ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2024 р. Справа№ 910/10704/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Козир Т.П.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Король Д.В.,

від відповідача - Опалюк С.В.,

від третьої особи - не з`явився,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Фізичної особи - підприємця Понькіної Оксани Володимирівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 (повний текст рішення складено 28.12.2023)

у справі № 910/10704/23 (суддя Павленко Є.В.)

За позовом Фізичної особи - підприємця Понькіної Оксани Володимирівни

до Приватного акціонерного товариства "Завод Супутник"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювелірний Завод "Діамант-13"

про витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

У 2023 році Фізична особа - підприємець Понькіна Оксана Володимирівна звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Завод Супутник" про витребування майна.

11.10.2023 року через загальний відділ канцелярії суду від Фізичної особи - підприємця Понькіної Оксани Володимирівни надійшла заява про зміну предмета позову від цієї ж дати № 391/23-К, у якій позивач просив суд першої інстанції витребувати на його користь у відповідача брухт дорогоцінного металу на загальну вартість 3 356 806,76 грн., а саме: золото (Au) 375° проби, вагою 6,73, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 2,52; золото (Au) 500° проби, вагою 168,09, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 84,045; золото (Au) 583° проби, вагою 697,35, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 406,56; золото (Au) 585° проби, вагою 2 688,634, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 1 572,85; золото (Au) 750° проби, вагою 94,47, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 70,85; золото (Au) 809° проби, вагою 8,36, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 6,76; золото (Au) 900° проби, вагою 4,28, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 3,852; золото (Au) 958° проби, вагою 7,00, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 6,706; срібло (Ag) 875° проби, вагою 55,3, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 48,39; срібло (Ag) 916° проби, вагою 3,1, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 2,84; срібло (Ag) 925° проби, вагою 1 214,50, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 1 123,41, які складаються з брухту ювелірних виробів, перелік яких наведений у цій заяві. (т.1, а.с. 80-96).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2023 року зазначену заяву прийнято до розгляду.

Отже, в обґрунтування позову позивач посилався не те, що відповідно до умов договору №04/19 від 01.04.2019 року, нею було передано брухт дорогоцінного металу ТОВ «Ювелірний завод «ДІАМАНТ-13», однак відповідач не допускає ТОВ «Ювелірний завод «ДІАМАНТ-13» до орендованих приміщень, де зберігається брухт дорогоцінного металу, який належить позивачу. Відтак, позивач звертався до відповідача з листом про повернення брухту дорогоцінного металу, який було залишено без реагування, а брухт дорогоцінного металу не був повернутий.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем належними та допустимими доказами не було доведено всіх необхідних обставин, що становлять предмет доказування у даному позові про витребування майна з чужого незаконного володіння, зокрема, факту наявності у відповідача на момент вирішення даного спору вказаного майна, а також наявності індивідуальних ознак такого майна.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Фізична особа - підприємець Понькіна Оксана Володимирівна звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Одночасно, з апеляційною скаргою скаржником заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 року у справі №910/10704/23.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що спірний брухт дорогоцінного металу має індивідуально визначені ознаки та складається з ювелірних виробів, які мають опис, пробу та вагу (у грамах). З матеріалів справи вбачається, що брухт дорогоцінного металу було передано позивачем третій особі, відповідно до умов договору №04/19 від 01.04.2019 року, однак у січні 2022 року строк дії договору оренди приміщень, які орендувала тертя особа у відповідача закінчився, новий договір оренди укладений не був. Отже, як стверджує позивач, станом на 24.02.2022 року в раніше орендованих третьою особою у відповідача приміщеннях залишились основні засоби, техніка та обладнання третьої особи, а також майно третіх осіб, в тому числі брухт ювелірних, до якого у нього немає доступу. Відтак, на думку скаржника у позовній заяві було зазначено індивідуально визначене майно, надані належні та допустимі докази передачі такого майна третій особі, зберігання його за адресою знаходження відповідача, до якої у позивача відсутній доступ, відсутність перетворення майна на інші ювелірні вироби (лист третьої особи, пояснення третьої особи по суті спору). Також скаржник звертає увагу, що ним було доведено, що саме відповідачем здійснюються дії, направлені на перешкоджання доступу до майна, яке належить позивачу у приміщеннях, які орендувало ТОВ «Ювелірний завод «ДІАМАНТ-13».

