ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2024м. ХарківСправа № 922/5224/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Кончаренко В.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" вул. Петра Болбочана, 54,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61093
до Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" вул. Москалівська, 57/59,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61004
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Хом`як Р.В. за довіреністю №Др-9-1223 від 29.12.2023

відповідача - Мар`їна І. О. за довіреністю №01Др-117-1223 від 05.12.2023

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (Позивач) до Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (Відповідач) про стягнення 4 189 674,92 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2023, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.12.2023 було прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі №922/5224/23, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче провадження по справі.

Ухвалою суду від 05.02.2024 було продовжено строк підготовчого провадження у справі до 12.03.2024.

Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового засідання.

За результатами дослідження матеріалів справи, судом у відповідності до приписів ч. 1 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України здійснені всі дії, що необхідні для реалізації завдань підготовчого провадження (остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті).

Згідно з ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд, зокрема, постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Протокольною ухвалою, постановленою 05.02.2024 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 04.03.2024, про що було повідомлено учасників справи ухвалою-повідомленням від 05.02.2024.

Судове засідання з розгляду справи по суті було призначено на 04.03.2024.

Представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти позову заперечував.

В судовому засіданні, яке розпочалося 04.03.2024 було оголошено перерву на стадії судових дебатів до 01.04.2024.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

01.04.2024 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника відповідача та представника третьої особи, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, між ТОВ «БМВ Лізинг» (споживач) та ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (постачальник) укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11410VHVOJGPO16 від 01.01.2016.

Обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті Споживачем, визначається на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві приєднання до договору розподілу природного газу, укладеного між Оператором ГРМ та Споживачем, а також з урахуванням процедур передбачених кодексом.

У позовній заяві позивач вказує на те, що відповідно до п. 12 Правил постачання природного газу (у редакції від 01.08.2018 року, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин розглянутих у справі № 922/137/19) за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати діючому постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ/ГТС та споживачем, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи/Кодексу газорозподільних систем.

Згідно підписаних АТ «Харківміськгаз» реєстрів обсягів розподіленого природного газу споживачам ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» за грудень 2018 року, «БМВ Лізинг» склав 293,268 м. куб.

Вказані дані, відповідно до п.п. 1, 2 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, Відповідач передав до Оператора ГТС (АТ «УКРТРАСГАЗ» та до Постачальника (ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ»).

Відповідно до відображених АТ «Харківміськгаз» обсягів природного газу, ТОВ "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" визначено вартість природного газу спожитого ТОВ «БМВ Лізинг», яка склала 4 180 923, 62 грн.

В січні 2019 року ТОВ «БМВ Лізинг» звернулось до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до АТ «Харківміськгаз» та ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» про скасування рішення та визнання дій протиправними.

За результатом розгляду справи № 922/137/19, рішенням Господарського суду Харківської області (яке залишено без змін постановою САГС від 31.07.2019, постановою ВС від 05.11.2019) позов задоволено повністю, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення постійно діючої комісії з питань, пов`язаних з розглядом актів про порушення, складених у разі виявлення порушень, споживачем (несанкціонованим споживачем), що не є побутовим, вимог Кодексу газорозподільних систем, оформлене протоколом №868 від 04.01.2019 року про задоволення акту про порушення № 1625/18 від 26.12.2018 року.

- визнано протиправними дії АТ «Харківміськгаз» щодо складання акту приймання передачі природного газу № ХРГ0052778 від 31.12.2018 року, акту № ХРГ00024984 наданих послуг з розподілу природного газу від 31.12.2018 року на суму 94 702,10 грн., рахунку на оплату по розподілу природного газу № 69000030 від 08.01.2019 року на суму 93 930,97 грн., рахунку на оплату не облікованого (донарахованого) об`єму природного газу № 69000044 від 08.01.2019 року на суму 21 234 502,40 грн., розрахунку не облікованих об`ємів природного газу з 01.12.2018 року по 26.12.2018 року кількістю споживчого газу 290 880,00 м3., розрахунку не облікованих об`ємів природного газу за період з 26.06.2018 року по 01.12.2018 року кількістю споживчого газу 1 801 816,00 м3.

- визнано протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» щодо складання акту № ХОЗ00029096 від 31.12.2018 року приймання-передачі природного газу до договору на постачання природного газу від 01.01.2016 року №11410VHV0JGР016 на суму 4 180 923,62 грн.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "БМВ Лізинг" по сплаті судового збору покласти на Публічне акціонерне товариство "Харківміськгаз" та Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» пропорційно задоволеним вимогам.

