ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2024 р. Справа №914/2331/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів І.Б. Малех

О.І. Матущака,

розглянувши у письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства «Галичина Агроресурси» б/н від 08.12.2023 (вх. № 01-05/3750/23 від 08.12.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2023 (повний текст рішення складено 21.11.2023, м. Львів, суддя П.Т. Манюк)

у справі № 914/2331/23

за позовом: фізичної особи-підприємця Мисько Сергія Анатолійовича, смт. Демидівка Рівненської області

до відповідача: Приватного підприємства «Галичина Агроресурси», м. Глиняни Львівської області

про стягнення 143 262,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Мисько Сергій Анатолійович звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства «Галичина Агроресурси» про стягнення 143 262,70 грн.

Позовні вимоги тим, що 08 липня 2022 року між сторонами у справі був укладений договір № 08/07/22/МСА про надання послуг з перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученні.

На виконання взятих за договором зобов`язань, позивачем, з 17.07.2022 по 22.09.2022, було надано відповідачу послуги з перевезення вантажів на загальну суму 1 083 600,00 грн, що підтверджується актами надання послуг, які на виконання та в порядку передбаченому договором були надіслані в адресу відповідача.

У свою чергу відповідачем, з 20.07.2022 по 13.04.2023, було проведено лише часткову оплату на загальну суму 944 510, 00 грн, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 139 090, 00 грн.

Разом з тим, позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь штраф в розмірі 4 172, 20 грн.

Заперечуючи позовні вимоги представник відповідача вказав, що у відповідності до п. 4.10 договору підставою для здійснення оплати є наступні документи: рахунок-фактура, товаро - транспортна накладна, CMR. Всупереч вказаним положенням договору, позивачем не були надіслані товаро - транспортна накладна та CMR, тому відповідач вважав, що право на оплату у нього не виникло.

Крім цього, оскільки між сторонами у справі виникли цивільні зобов`язання з перевезення вантажу, тому до даних правовідносин застосовується скорочена позовна давність, визначена ч. 1 ст. 315 Господарського кодексу України. На переконання відповідача, звернувшись до суду з даною позовною заявою у липні 2023 року позивач пропустив строк позовної давності, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.11.2023 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства «Галичина Агроресурси» на користь Фізичної особи-підприємця Мисько Сергія Анатолійовича суму в розмірі 145 946, 70 грн, з яких: 139 090, 00 грн - заборгованості; 4 172, 70 грн штрафу; 2 684, 00 грн судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції встановив, що відповідач свої зобов`язання перед позивачем щодо оплати вартості послуг виконав лише частково на загальну суму 944 510, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких містяться в матеріалах справи. Таким чином, у відповідача виникла заборгованість в розмірі 139 090, 00 грн.

Також, місцевий господарський суд перевірив здійснений позивачем розрахунок штрафу у сумі 4 172, 70 грн, та зазначив, що вказане нарахування проведено вірно, відтак позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, щодо застосування позовної давності, місцевий господарський суд зазначив, що позивачем надавалися відповідачу послуги перевезення вантажів з 17 липня 2022 року по 22 вересня 2022 року. Позовна заява подана позивачем до Господарського суду Львівської області і зареєстрована судом 31 липня 2023 року.

Відповідач, визнаючи наявність у нього заборгованості за договором, відповідно до платіжного доручення від 13 квітня 2023 року № 427 провів оплату в розмірі 54 000,00 грн. Таким чином, відповідач вчинив дію, яка свідчить про визнання ним боргу перед позивачем, а відтак відбулося перевивання перебігу позовної давності визначеної ч. 5 ст. 315 ГК України.

Таким чином, позивач звернувся до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів у межах позовної давності, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосовування наслідків спливу позовної давності, встановлені ст. 267 ЦК України.

Не погодившись з даним рішенням суду Приватне підприємство «Галичина Агроресурси» подало апеляційну скаргу б/н від 08.12.2023 (вх. № 01-05/3750/23 від 08.12.2023), в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2023 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення 143 262, 70 грн заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що всупереч положенням Договору № 08/07/22/МСА, позивачем не були надіслані товаро - транспортна накладна та CMR, саме тому відповідач вважав, що право на оплату у нього не виникало.

Апелянт також звертає увагу на те, що в матеріалах справи містяться акти наданих послуг на загальну суму в розмірі 1 030 407 грн, а платіжних інструкцій про оплату даних послуг на загальну суму в розмірі 94 44 510 грн.

Таким чином, підтверджений письмовими доказами (актами та платіжними інструкціями) розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 85 897 гривень (1 030 407 грн - 944 510 грн. = 85 897 грн).

