.2018 грошових коштів та майнових внесків не внесено.

Оскільки згідно з частиною 10 статті 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» товариство виплачує учаснику, який вийшов з товариства, вартість його частки або передає майно лише пропорційно до розміру оплаченої частини частки такого учасника, Верховний Суд дійшов висновку, що для вирішення цього спору про стягнення з товариства на користь учасника, який вийшов з товариства, вартості частки учасника вирішальним є встановлення розміру оплаченої частини частки учасника.

У цій справі № 904/366/20 встановлено, що 03 лютого 2014 року відбулися загальні збори учасників ТОВ «Віктранском» з порядком денним: про внесення грошових коштів до статутного капіталу товариства, у зв`язку з невиконанням учасником ОСОБА_7 свого обов`язку учасника стосовно внесення грошових коштів пропорційно своєї частки до статутного капіталу (заборгованість внеску до статутного капіталу учасника ОСОБА_7 становить 20 000,00 грн) та наявністю потреби у грошових коштах для виробничої діяльності товариства).

На зборах учасників ТОВ «Віктранском» 03.02.2014 прийнято рішення, оформлене протоколом №3 від 03.02.2014, про внесення учасниками ТОВ «Віктранском» ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суми 20 000,00 грн до статутного капіталу Товариства за рахунок власних коштів: учасник ОСОБА_9 - 11 000,00 грн, учасник ОСОБА_10 - 9 000,00 грн. Доручено директору Товариства внести через банківську установу грошові кошти на поточний рахунок Товариства як внесок до статутного капіталу.

Однак, за висновками Верховного Суду, судами попередніх інстанцій не надавалася правова оцінка зазначеному рішенню загальних зборів учасників ТОВ «Віктранском» щодо внесення учасниками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 20 000,00 грн, що становить заборгованість внеску до статутного капіталу ОСОБА_7 , за рахунок власних коштів, як внесок до статутного капіталу.

Судами встановлено, що ОСОБА_10 до статутного фонду Товариства вніс 9 000,00 грн за прибутковим касовим ордером № 4 від 06.02.2014 та ОСОБА_9 внесла 11 000,00 грн за прибутковим касовим ордером №6 від 15.04.2014.

Крім того, судами встановлено, що платіжним дорученням № 108 від 17.06.2014 засновником ОСОБА_9 сплачено 7 000,00 грн із зазначенням призначення платежу: на поповнення статутний фонду від засновника ОСОБА_9 .

Судами попередніх інстанцій не надано оцінки прибутковим касовим ордерам № 4 від 06.02.2014, № 6 від 15.04.2014, в яких зазначено підставою прийняття грошових коштів: погашення внеску до статутного фонду згідно з рішенням № 3 від 03.02.2014.

Крім того, судами попередніх інстанцій не досліджувалося питання правової природи зазначених грошових коштів та підстав і волевиявлення учасників для їх сплати, наявності чи відсутності заборгованості щодо вкладу у ОСОБА_9 чи ОСОБА_10 на момент сплати зазначених грошових коштів.

Судами попередніх інстанцій не взято до уваги та не надано оцінки тому, що учасниками ТОВ «Віктранском» не приймалося рішення про перерозподіл часток між учасниками після сплати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 внеску в загальному розмірі 20 000,00 грн, на виконання рішення загальних зборів, оформлених протоколом № 3 від 03.02.2014. Судами не надано правової оцінки цілям внесення цього платежу - тобто, чи були ці кошти сплачені за учасника Товариства ОСОБА_7 , чи цей платіж має іншу спрямованість.

Також судами попередніх інстанцій не досліджено питання формування статутного капіталу відповідно до установчих документів та його розміру.

Оскільки у цій справі суди обмежилися посиланнями на ненадання позивачем доказів внесення ним вкладу, не надали оцінки зібраним у справі доказам, не дослідили питання формування статутного капіталу відповідно до установчих документів, його розміру, за рахунок яких грошових коштів його сформовано, Верховний Суд виснував про те, що висновки про відмову в задоволенні позову є передчасними.

У справі № 903/1040/21 подібних обставин не встановлено. У цій справі корпоративний спір виник між ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» та Волинською обласною спілкою споживчих товариств внаслідок виходу останньої 01.08.2018 року з числа учасників ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» на підставі нотаріально завіреної заяви про вихід зі складу учасників товариства, а не у зв`язку з виключенням учасника зі складу учасників товариства у зв`язку з систематичним невиконанням обов`язків, що перешкоджає веденню фінансово- господарської діяльності, як у справі № 904/366/20.

У справі № 903/1040/21 судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з пунктом 3.2 Статуту ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" вклад учасника - Волинської обласної спілки споживчих товариств до статутного (складеного) капіталу товариства 105 600,00 грн, що становить 24% статутного капіталу.