Позивач вважає, що ним були понесені збитки з вини відповідача, оскільки визначення спожитих ТОВ «БМВ Лізинг» об`ємів природного газу, зазначених в акті приймання передачі природного газу №ХОЗ00029096 від 31.12.2018 року до Договору на постачання природного газу від 01.01.2016 року №11410VHV0JGP016 на суму 4 180 923, 62 грн. є наслідком виявлених порушень та неправомірних дій АТ «Харківміськгаз».

Позивач вказує, що ці збитки полягають в наступному.

Так позивачем до матеріалів справи подано укладений між ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» та ТОВ «РГК ТРЕЙДІНГ» договір № ХКЗ-ПР-02-2018-33 від 27.12.2017 поставки природного газу.

Відповідно до п. 1.2 Договору № ХКЗ-ПР-02-2018-33 від 27.12.2017 газ, що продається, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації промисловим споживачам ті іншим суб`єктам господарювання.

Позивач зазначає, що в період грудня 2018 року ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» на підставі договору № ХЛЗ-ПР-02-2018-33 закуповувало природний газ для промислових споживачів, в тому числі для ТОВ «БМВ Лізинг» в обсязі 293,268 тис куб м.

Відповідно до умов договору ХКЗ-ПР-02-2018-33 ТОВ «РГК ТРЕЙДІНГ» передало, а ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» фактично прийняло в грудні 2018 природний газ в обсязі 4 532,1669 тис куб м вартістю 62 044 899,32 грн., що підтверджується актом приймання передачі природного газу від 31.12.2018 року

Позивач зазначає, що в результаті протиправних дій з боку АТ «Харківміськгаз», які встановлені судом по справі № 922/137/19, ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» понесено збитки у сумі 4 189 672,92 грн, які складаються з 8749,3 грн судових витрат понесених при розгляді справи №922/137/19 та решта 4 180 923,62 грн - сума зазначена в акті приймання передачі природнього газу №ХОЗ00029096 від 31.12.2018 року до Договору на постачання природного газу від 01.01.2016 року №11410VHV0JGP016 .

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Письмового відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, однак, представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти вимог позивача та посилався на відсутність усіх чотирьох загальних умов відповідальності АТ "Харківміськгаз".

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже, відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу положень статті 22 ЦК України, а порушення цивільного права, внаслідок якого особі завдано збитки, є підставою для їх відшкодування.

Правовідносини щодо відшкодування збитків урегульовані положеннями глави 25 "Відшкодування збитків у сфері господарювання" Господарського кодексу України (далі - ГК України) та глави 82 "Відшкодування шкоди" Розділу ІІІ "Окремі види зобов`язань" Книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України).

Частиною третьою статті 147 ГК України передбачено, що збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до положень частини першої статті 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Для застосування такої санкції як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Статті 76-78 ГПК України визначають належність, допустимість та достовірність доказів.

Суд звертає увагу, що фактичні дані або відомості про факти (інформація про факти) відображають реальну дійсність і складають зміст доказів, які використовуються в процесі пізнавальної діяльності у будь-якій сфері людської діяльності. Особливістю судових доказів є процесуальна форма, що гарантує достовірність отриманої судом інформації. Відомості про факти можуть бути отримані судом тільки з передбачених законом засобів доказування: письмових та речових доказів.

Таким чином, доказами в господарському процесі є відомості про обставини, які мають значення для вирішення справи, отримані у встановленому законом порядку та вказаними засобами доказування.

Так судом встановлено, що дійсно між ТОВ «БМВ Лізинг» (споживач) та ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (постачальник) укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11410VHVOJGPO16 від 01.01.2016.

Обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті Споживачем, визначається на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві приєднання до договору розподілу природного газу, укладеного між Оператором ГРМ та Споживачем, а також з урахуванням процедур передбачених кодексом.

Відповідно до додаткової угоди до цього договору від 01.01.2018 сторонами визначені планові обсяги постачання газу по місяцях (1 кв. - 9 тис.куб., 2 кв. - 8.1 тис. куб., 3 кв. - 7.5 тис. куб., 4 кв. - 8.5 тис. куб.)

Також, між ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» Покупець) та ТОВ «РГК ТРЕЙДІНГ» (Продавець) було укладено договір № ХКЗ-ПР-02-2018-33 від 27.12.2017 поставки природного газу.