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2024 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Козир Т.П., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Понькіної Оксани Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 року та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10704/23.

25.01.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/10704/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 75 528 грн. 15 коп.

08.02.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Фізичної особи - підприємця Понькіної Оксани Володимирівни надійшла заява на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Понькіної Оксани Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 року, розгляд справи призначено на 03.04.2024 року.

14.02.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) Північного апеляційного господарського суду від Фізичної особи - підприємця Понькіної Оксани Володимирівни, позивача у справі, надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2024 року клопотання Фізичної особи - підприємця Понькіної Оксани Володимирівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

15.02.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) Північного апеляційного господарського суду від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому остання підтримала апеляційну скаргу та просила здійснювати розгляд справи без участі представника.

В судовому засіданні 03.04.2024 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, просив здійснювати розгляд справ без у часті представника.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника третьої особи.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.04.2019 року між позивачем та третьою особою було укладено договір підряду на виготовлення ювелірних виробів з давальницької сировини № 04/19, за умовами якого останній зобов`язався за завданням Підприємця виготовити нові ювелірні вироби та напівфабрикати ювелірних виробів з належних позивачу на праві власності ювелірних виробів, брухту ювелірних виробів, злитків дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння. дорогоцінного каміння органогенного утворення, напівдорогоцінного каміння (далі - давальницька сировина), а Підприємець - прийняти та оплатити виконану роботу. (т.1, а.с. 81-84).

Зазначений договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками наведених суб`єктів господарювання.

Відповідно до пунктів 3.1.3. та 3.1.5. договору Завод зобов`язався відповідно до погоджених сторонами строків провести комісійний сплав давальницької сировини, встановити проби, провести розрахунок фактичних втрат давальницької сировини, підготувати звіт про використання такої сировини та виготовити погоджені сторонами ювелірні вироби.

Підприємець відповідно до пунктів 3.3.1. та 3.3.3. вказаного договору зобов`язався надати Заводу давальницьку сировину належної якості та за вимогою останнього надати документи, що підтверджують право власності позивача на неї, а також без затримки прийняти та оплатити виконані роботи відповідно до умов цього правочину.

Даний договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2019 року та вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах, якщо жодна зі сторін не повідомить письмово іншу, не менш як за 30 календарних днів до дня завершення дії цього правочину, про його припинення у визначену пунктом 4.1. договору дату.

Також в матеріалах справи наявний договір №01/19 від 01.04.2019 року укладений між позивачем та Повним товариством "Ломбард 9999" Сіренко Ю.С. і компанія" (далі - Ломбард) за умовами якого останнє зобов`язалося передати у власність позивача товар, зокрема, невикуплені предмети закладу - брухт дорогоцінного металу, а позивач - прийняти такий товар та оплатити його на умовах цього правочину. (т.1, а.с. 78-79).