01.08.2018 головою правління Волинської обласної спілки споживчих товариств ОСОБА_11 подано заяву про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. У заяві про державну реєстрацію змін відмічено, які саме зміни слід внести: зміна розміру статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи; зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи - ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" підтверджується факт державної реєстрації 01.08.2018 змін до установчих документів цієї юридичної особи, факт державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, змін розміру статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи; зміна складу або інформації про засновників; зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи; зміни статутного або складеного капіталу.

Частка Волинської обласної спілки споживчих товариств в розмірі 24% у статутному капіталі ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" на момент державної реєстрації її виходу із учасників товариства була оплаченою, що відповідачем не спростовано.

Згідно з платіжним дорученням №536 від 31 липня 2018 року на суму 95 000,00 грн та №555 від 30 серпня 2018 року на суму 10 600,00 грн відповідач повернув позивачу внесок до статутного капіталу в загальній сумі 105 600,00 грн.

Однак виплату вартості частки учасника, виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника, відповідач не здійснив.

Тобто, на відміну від обставин справи № 904/366/20, у справі № 903/1040/21 факт здійснення позивачем внеску до статутного капіталу відповідача у повному обсязі є підтвердженим.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач 31.07.2018, тобто напередодні дня державної реєстрації виходу позивача зі складу учасників товариства, перерахував позивачеві частину його внеску, який був повністю сплачений позивачем до статутного капіталу ТОВ "Ковельська оптово-торгова база", в розмірі 95000,00 грн за відсутності на те правових підстав, а тому такі дії не створюють правових наслідків.

Повернення позивачеві 31.07.2018 року 95 000,00 грн - частини внеску до статутного капіталу, що підтверджується платіжним дорученням №536 від 31.07.2018, не позбавляє права позивача на отримання ним на підставі статті 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» вартості частки учасника, що була ним повністю оплачена, і яка визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника.

У наведеній скаржником постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 904/366/20 подібні обставини відсутні. Також наведена постанова не містить висновків щодо застосування статті 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», яким би суперечили висновки суду апеляційної інстанції зроблені при розгляді справи № 903/1040/21.

У справі № 903/522/21 предметом позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості частини майна, пропорційної частці позивача у статутному капіталі товариства, у розмірі 749 418,39 грн, у зв`язку з виходом позивача із складу учасників товариства. У цій справі суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не доведено суду належними і допустимими доказами, з урахуванням положень законодавства та Статуту товариства, дійсну вартість його частки у статутному капіталі товариства.

Верховний Суд, скасовуючи судові рішення та направляючи справу на новий розгляд, зазначив, що для правильного вирішення спору суду необхідно, зокрема, встановити вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті.

Верховний Суд вказав, що суди, відхиляючи подані позивачем звіти, не встановлювали і не досліджували інших доказів. Так, зокрема, позивач у заяві про зменшення позовних вимог, наводив розрахунок вартості частини майна товариства, яка належить виплаті у грошовому еквіваленті пропорційно частці позивача, посилаючись при цьому на звіт про фінансовий стан товариства. Вказані обставини не було досліджено та встановлено судом, незважаючи на положення частини 4 статті 74 ГПК України. Як і не досліджено належним чином обставин щодо оплати позивачем вартості вкладу до статутного капіталу товариства. При цьому, встановлення вказаних обставин є необхідним для правильного вирішення спору, незважаючи на вказане суд формально визнав подані позивачем докази неналежними та недостатніми.

Також, зазначив, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи, з тих підстав, що вважає достатніми для вирішення спору наявні у справі матеріали, а тому проведення експертизи є недоцільним, фактично припустився суперечливих висновків вказуючи одночасно на достатність доказів для вирішення спору і на неможливість встановити вартість майна, у зв`язку з недостатністю доказів у справі.

Далі апеляційний суд, мотивуючи відмову у задоволенні апеляційної скарги позивача та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, зазначив, що наявні у справі докази не дають можливості достовірно встановити вартість чистих активів товариства станом на дату розрахунку. Також вказав, що звіти про оцінку нерухомого майна ТОВ "Рожищенське міське споживче товариство" не можуть бути достатніми доказами для визначення вартості частки позивача в статутному капіталі відповідача, оскільки стосуються не оцінки вартості усіх активів товариства, відповідно до частки позивача у статутному капіталі товариства, а лише визначення ринкової вартості об`єктів нерухомого майна.

Тобто за висновками Верховного Суду суди попередніх інстанцій, обмежившись посиланнями на ненадання позивачем належних доказів для вирішення спору, не надали оцінки зібраним у справі доказам, не дослідили питання щодо визначення вартості майна товариства, що є необхідним для вирішення спору у справі, та дійшли передчасних висновків про відмову в задоволенні позову.