Відповідно до п. 1.1 Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2018 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його вартість на умовах договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору № ХКЗ-ПР-02-2018-33 від 27.12.2017 газ, що продається, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації промисловим споживачам ті іншим суб`єктам господарювання.

П. 2.1 цього договору визначено, що Продавець передає Покупцеві у 2018 році газ в обсязі до 30 650,00 тис. куб. м.

П. 2.2 встановлено, що обсяги газу, що планується передати за договором можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу.

Згідно п. 2.3 допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +/- 5 % (плюс/мінус п`ять відсотків) від узгодженого Сторонами згідно з пунктом 2.1 Договору планованого обсягу продажу газу без коригування планового обсягу.

Згідно п. 3.5 договору - коригування планових обсягів газу оформляється Покупцем у вигляді заявки.

Відповідно до умов договору ХКЗ-ПР-02-2018-33 ТОВ «РГК ТРЕЙДІНГ» передало, а ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» фактично прийняло в грудні 2018 природний газ в обсязі 4 532,1669 тис куб м вартістю 62 044 899,32 грн., що дійсно підтверджується актом приймання передачі природного газу від 31.12.2018 року.

Однак суд зазначає, що цей обсяг закуплено саме в межах запланованого вже на початку 2018 обсягу у договорі від 27.12.2017 (п. 2.1 - у грудні - 5100,00 тис.куб.м.)

В свою чергу заявок Позивача на коригування планових обсягів газу згідно договору від 27.12.2017 з яких би вбачалося, що такий обсяг газу на грудень 2018 замовлено саме на підставі обсягів визначених відповідачем, до матеріалів справи позивачем надано не було.

Також, суд не приймає до уваги доводи позивача, що наявність у нього збитків підтверджується рішенням Господарського суду Харківської області у справі №922/137/19, оскільки ці обставини (саме наявність збитків у будь-кого з учасників справи №922/137/19) не були предметом дослідження у цій справі.

Тобто, вже на момент підписання договору між ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» та ТОВ «РГК ТРЕЙДІНГ» № ХКЗ-ПР-02-2018-33 від 27.12.2017 сторони визначили плановий обсяг продажу газу на 2018 рік, а тому доводи позивача на те, що завищений обсяг закуплений з вини відповідача, внаслідок чого було складено акт №ХО від 31.12.2018 на суму 4 180 923,62 грн спростовується матеріалами справи.

В свою чергу закупівля газу в обсягах більших ніж було спожито кінцевими споживачами, не позбавляє позивача права здійснити коригування цих обсягів.

Також, суд критично ставиться до посилання позивача на те, що ці обсяги газу на суму 4 180 923,62 грн були закуплені та поставлені "БМВ Лізинг", оскільки матеріали справи не містять ні доказів самої поставки ні доказів фактичного споживання цього обсягу, а саме нарахування цих коштів було визнано протиправним рішенням у справі №922/137/19.

Таким чином, у даному спорі позивач не довів належними доказами :

- самого факту заподіяння збитків в розумінні ст. 22 ЦК України та ст. 225 ГК України, оскільки, з аналізу спірних правовідносин вбачається, що обсяги газу, які були закуплені позивачем для "БМВЛізинг" на суму 4 180 923,62 грн фактично не були спожиті,

- наявність в діях відповідача усіх елементів складу правопорушення з якими позивач пов`язує безпідставну закупівлю об`ємів природного газу в більшому розмірі, оскільки такі обсяги були закуплені в межах визначених договором від 27.12.2017,

- наявність причинного зв`язку між закупівлею позивачем газу на суму 4 180 923,62 грн, яку позивач вважає понесеними збитками та протиправною поведінкою відповідача,

- недовів неможливості корегування цих обсягів з постащиком газу.

Щодо збитків, які просить стягнути позивач в розмірі 8749,3 грн, понесені у зв`язку з розглядом справи №922/137/19, то суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки ці судові витрати були розподілені судом при розгляді справи №922/137/19 саме пропорційно задоволеним вимогам відносно кожного з відповідачів.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є недоведеними та задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судові витрати, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на позивача.

Керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, ст. ст. 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61093, м. Харків, вул. Болбочана Петра, 54, )

Відповідач - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, )

Повне рішення складено "08" квітня 2024 р.

Суддя С.А. Прохоров