ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"03" квітня 2024 р. м. Київ Справа № 911/3859/23

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) учасників справи

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фактор Плюс» (вх.№2753 від 02.04.2024) про забезпечення позову у справі №911/3859/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фактор Плюс»

01133, місто Київ, вулиця Щорса, будинок 31,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Палій»

09100, Київська область, Білоцерківський район, місто Біла Церква, вулиця Гайок, будинок 226-А, офіс 1,

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача

1) ОСОБА_1

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

2) ОСОБА_2

АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_2

про визнання прав іпотекодержателя

встановив:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх.№1805 від 22.12.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фактор Плюс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Палій» про визнання прав іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне нерухоме майно відчужене з порушенням прав позивача як іпотекодержателя цього майна.

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У позовній заяві також заявлено про залученння до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Зважаючи на те, що спірне майно вибуло з обтяження на заборону його відчуження, що була встановлена на користь позивача, саме у правовідносинах між вказаними особами, суд дійшов висновку про те, що рішення у справі може вплинути на їх права чи обов`язки, відтак, вони підлягають залученню до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, відповідно до статті 50 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підготовче засідання призначено на 05.03.2024.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху (вх.№2755/24 від 28.02.2024).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №2757/24 від 28.02.2024).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№2756/24 від 28.02.2024).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№2310/24 від 05.03.2024).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшли заперечення на клопотання (вх.№2309/24 від 05.03.2024).

У судове засідання 05.03.2024 з`явився представник позивача та представник відповідача, представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 05.03.2024 відповідно до пункту 12 частини 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України суд встановлює відповідачу строк на подання заперечень на відповідь на відзив.

Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

У судовому засіданні 05.03.2024 також розпочато розгляд клопотань відповідача та третьої особи про зупинення провадження та, з урахуванням підстав клопотань та доводів представників сторін, суд дійшов висновку про відкладення їх розгляду на наступне судове засідання та з`ясування відомостей про стан розгляду справи № 376/2359/20, до розгляду якої відповідачем заявлено зупинення провадження у даній справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.03.2024 суд ухвалив відкласти підготовче засідання у справі №911/3859/23 на 02.04.2024.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 надійшло доповнення до клопотання (вх.№3107/24 від 22.03.2024) про зупинення провадження у справі №911/3859/23 від 23.02.2024.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи доказів (вх.№3111/24 від 22.03.2024).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив (вх.№3155/24 від 25.03.2024).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла зава про зміну предмету позову у господарській справі №911/3859/23 (вх.№2752 від 02.04.2024).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про застосування заходів забезпечення позову у справі №911/3859/23 (вх.№2753 від 02.04.2024) шляхом накладення арешту на нерухоме майно, заборони проведення усіх будівельних робіт щодо цього майна, накладення арешту на земельну ділянку, заборони будь-яких будівельних робіт на цій земельній ділянці, заборони органам державного архітектурно-будівельного контролю видавати дозвільні документи у сфері будівництва щодо забудови цієї земельної ділянки.

За результатами розгляду заяви позивача про застосування заходів забезпечення позову у справі №911/3859/23 (вх.№2753 від 02.04.2024) суд дійшов таких висновків.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.04.2024 заяву позивача (вх.№ 2752 від 02.04.2024) про зміну предмету позову задоволено, прийнято зміну предмету позову у справі №911/3859/23, остаточний розгляд справи №911/3859/23 здійснюється за такими позовними вимогами: « 1. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» (01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця (Щорса), буд.31, код в ) право іпотекодержателя на належний на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ПАЛІЙ» (, адреса: 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вулиця Гайок, будинок 226-а, офіс 75) комплекс нежитлових будівель: нежитлова будівля, зерносховище, А загальною площею: 151,2 кв.м, нежитлова будівля, свинарник, Б загальною площею 346,4 кв.м, нежитлова будівля, свинарник, В загальною площею 446,5 кв.м, нежитлова будівля, свинарник, Г загальною площею 440,6 кв.м, нежитлова будівля, конюшня з майстернею, Д пл. 81,1 кв.м, розташований за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вулиця Гайок, будинок 226-а (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 103)».