Як вбачається з матеріалів справи, у період з вересня 2021 року по лютий 2022 року на підставі вищевказаного договору Ломбард передав, а позивач - прийняв та оплатив товар (брухт дорогоцінних металів у ювелірних виробах) на загальну суму 3 356 806,76 грн., що підтверджується видатковими накладними: від 08.02.2022 року № 61 на суму 166 683,22 грн., від 31.01.2022 року № 35 на суму 30 011,49 грн., від 01.02.2022 року № 47 на суму 220 824,47 грн., від 10.01.2022 року № 15 на суму 191 438,71 грн., від 04.01.2022 року № 9 на суму 191 625,53 грн., від 23.12.2021 року № 574 на суму 226 060,65 грн., від 23.12.2021 року № 570 на суму 82 033,18 грн., від 06.12.2021 року № 551 на суму 272 656,91 грн., від 16.12.2021 року № 563 на суму 209 430,51 грн., від 11.11.2021 року № 527 на суму 80 243,91 грн., від 25.11.2021 року № 534 на суму 221 136,36 грн., від 24.11.2021 року № 533 на суму 28 208,77 грн., від 01.11.2021 року № 514 на суму 191 936,46 грн., від 19.10.2021 року № 491 на суму 168 296,70 грн., від 01.10.2021 року № 474 на суму 145 990,99 грн., від 27.09.2021 року № 458 на суму 180 589,37 грн., від 17.09.2021 року № 445 на суму 86 046,98 грн., від 15.09.2021 року № 443 на суму 121 506,42 грн., від 13.09.2021 року № 437 на суму 81 186,62 грн., від 06.09.2021 року № 427 на суму 139 778,57 грн., від 10.09.2021 року № 433 на суму 72 220,08 грн. та від 16.09.2022 року № 69 на суму 248 892,86 грн., - з протоколами погодження договірної ціни на брухт дорогоцінних металів до вказаних видаткових накладних, а також банківською випискою з рахунку Підприємця за період з 01.08.2021 року по 23.02.2022 року. (т.1, а.с. 37, 38-41, 43, 44-45, 46, 48, 50-51, 52-53, 54, 56, 58, 60, 62, 64-66, 68, 70, 72, 74, 76, зв.а.с. 37, 42, зв.а.с.43, зв.а.с. 45, 47, 49, зв.а.с. 51, зв.а.с.53, 55, 57, 59, 61, 63, 67, 69, 71, 73, 75, 77, 31-36).

На виконання умов договору №04/19 21.02.2022 року позивач передав, а третя особа - прийняв, на зберігання за актом прийому-передачі давальницької сировини від вказаної дати наступну давальницьку сировину: золото (Au) 375° проби, вагою 6,73, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 2,52; золото (Au) 500° проби, вагою 168,09, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 84,045; золото (Au) 583° проби, вагою 697,35, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 406,56; золото (Au) 585° проби, вагою 2 688,634, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 1 572,85; золото (Au) 750° проби, вагою 94,47, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 70,85; золото (Au) 809° проби, вагою 8,36, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 6,76; золото (Au) 900° проби, вагою 4,28, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 3,852; золото (Au) 958° проби, вагою 7,00, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 6,706; срібло (Ag) 875° проби, вагою 55,3, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 48,39; срібло (Ag) 916° проби, вагою 3,1, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 2,84; срібло (Ag) 925° проби, вагою 1 214,50, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 1 123,41. (т.1, а.с. 80).

Також в матеріалах справи наявні акти про не допуск від 24.10.2022 року, від 25.10.2022 року та від 27.10.2022 року складені на підтвердження того, що працівники ТОВ «Ювелірний завод «ДІАМАНТ-13» прибувши за місцезнаходженням обладнання, що знаходиться у володінні ТОВ «Ювелірний завод «ДІАМАНТ-13», яке знаходиться на території ПАТ «Завод Супутник», за адресою вул. Межигірська, 82-А у місті Києві, не змогли потрапити на територію заводу, а також приміщень, у яких знаходиться вказане обладнання. Також зазначено, що охоронець, що здійснює пропуск фізичних осіб та автомобілів на територію заводу «Супутник» повідомив про те, що не може надати допуск до приміщень. Вказані акти підписані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (т.1, а.с. 13-15).

ТОВ «Ювелірний завод «ДІАМАНТ-13» звернувся до відповідача з листом №7 від 08.11.2022 року в якому вимагав усунути перешкоди у доступ до майна третьої особи та повідомити дату, час для вивезення представниками ТОВ «Ювелірний завод «ДІАМАНТ-13» належних товариству основних засобів, обладнання, техніки. (т.1, а.с. 11).

01.04.2023 року Підприємець звернувся до Заводу з листом щодо виконання зобов`язань за цим договором підряду, у якому просив третю особу невідкладно повернути переданий брухт дорогоцінних металів та/або нові ювелірні вироби, виготовлені з давальницької сировини. (т.1, а.с. 30).

