УХВАЛА

м. Київ

03.04.2024Справа № 910/16379/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О., розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Нестеренко Катерини Віталіївни про долучення доказів понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на правничу допомогу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

до Фізичної особи-підприємця Нестеренко Катерини Віталіївни

про визнання недійсним договору

без виклику (повідомлення) представників учасників процесу

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Нестеренко Катерини Віталіївни про визнання недійсним договору про передання прав від 03.11.2021, укладеного між Компанією EL PASADENA INVEST LIMITED та Фізичною особою-підприємцем Нестеренко Катериною Віталіївною.

В обґрунтування позовних вимог (у редакції заяви про зміну підстав позову) позивач посилається на відсутність згоди АТ КБ "Приватбанк" на відступлення права вимоги за договором про передання прав від 03.11.2021; порушенням оспорюваним правочином законодавства, яке регулює правовідносини щодо банківського рахунку щодо права заміни суб`єктного складу в частині кредитора; укладення опорюваного договору представником Компанії EL PASADENA INVEST LIMITED із перевищенням наданих повноважень за відсутності доказів його схвалення юридичною особою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому засіданні 22.02.2024 суд постановив протокольну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 07.03.2024.

У судовому засіданні 07.03.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.03.2024 у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" відмовлено повністю.

27.03.2024 через відділ діловодства суду від через систему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява про долучення доказів понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення.

Розглянувши заяву відповідача про долучення доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення, судом встановлено таке.

Відповідно до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Зі змісту ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України випливає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом враховано, що відповідачем у першій заяві по суті спору (відзиві) не було подано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, однак, суд зазначає, що сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Відмова судом у задоволенні витрат на правову допомогу з підстав неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат фактично є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №922/676/21, від 18.01.2022 у справі №910/2679/21, від 21.06.2022 у cправі №908/574/20.

Водночас у судовому засіданні 07.03.2024 представником відповідача до завершення судових дебатів було усно заявлено про подання ним доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 129 ГПК України.

У своїй заяві про долучення доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення відповідач на виконання ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України надає суду докази понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 75000,00 грн.

У заяві про ухвалення додаткового рішення представник відповідача просить суд поновити строк для подання додаткових доказів щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме рахунку на оплату наданих послуг № 1803 від 18.03.2024 та детального опису послуг, наданих АБ "Титаренко та партнери" у справі № 910/16379/23 згідно договору про надання правової допомоги № 2319 від 12.01.2024. Представник відповідача стверджує, що зазначені докази не могли бути надані у встановлений законом строк протягом 5 днів після ухвалення судом рішення, оскільки повний текст рішення від 07.03.2024 був складений лише 15.03.2024, відтак, зазначені докази (рахунок та опис послуг) були складені на наступний робочий день після отримання електронної копії повного тексту рішення суду. Зважаючи на зміст рішення суду від 07.03.2024, до отримання його повного тексту неможливо було визначити, на користь позивача чи відповідача воно було ухвалене, та чи підлягають стягненню з позивача витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу. У зв`язку із наведеним, відповідачем були пропущені строки подання до суду відповідних додаткових доказів.

У відповідності до ч.1 ст.113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Як зазначено судом вище, у судовому засіданні 07.03.2024 представник відповідача до закінчення судових дебатів повідомив про намір подати докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Виходячи з приписів частини 8 статті 129 ГПК України, відлік п`ятиденного строку на подання відповідних доказів розпочинається після ухвалення рішення суду, тобто після 07.03.2024, та тривав до 12.03.2024 включно.

Заява про долучення доказів понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення подана відповідачем до суду 27.03.2024. Отже, відповідачем пропущений установлений частиною 8 статті 129 ГПК України процесуальний строк на подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування заяви про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

При цьому поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує виходячи з поважності причин пропуску строку на оскарження.

Вказані висновки Верховного Суду викладені у постанові від 30.09.2022 у cправі №910/21285/21.

Верховний Суд у постановах від 18.08.2023 у справі № 32/257-10 та від 03.04.2023 у справі № 906/1357/20 також дійшов висновку про те, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є по суті пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

З огляду на вимоги статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України заявник повинен довести обставини, на які він посилається як на поважні причини пропуску встановленого законом строку, шляхом подання відповідних доказів. Без доведення заявником таких обставин підстави для поновлення пропущеного строку та розгляду відповідної заяви у суду відсутні.

У розумінні статті 86 Господарського процесуального кодексу України питання про поважність причин пропуску процесуального строку вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом із цим, представник відповідача був присутній у судовому засіданні 07.03.2024, на якому було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомляв про подання відповідних доказів згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України, що розпочинається після ухвалення рішення суду. У судовому засіданні 07.03.2024 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Водночас, посилання представника відповідача на необхідність отримання повного тексту рішення як на підставу для поновлення процесуального строку на подання доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу судом не визнаються поважними.

Суд зауважує, що норми ст.129 ГПК України не ставлять в залежність порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу від мотивування та складення повного тексту судового рішення.

Представник відповідача не навів жодних об`єктивних обставин та поважних причин, які унеможливили вчасне подання ним доказів на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.14 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням тих чи інших процесуальних дій.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники прави зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини пропуску встановленого законом процесуального строку залежали виключно від поведінки представника відповідача, а не об`єктивної причини, та не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку на подання доказів на підтвердження витрат на правову допомогу, оскільки представник відповідача не проявив особистої старанності при реалізації процесуальних прав.

За встановлених вище обставин, суд дійшов висновку про відмову у поновленні пропущеного процесуального строку.

Згідно із ст.118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі неподання відповідних доказів, розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Ураховуючи викладене, заява відповідача про долучення доказів понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 118, 119, 129, 244, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Нестеренко Катерини Віталіївни про поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

2. Залишити без розгляду заяву Фізичної особи-підприємця Нестеренко Катерини Віталіївни про долучення доказів понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на правничу допомогу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання ухвали: 03.04.2024.

Суддя С.О. Турчин