Забезпечення позову обґрунтовано тим, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду, з огляду на те, що кінцевий бенефіціарний власник і директор товариства - відповідача (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача в даній справі) вже відчужувала частину спірного цілісного майнового комплексу та частину земельної ділянки щодо якої також заявлене забезпечення.

Відтак, позивач заявляє такі вимоги щодо забезпечення позову.

1. Накласти арешт на комплекс нежитлових будівель за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вулиця Гайок, будинок 226-а (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 103), який перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Палій» (Код ) із забороною суб`єктам у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно проведення щодо останнього будь-який реєстраційний дій направлених на поділ, об`єднання, будь-яке інше видозмінення об`єкту нерухомості.

2. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Палій» (Код ) та будь-яким іншим третім особам проводити всі без виключень будівельні роботи (капітальний ремонт, реконструкцію, реставрацію, тощо) відносно Комплексу нежитлових будівель за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вулиця Гайок, будинок 226-а (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 103), який перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Палій» (Код ).

3. Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :05:008:0450, загальною площею 0,6827 га що розташована за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Гайок, 226-а, яка перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Палій» (Код ) із забороною суб`єктам у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, кадастровим реєстраторам Державного земельно кадастру проведення щодо останньої будь-яких реєстраційних дій направлених на її поділ, об`єднання, будь-яке інше видозмінення.

4. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Палій» (Код ЄДРПОУ:) та будь-яким іншим третім особам проводити будь-які будівельні роботи (в тому числі нове будівництво, реконструкцію існуючих об`єктів нерухомого майна) на земельній ділянці з кадастровим номером :05:008:0450, загальною площею 0,6827 га, яка перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Палій» (Код );

5. Заборонити органам державного архітектурно-будівельного контролю видавати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Палій» ( Код ) та на користь будь-яких інших третіх осіб дозвільні документи у сфері будівництва щодо забудови земельної ділянки з кадастровим номером кадастровим номером :05:008:0450, загальною площею 0,6827 га.

Відповідно до вимог частини 1 статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною відповідачу або іншим особам вчиняти певні дії щодо предмета спору.

З урахуванням позиції, що викладена у пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процессу.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до статей 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, які передбачають обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Оцінка матеріалів заяви та висновки суду.

В обґрунтування забезпечення позову, заявником зазначено, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду, з огляду на те, що кінцевий бенефіціарний власник і директор товариства - відповідача (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача в даній справі) вже відчужувала частину спірного цілісного майнового комплексу та частину земельної ділянки, при цьому, суд звертає увагу, що вказані дії з відчуження майна відповідача відбулись за декілька років (у 2021 році) до звернення позивача з позовом у даній справі (позов зареєстрований канцелярією Господарського суду Київської області 22.12.2023), а спірна земельна ділянка взагалі не входить до предмету позову в даній справі, відтак, суд не може оцінити дії кінцевого бенефіціарного власника і директора товариства - відповідача як спробу уникнути виконання рішення суду в даній справі. Проведення відповідачем на вищевказаній земельній ділянці будівельних робіт з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року також не стосується спірних у справі правовідносин і прав позивача, порушення яких стали підставою для звернення до суду в даній справі.

Також судом враховано, що, у даний час, у судах різних юрисдикцій розглядаються спори щодо права власності на спірне майно, відтак, встановлення права власності саме відповідача у даній справі на спірне нерухоме майно ще підлягає встановленню у даній справі і оспорюється, в тому числі, позивачем в іншому провадженні, при цьому, у даній справі перебуває на розгляді клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи де визначається питання права на спірне майно, розгляд цього клопотання відкладений на наступне судове засідання.

Крім того, суд звертає увагу, що забезпечення позову шляхом заборони будь-яких будівельних робіт та заборони органам державного архітектурно-будівельного контролю видавати дозвільні документи у сфері будівництва щодо забудови земельної ділянки виходить за межі правомочностей іпотекодержателя.

Іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки (Рішення Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року № 8-р/2020).