Листом від 08.04.2023 року вих. № 21 Завод повідомив позивача про те, що він орендував приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , у яких було розміщене належне Підприємцю майно. Однак, у січні 2022 строк дії договору оренди вказаних приміщень закінчився, новий договір оренди укладений не був. У зв`язку з цим станом на 24.02.2022 року у вказаних приміщеннях залишились основні засоби, техніка та обладнання Заводу, до яких у нього немає доступу, у тому числі й до майна позивача. Завод також повідомив про те, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про надання доступу до зазначених приміщень для повернення своїх основних засобів, техніки, обладнання, документів. Однак, відповідач відмовляється надавати такий доступ, що підтверджується актами про недопуск до вказаних приміщень, копії яких були додані до цього листа. За таких обставин, третя особа повідомила позивача про те, що вона не в змозі повернути належне останньому майно або виготовлені з нього ювелірні вироби. (т.1, а.с. 29).

В матеріалах справи наявний договір оренди №701 від 16.01.2017 року укладений між Приватним акціонерним товариством «Завод Суптник» та ТОВ «Ювелірний завод «ДІАМАНТ-13» відповідно до умов якого третя особа орендувала у відповідача приміщення за адресою м. Київ, вул. Межигірська, 82-А. (т.1, а.с. 18-22).

В подальшому, позивач звернувся з листом від 15.06.2023 року до відповідача з вимогою повернути належне позивачу майно, яке було передано ТОВ «Ювелірний завод «ДІАМАНТ-13». (т.1, а.с. 7).

Отже, спір у даній справі на думку позивача виник у зв`язку з порушенням належним йому права власності на передане третій особі майно - брухт дорогоцінних металів, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду на підставі статті 41 Конституції України, статтей 317, 319, 387 Цивільного кодексу України з вимогою про витребування свого майна у відповідача, який, на думку позивача, незаконно, без відповідної правової підстави заволодів ним.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Статтею 15 Цивільного кодексу України унормовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Водночас, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158 гс18). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.316, ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 Цивільного кодексу України.

Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.

Відповідно до ч.1 ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця), з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Тобто витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Правовий аналіз положень статті 387 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до не власника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

Таким чином, у спорі між особою, яка вважає себе власником спірного майна, та особою, яка вважає себе законним володільцем (користувачем) спірного майна, сторонами спору є особи, які претендують на спірне майно, а суду для правильного вирішення спору слід з`ясувати та перевірити передусім правові підстави, відповідно до яких виникло та існує речове право на майно.

Під час розгляду вимог про витребування майна у його набувача мають бути враховані всі умови, передбачені ст. 387 Цивільного кодексу України, а саме: 1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; 2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи; 3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально визначеним; 4) віндикаційний позов має недоговірний характер та спрямований на захист речових прав; 5) між позивачем і відповідачем мають бути відсутні договірні відносини, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів.

З огляду на викладене, звертаючись до суду з віндикаційним позовом, позивач повинен підтвердити його право власності на витребуване майно, факт вибуття вказаного майна з його володіння, наявність вказаного майна у незаконному володінні відповідача. При цьому, об`єктом віндикаційного позову можуть бути лише індивідуально-визначені речі.

Таким чином, звертаючись з даним позовом, позивач перш за все має надати докази на підтвердження права власності на спірне майно, має довести індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявність майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутність в останнього правових підстав для володіння цим майном.

За даним позовом, позивач просить витребувати з чужого незаконного володіння відповідача брухт дорогоцінного металу на загальну вартість 3 356 806,76 грн., а саме: золото (Au) 375° проби, вагою 6,73, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 2,52; золото (Au) 500° проби, вагою 168,09, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 84,045; золото (Au) 583° проби, вагою 697,35, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 406,56; золото (Au) 585° проби, вагою 2 688,634, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 1 572,85; золото (Au) 750° проби, вагою 94,47, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 70,85; золото (Au) 809° проби, вагою 8,36, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 6,76; золото (Au) 900° проби, вагою 4,28, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 3,852; золото (Au) 958° проби, вагою 7,00, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 6,706; срібло (Ag) 875° проби, вагою 55,3, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 48,39; срібло (Ag) 916° проби, вагою 3,1, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 2,84; срібло (Ag) 925° проби, вагою 1 214,50, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 1 123,41, які складаються з брухту ювелірних виробів.