Разом з тим, апелянт зазначає, що місцевий господарський суд, встановив, що між сторонами виникли правовідносини з перевезення вантажу, і відповідач (замовник) є вантажовідправником за вказаним договором перевезення, відтак дійшов обґрунтованого висновку про те, що до спірних правовідносин мають застосовуватися положення частини п`ятої статті 315 Господарського кодексу України.

Таким чином, на переконання відповідача позивач пропустив строк позовної давності.

Фізична особа-підприємць Мисько Сергій Анатолійович подав до суду відзив (Вх. №01-05/3750/23) на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно положень статей 901 та 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 908 Цивільного кодексу України визначено, що перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до приписів статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до приписів статті 307 Господарського кодексу України, договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ч.1 ст.916 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

08 липня 2022 року між сторонами у справі був укладений договір № 08/07/22/МСА про надання послуг з перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученні.

Відповідно до п. п. 1.1.-1.3 договору, на умовах і в порядку, передбаченими даним договором, перевізник зобов`язується за плату замовника виконувати перевезення вантажів автомобільним вантажним транспортом на території України та за її межами, а замовник зобов`язується приймати належним чином надані послуги та здійснювали їх оплату. Перевезення вантажів за цим договором здійснюються у відповідності з Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, та міжнародне перевезення вантажів. При міжнародних автомобільних перевезеннях використовується міжнародна товарно-транспортна накладна CMR, а при автомобільних перевезеннях територією України використовується товарно-транспортна накладна.

Пунктом 3.2.2 договору встановлено, що перевізник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати оплату за надані послуги протягом 3-х банківський днів.

Відповідно до п. 4.1. договору, розмір плати за перевезення встановлюється в актах виконаних робіт до даного договору на перевезення, що є невід`ємною частиною цього договору. Загальна вартість цього договору визначається вартістю наданих перевізником послуг і оплачених замовником послуг протягом строку його дії (п. 4.7 договору).

На виконання взятих за договором зобов`язань, позивачем, за період з 17.07.2022 по 22.09.2022, було надано відповідачу послуги з перевезення вантажів, що підтверджується актами надання послуг, а саме: 02/07 від 15.07.2022 на суму 49 959, 00 грн; 07/07 від 26.07.2022 на суму 51 891, 00 грн; 29/07 від 30.07.2022 на суму 52 920, 00 грн; 06/08 від 19.07.2022 на суму 51 429, 00 грн; 02/08 від 04.08.2022 на суму 52 563, 00 грн; 14/08 від 25.08.2022 на суму 51 450, 00 грн; 18/08 від 31.08.2022 на суму 154 266, 00 грн; 001/09 від 02.09.2022 на суму 51 450, 00 грн; 02/ від 06.09.2022 на суму 51 450, 00 грн; 03/09 від 07.09.2022 на суму 51 450, 00 грн; 05/09 від 12.09.2022 на суму 154 308, 00 грн; 10/09 від 19.09.2022 на суму 154 455, 00 грн; 14/09 від 22.09.2022 на суму 102 816, 00 грн (Том 1, а/с 7-19).

Колегія суддів дослідивши матеріали справи вказує, що акт наданих послуг №06/07 від 21.07.2022 на суму 53 193, 00 на який посилається позивач, в матеріалах справи відсутній.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи містяться акти наданих послуг на загальну суму в розмірі 1 030 407 грн, а платіжних інструкцій про оплату даних послуг на загальну суму в розмірі 94 44 510 грн.

Таким чином, підтверджений письмовими доказами (актами та платіжними інструкціями) розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 85 897, 00 гривень (1 030 407, 00 грн - 944 510, 00 грн. = 85 897, 00 грн).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Доказів виконання зобов`язання щодо здійснення оплати наданих послуг з перевезення вантажу на суму 85 897, 00 грн, відповідач на момент розгляду даної справи не надав.

Враховуючи наведе, рішення в частині стягнення заборгованості в розмірі 139 090, 00 грн підлягає скасуванню, та прийняття нового, яким слід стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 85 897, 00 грн, яка підтверджена матеріалами справи.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначив, що тільки після отримання оригіналів транспортних накладних (СМR) і на підставі вказаних у цих відомостей відповідачем було підписано акти наданих послуг. Доказів на спростування вказаних обставин представником відповідача не надано.

Відтак, доводи апеляційної скарги про неотримання транспортних накладних (СМR) оцінюються судом критично.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача штраф в розмірі 4 172, 70 грн.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що за порушення умов цього договору винна сторона несе відповідальність, передбачену цим договором, а також чинним законодавством України.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання є штрафними санкціями.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Умовами договору передбачено зобов`язання замовника за несвоєчасну оплату за належно надані послуги сплатити перевізнику штраф у розмірі 3 % від суми на яку було надано послугу (п.п. 3.3.5, п. 3.1. договору).