Зважаючи на вказані висновки Конституційного Суду України, нерухоме майно залишається у володінні і користуванні його власника, відтак, усі правомочності користування майном, включно із будівництвом, реконструкцією та реставрацією, заборона яких заявлена як захід забезпечення позову, не обмежуються іпотекою і залишаються за власником, іпотека обтяжує тільки такий елемент права власності як право розпорядження.

При цьому, будівництво нових об`єктів нерухомості, реконструкція чи реставрація спірного нерухомого майна не впливає на права іпотекодержателя щодо майна, що було обтяжене іпотекою на його користь, оскільки створене з прив`язкою до уже наявної заставленої нерухомості з використанням її функціональних елементів, залишиться обтяжене іпотекою (вказана правова позиція, зокрема, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2018 року у справі № 161/3376/17).

Крім того, обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна.

Також у Рішенні Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 вказано, що хоча обтяження майна іпотекою і впливає на можливість реалізації набувачем іпотечного майна свого конституційного права власності через обмежену правомочність розпоряджатися предметом іпотеки, втручання у таке право є мінімальним та спрямоване на врахування інтересів усіх суб`єктів вказаних правовідносин.

Суд відзначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів, є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду та реалізації кожним права на судовий захист.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 01.04.2022 у справі №925/1615/21, зокрема, зазначено таке:

«Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у п. 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 910/16868/19).

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватись з предметом та підставами позову, можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати права інших осіб.

Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та як наслідок ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20).

При вирішенні питання про забезпечення позову необхідно виходити з законодавчо встановленої заборони незаконного втручання органів державної влади, в тому числі і судів, у господарські відносини (ст. 6 ГК України).».

За результатами розгляду заяви, суд зазначає, що заявником не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності підстав для вжиття заявлених заходів забезпечення позову, а також жодних аргументів того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, щоб суд зміг оцінити їх обгрунтованість.

Загальне посилання заявника на те, що наявність спору між сторонами свідчить про можливі порушення його прав є лише припущенням заявника, що не підтверджене, як вказано судом вище, жодними доказом чи аргументом та не створює підстав для задоволення відповідної заяви про накладення арешту на грошові кошти.

Наявність спору щодо предмету позову - необхідна умова для розгляду правовідносин у господарському суді, відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України, відтак, як загальна, кваліфікуюча, ознака господарсько-процесуальних правовідносин не може бути сама по собі підставою для забезпечення позову, оскільки застосування даних заходів має виключний характер і потребує доведення на загальних умовах наявності відповідних підстав.

При цьому, спір про право відбувається з дотриманням принципу змагальності сторін господарського процесу, відповідно до частини 3 статті 2, статті 13 Господарського процесуального кодексу України, встановлення наявності права на предмет спору відбувається при розгляді справи по суті та зазначається у резолютивній частині рішення суду. Відтак, зокрема, неприпустимим є використання заходів забезпечення позову - арешта усього або значної частини майна боржника, як способу тиску на сторону у справі, примусу до завершення спору на користь позивача, що також негативно вплине на дотримання принципу змагальності сторін господарського процесу.

Також суд зазначає, що заявлені позивачем значні заходи забезпечення позову можуть суттєво вплинути на господарську діяльність відповідача і, по суті, зупинити її щодо спірного нерухомого майна, а також земельної ділянки, на якій, навіть за твердженням позивача, може знаходитись інше нерухоме майно.

За результатами дослідження та оцінки матеріалів справи щодо забезпечення позову в їх сукупності, з огляду на вказані вище вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку про відмову у забезпеченні позову, оскільки заявником не доведено належними доводами і доказами імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в даній справі у разі невжиття таких заходів забезпечення позову, те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, того, що з огляду на обставини, якими обгрунтоване вжиття заходів забезпечення позову, позивачем оскаржуються дії не відповідача, а третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , а також зважаючи на неспівмірність заходів до забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, предмету позову, обраного позивачем способу захисту права та збалансованості інтересів обох сторін.

Керуючись статтями 136, 137, 139, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фактор Плюс» (вх.№2753 від 02.04.2024) про забезпечення позову у справі №911/3859/23 відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 03.04.2024 та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів.

Суддя С.О. Саванчук