Згідно з ч. 1, ст. 190 Цивільного кодексу України ' , , ? '.

Згідно з ст.184 Цивільного кодексу України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Індивідуально визначеними є такі речі, які відрізняються від інших індивідуальними ознаками: а) єдині у своєму роді; б) відрізняються від інших кількома ознаками; в) вирізнені із загальної маси речей цього роду. Поділ речей на речі, визначені індивідуальними ознаками, та речі, визначені родовими ознаками, пов`язаний як з природними властивостями речей, так і з способами їхньої індивідуалізації. Поряд із предметами, єдиними у своєму роді, до речей, визначених індивідуальними ознаками, можуть бути віднесені речі, певним способом виокремлені учасниками правочину з маси однорідних речей. Якщо ж річ визначена тільки кількісно (числом, вагою, мірою) і характеризується ознаками, спільними для всіх речей такого роду, - це річ, визначена родовими ознаками.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

З`ясовуючи питання щодо доведеності позивачем факту незаконного вибуття з його власності вищезазначеного майна та безпідставне знаходження цього майна у відповідача, колегія суддів встановила наступне.

Як було зазначено вище, позивач на підставі договору від 01.04.2019 року № 01/19 придбав у Повного товариства "Ломбард 9999" Сіренко Ю.С. брухт дорогоцінних металів, а саме: золото (Au) 375° проби, вагою 6,73, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 2,52; золото (Au) 500° проби, вагою 168,09, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 84,045; золото (Au) 583° проби, вагою 697,35, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 406,56; золото (Au) 585° проби, вагою 2 688,634, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 1 572,85; золото (Au) 750° проби, вагою 94,47, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 70,85; золото (Au) 809° проби, вагою 8,36, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 6,76; золото (Au) 900° проби, вагою 4,28, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 3,852; золото (Au) 958° проби, вагою 7,00, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 6,706; срібло (Ag) 875° проби, вагою 55,3, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 48,39; срібло (Ag) 916° проби, вагою 3,1, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 2,84; срібло (Ag) 925° проби, вагою 1 214,50, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 1 123,41, та загальна вартість якого, за твердженням Підприємця, становить 3 356 806,76 грн.

У доказ вказаного вище, позивач долучив до матеріалів справи видаткові накладні, протоколи погодження договірної ціни та банківську виписку з рахунку про, що було також зазначено вище.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до долучених видаткових накладних позивач придбав у Повного товариства "Ломбард 9999" Сіренко Ю.С. брухт дорогоцінного металу зокрема у вигляді ювелірних виробів (хрестик, обручка, сережки, шпилька, ланцюг, каблучка, кулон, печатка, цепочка, браслет).

Досліджуючи питання правомірності знаходження спірного майна у відповідача, колегія суддів встановила наступне.

Також, як вже було зазначено вище, позивач на підставі договору підряду №04/19 від 01.04.2019 року відповідно до акту прийому-передачі давальницької сировини від 21.02.2022 року передав ТОВ «Ювелірний завод «ДІАМАНТ-13» золото (Au) 375° проби, вагою 6,73, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 2,52; золото (Au) 500° проби, вагою 168,09, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 84,045; золото (Au) 583° проби, вагою 697,35, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 406,56; золото (Au) 585° проби, вагою 2 688,634, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 1 572,85; золото (Au) 750° проби, вагою 94,47, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 70,85; золото (Au) 809° проби, вагою 8,36, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 6,76; золото (Au) 900° проби, вагою 4,28, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 3,852; золото (Au) 958° проби, вагою 7,00, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 6,706; срібло (Ag) 875° проби, вагою 55,3, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 48,39; срібло (Ag) 916° проби, вагою 3,1, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 2,84; срібло (Ag) 925° проби, вагою 1 214,50, вага дорогоцінного металу в перерахунку 999.9 - 1 123,41. (т.1, а.с. 80).