Здійснивши розрахунок 3% річних з урахуванням встановленої апеляційним судом суми основної заборгованості, колегія суддів вказує, що з відповідача підлягає до стягнення 3% річних у розмірі 2 576, 91 грн.

Щодо посилання апелянта на те, що позивачем пропущенно строк позовної давності, колегія суддів вказує наступне.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (ст. 925 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 3 ст. 925 ЦК України, до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно ч. 5. ст. 315 ГК України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

01 серпня 2006 року Верховною Радою України прийнято Закон України Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956, якою врегульовані правовідносини, що випливають з договору міжнародного перевезення вантажу.

З урахуванням ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України та ст. 3 ГПК України, положення зазначеної Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів мають пріоритет над правилами, передбаченими законодавством України.

Згідно з п.1 ст.1 вказаної Конвенції, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конвенції, термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в один рік. Однак, у випадку навмисного правопорушення або такого неналежного виконання обов`язків, яке згідно законодавства, що застосовується судом або арбітражем, який розглядає справу, прирівнюється до навмисного правопорушення, термін позовної давності встановлюється в три роки. Відлік терміну позовної давності починається: а) у випадку часткової втрати чи пошкодження вантажу, або прострочення в доставці - з дня доставки; б) у випадку втрати всього вантажу - з тридцятого дня по закінченню узгодженого терміну доставки, або, за відсутності такого терміну, - з шістдесятого дня після прийняття вантажу перевізником для перевезення; с) у всіх інших випадках - по закінченню тримісячного терміну з дня укладання договору перевезення.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (ст. 218 ГК України).

Згідно приписів ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином саме особа, яка порушила зобов`язання має довести відсутність своєї вини у вказаному порушенні в силу вимог вищевказаних норм законодавства.

Відповідач уклавши вищезгаданий договір про надання послуг з перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученні та отримавши від позивача послуги міжнародного перевезення вантажу та відповідні міжнародні транспортні накладні (СМR), будь яких заходів для погашення повної суми заборгованості не вжив.

Позивачем надавалися відповідачу послуги перевезення вантажів з 17 липня 2022 року по 22 вересня 2022 року. Позовна заява подана позивачем до Господарського суду Львівської області і зареєстрована судом 31 липня 2023 року.

Крім цього, відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідач, визнаючи наявність у нього заборгованості за договором, відповідно до платіжного доручення від 13 квітня 2023 року № 427 провів оплату в розмірі 54 000,00 грн. Таким чином, відповідач вчинив дію, яка свідчить про визнання ним боргу перед позивачем, а відтак відбулося перевивання перебігу позовної давності визначеної ч. 5 ст. 315 ГК України.

Відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те,що позивач звернувся до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів у межах позовної давності, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосовування наслідків спливу позовної давності, встановлені ст. 267 ЦК України.

Згідно з положеннями частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами частин 1-5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вказане, апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги Приватного підприємства «Галичина Агроресурси», скасування рішення Господарського суду Львівської області від 16.12.2023 у справі №914/2331/23 в частині стягнення 53 193, 00 грн основної заборгованості та 3% річних у розмірі 1 595, 79 грн та ухвалення в цій частині нового про відмову в позові.

Судові витрати.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судовий збір, у відповідності до норм ст. 129 ГПК України, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Галичина Агроресурси» б/н від 08.12.2023 (вх. № 01-05/3750/23 від 08.12.2023) задоволити частково.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 16.12.2023 року у справі №914/2331/23 скасувати. Прийняти нове рішення.

3.Позовні вимоги задовольнити частково.

4.Стягнути з Приватного підприємства «Галичина Агроресурси» (80720, м. Глиняни Львівського району Львівської області, вул. Львівська, 85, ) на користь Фізичної особи-підприємця Мисько Сергія Анатолійовича (35200, смт. Демидівка Дубенського району Рівненської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) суму в розмірі 90 131, 45 грн, з яких:

- 85 897, 00 грн - заборгованості;

- 2 576, 91 грн штрафу;

- 1 657, 54 грн судового збору.

В частині стягнення 53 193, 00 грн основної заборгованості та 3% річних у розмірі 1 595, 79 грн відмовити.

5.Стягнути з Приватного підприємства «Галичина Агроресурси» (80720, м. Глиняни Львівського району Львівської області, вул. Львівська, 85, ) на користь Фізичної особи-підприємця Мисько Сергія Анатолійовича (35200, смт. Демидівка Дубенського району Рівненської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 1 539, 68 грн витрат по оплаті судового збору за розгляд справи у суді апеляційної скарги.

6.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя І.Б. Малех

Суддя О.І. Матущак