Дійсно у цій постанові від 01.08.2022 у справі № 903/522/21 Верховний Суд у мотивувальній частині здійснив послання на частини п`яту - дванадцяту статті 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», які регулюють спірні правовідносини, однак висновків щодо застосування цієї норми права наведена скаржником постанова не містить.

Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

У справі № 903/1040/21 судом апеляційної інстанції встановлено, що у Звіті про оцінку майна №220207/2 - корпоративних прав - 100% частки у статутному капіталі ТОВ "Ковельська оптово-торгова база", а також часток учасників: Волинської ОСС (24%), ОСОБА_3 (25%), ОСОБА_4 (25%), ОСОБА_5 (11%), ОСОБА_6 (8%), складеному ПП "Експерт-Рівне-Консалт" станом на 30.07.2018, ринкова вартість 100% частки у статутному капіталі ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» визначена майновим підходом і становить 10 225 200,00 грн, а ринкова вартість частки позивача, що складає 24%, становить 2 454 048,00 грн.

Відповідачем доказів на підтвердження іншої ринкової вартості 100% частки у статутному капіталі ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» та частки позивача, що підлягала виплаті у зв`язку з його виходом зі складу учасників відповідача, ніж та, що визначена у наданому суду звіті про оцінку майна не надано.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Водночас на сторін покладено обов`язок довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 ГПК України).

За змістом статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Доводи касаційної скарги скаржника у справі № 903/1040/21 фактично зводяться до незгоди з постановленими у справі рішеннями судів попередніх інстанцій та необхідності переоцінки наявних у матеріалах справи доказів, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, оскільки відповідно до частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, фактичні обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, у справах № 904/366/20, №903/522/21 та у справі № 903/1040/21 не є подібними.

Щодо наведеної відповідачем у касаційній скарзі постанови Верховного Суду від 20.12.2023 у справі № 172/313/21, то наведені у ній висновки не є релевантними для справи № 903/1040/21.

У постанові Верховного Суду від 20.12.2023 у справі № 172/313/21 викладено висновок щодо застосування статті 106 ЦПК України при оцінці висновку експертизи, проведеної на замовлення учасників справи.

У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки у наданому до матеріалів справи № 172/313/21 висновку будівельно-технічного експертного дослідження 18 серпня 2014 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду, цей висновок експертів не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до вимог статті 106 ЦПК України в ньому не зазначено, що він підготовлений для подання до суду.

Разом з тим у справі № 903/1040/21 не встановлено обставин проведення експертизи на замовлення учасників справи, складення експертного висновку, який був врахований при постановленні оскаржуваних рішень та не містив застережень передбачених частиною 5 статті 101 ГПК України.

Визначення ринкової вартості 100% частки у статутному капіталі ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» здійснено у Звіті про оцінку майна № 220207/2, яка проведена ПП "Експерт-Рівне-Консалт". До звіту додано копію сертифіката №270/19 від 05.04.2019, виданого Фондом державного майна України, копію свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №2342 від 28.02.2005, копію сертифіката суб`єкта оціночної діяльності №2473 від 14.07.2001, виданого Фондом державного майна України, копію кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ№1697 від 02.10.2004.

Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Звіт про оцінку майна підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання (згідно із пунктом 59 Національного стандарту «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440). Висновок підписується оцінювачем (оцінювачами), який безпосередньо проводив оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання (абзац третій пункту 60 Національного стандарту «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440).

Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за недостовірну чи необ`єктивну оцінку майна згідно із законодавством (абзац перший пункту 55 Національного стандарту «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440).

Отже, об`єктивність оцінки майна та здійснення її відповідно до вимог чинного законодавства є обов`язком, встановленим Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», без будь-якої прив`язки до повідомлення суб`єкта оціночної діяльності про відповідальність.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 711 /650/13-ц.

Відповідачем у касаційній скарзі не наведено постанови Верховного Суду, у якій би містилися висновки, що відсутність у звіті суб`єкта оціночної діяльності застереження про те, що оцінювач обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що звіт підготовлено для подання до суду ставить під сумнів його об`єктивність та робить його неприйнятним як доказ. Наведена відповідачем постанова Верховного Суду від 20.12.2023 у справі № 172/313/21 також таких висновків не містить.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З огляду на викладене касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" на рішення Господарського суду Волинської області від 09.06.2022 та постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2024 у справі № 903/1040/21 підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 314 Господарського процесуального кодексу України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Постанова або ухвала суду касаційної інстанції оформлюється суддею- доповідачем (іншим суддею, якщо суддя-доповідач не згодний з постановою/ухвалою) і підписується всім складом суду, який розглядав справу, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 910/4647/18).

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 5 частини 1 статті 296, статтею 314 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційне провадження у справі № 903/1040/21, відкрите за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база" на рішення Господарського суду Волинської області від 09.06.2022 та постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 26.01.2024, закрити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Мамалуй

В. Студенець