Колегія суддів звертає увагу, що зі змісту даного акту не вбачається місце передачі та місце подальшого зберігання відповідної давальницької сировини.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що акт прийому-передачі давальницької сировини підписано 21.02.2022 року, однак як вбачається з листа №21 від 08.04.2023 року, завод вказує, що строк дії договору оренди приміщення, яке орендувала третя особа, закінчився у січні 2022 року. (т.1, а.с. 29).

Тобто, в лютому 2022 року, коли позивач передавав давальницьку сировину третій особі, договір оренди приміщення за адресою: місто Київ, вулиця Межигірська, 82-А вже закінчився.

Отже, достеменно встановити, що позивач передав перераховане вище майно третій особі саме в орендоване приміщення ТОВ «Ювелірний завод «ДІАМАНТ-13» у відповідача за адресою місто Київ, вул. Межигірська, 82-А, відповідно до матеріалів справи встановити неможливо.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що позивачем не доведено та в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази знаходження відповідного майна позивача в зазначеному нежитловому приміщенні відповідача на момент звернення позивача з даним позовом до суду та на час вирішення даного спору.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач, як вже було зазначено вище придбав у Повного товариства "Ломбард 9999" Сіренко Ю.С. брухт дорогоцінних металів у вигляді золота, срібла та зокрема ювелірних виробів, однак третій особі позивач передав лише золото та срібло.

До предмету доказування у віндикаційному позові, як вже зазначалося вище, входять факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майно. (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від від 23.10.2019 року у справі №5015/5293/11.).

Як вказувалось вище об`єктом віндикаційного позову може бути лише індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову.

Водночас, передане позивачем майно третій особі на підставі акту від 21.02.2022 року не є індивідуально визначеним майном, а посилання скаржника, що таке майно містить проби не визначає його індивідуально визначеним майном, оскільки наприклад золото, однієї проби не є в одиничному екземплярі.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд обґрунтовано зазначив, що з акту прийому-передачі давальницької сировини за договором підряду від 01.01.2019 року № 04/19, на який і посилався позивач у своєму позові, можливо лише встановити факт передання Заводу дорогоцінного металу певного хімічного складу (золото чи срібло) та його вагу, що не є ознаками, які індивідуалізують таке майно порівняно з аналогічними дорогоцінними металами.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що зі змісту договору підряду №04/19 від 01.04.2019 року вбачається, що предметом вказаного правочину є роботи, у результаті яких третя особа повинна була провести комісійний сплав давальницької сировини, встановити проби та виготовити нові ювелірні вироби.

Тобто, у результаті виконання своїх зобов`язань за договором Завод повинен був видозмінити передане йому позивачем майно та створити інші (нові) речі.

Разом із цим, об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень Цивільного кодексу України.

В той же час, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що передане Заводу майно не було змінене у зв`язку з виконанням останнім своїх зобов`язань за договором.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи скаржника, що третьою особою не було здійснено перетворення майна на інші ювелірні вироби, що зокрема підтверджується листом третьої особи та поясненнями третьої особи по суті спору, оскільки вказане є лише припущенням ТОВ «Ювелірний завод «ДІАМАНТ-13», яке не підтверджується будь-яким документальним доказом.

Й наостанок колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку у позивача наявні правовідносини з ТОВ «Ювелірний завод «ДІАМАНТ-13» на підставі договору №04/19 від 01.04.2019 року, який за своєю правовою природою є договором підряду, а тому права та обов`язки сторін визначаються положеннями глави 61 Цивільного кодексу України, а тому оскільки давальницька сировина була передана третій особі на підставі договору підряду, невиконання умов договору підряду тягне за собою наслідки, передбачені таким договором або законом, що виключає витребування такого майна в іншої особи.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем належними та допустимими доказами не було доведено всіх необхідних обставин, що становлять предмет доказування у даному позові про витребування майна з чужого незаконного володіння, зокрема, факту наявності у відповідача на момент вирішення даного спору вказаного майна, а також наявності індивідуальних ознак такого майна, а тому місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі не було надано суду апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 року з мотивів викладених в апеляційній скарзі, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Понькіної Оксани Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 року у справі №910/10704/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 року у справі № 910/10704/23 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10704/23.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.04.2024 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

Т.П. Козир