ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року Справа № 918/462/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився

від відповідача - Печончик О.В.

прокурор - Ковальчук І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області від 09 січня 2024 року у справі №918/462/22 (повний текст складено 19 січня 2024 року, суддя Торчинюк В.Г.)

за позовом Керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вараської міської ради Рівненської області

до фізичної особи-підприємця Чайки Надії Яківни

про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 435109,03 грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Керівник Вараської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Рівненської області в інтересах держави в особі Вараської міської ради Рівненської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Чайки Надія Яківна про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 435 109 грн 03 коп.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 09 січня 2024 року у справі №918/462/22 відмовлено в задоволенні позову Керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вараської міської ради Рівненської області до фізичної особи-підприємця Чайки Надії Яківни про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 435109,03 грн.

Присуджено до стягнення з Вараської окружної прокуратури на користь фізичної особи-підприємця Чайки Надії Яківни 9816,04 грн. судових витрат на проведення експертизи.

Вказане рішення мотивоване тим, що бездіяльність Вараської міської ради призвела до неукладення договору оренди (користування) земельною ділянкою, якою користується ФОП Чайка Н.Я. Відповідач не зберігала у себе майно, а тим паче кошти, у вигляді орендної плати, що мали бути сплачені за володіння і користування спірною земельною ділянкою. Адже, щоб неправомірно зберегти майно, таке мало бути передано для відповідача, однак матеріали справи не містять жодних доказів того, що будь яке майно передавалися для ФОП Чайки Н.Я., відтак, зберегти те, що не передавалося є неможливим.

На переконання місцевого суду, матеріали справи не містять доказів, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникло у відповідача, оскільки не відбулося набуття чи збереження майна (таке виникає в силу вимог закону або договору); як було з`ясовано, відповідач мав правові підстави для отримання в користування земельної ділянки та скористався таким правом звернувшись до позивача; матеріалами справи не доведено, що набуття чи збереження грошових коштів відбулося за рахунок іншої особи (позивача), а також не доведено, в якому розмірі таке майно або ж грошові кошти були збережені.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 09 січня 2024 року у справі №918/462/22 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що оскільки відповідачка не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, то вона і не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдиною можливою формою здійснення плати за користування землею для неї є орендна плата. Зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (постанова Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6- 3090цс15).

Прокурор посилається на пункт 6.13 постанови Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №922/246/21, де зазначено, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України. Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №905/1680/20, від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц та від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17. Однак, Господарський суд Рівненської області не врахував зазначені правові висновки Верховного Суду, зроблені в подібних правовідносинах та, як наслідок, безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення статті 1212 Цивільного кодексу України. Враховуючи припинення договору оренди, укладеного з попереднім власником майна та відсутність нового договору оренди, укладеного з відповідачем, суд першої інстанції, не врахувавши правові позиції, викладені в постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №922/246/21, дійшов до помилкового висновку про те, що між сторонами виник спір щодо не оформлення належним чином права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:007:0044, зокрема договору оренди.

Прокурор стверджує, що суд першої інстанції обмежившись посиланням на зволікання Вараської міської ради щодо вчиненням дій з виконання своїх обов`язків щодо подальшого оформлення права оренди земельної ділянки, не врахував викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 висновки, що для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має жодного значення, а важливим є саме факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої, оскільки положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Скаржник зауважує, що факт користування ФОП Чайкою Н.Я. земельною ділянкою саме площею 0,19 га підтверджується наявними у справі матеріалами, а саме: інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна; витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0044; актами обстеження земельної ділянки від 23 червня 2022 року та 25 серпня 2022 року, якими встановлено, що ФОП Чайка Н.Я. використовує для обслуговування нерухомого майна земельну ділянку площею 0,19 га. Твердження відповідачки про користування меншою площею земельної ділянки, а саме 1047 кв.м., на переконання прокурора є безпідставним, оскільки спір у справі стосується користування вже сформованої земельної ділянки, а остання не надала доказів на підтвердження формування земельної ділянки меншої чи більшої площі для обслуговування нерухомого майна.

Крім того, прокурор посилається на те, що суд першої інстанції усупереч нормам закону, не надав мотивовану оцінку аргументам, викладених у поясненнях Вараської окружної прокуратури, щодо користування відповідачем земельною ділянкою площею 0,19 га. Господарський суд Рівненської області встановивши за результатами проведення земельно-технічної експертизи обставини користування ФОП Чайкою Н.Я. земельною ділянкою площею 0,1548 га, безпідставно не взяв до уваги здійснений, з урахуванням висновку експерта №3988 від 27 листопада 2023 року, Вараською міською радою розрахунок недоотриманих доходів за використання відповідачем земельної ділянки площею 0,1548 га в сумі 354499,47 грн (пояснення від 12 грудня 2023 року №1520-805-3110-36-04-23).

Листом №918/462/22/1040/24 від 16 лютого 2024 року матеріали справи було витребувано з Господарського суду Рівненської області.

26 лютого 2024 року до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №918/462/22.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04 березня 2024 року у справі №918/462/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області від 09 січня 2024 року у справі №918/462/22. Розгляд апеляційної скарги призначено на "27" березня 2024 р. об 10:30год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №2.

Від відповідача - фізичної особи-підприємця Чайки Надії Яківни надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. Відповідач наполягає, що заявлена у справі земельна ділянка від попереднього власника нерухомого майна Ільчука В.М. , в тій же конфігурації і в таких самих розмірах не перейшла, оскільки зміщена після її реєстрації 14 грудня 2016 року за Вараською міською радою. На думку представника відповідача, адвоката Олександра Печончика, висновок експерта судової земельно-технічної експертизи за №3988 від 27 листопада 2023 року, вцілому є не повним, необгрунтованим, не об`єктивним та не ясним в супереч пункту 1 статті 12 Закону України "Про судову експертизу" і таким, що вводить суд в оману, що має ознаки кримінальних правопорушень передбачених статтями 367 (службова недбалість), 384 (введення суд в оману) Кримінального кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу представником відповідача заявлено клопотання про витребування з Вараської міської ради документи, які слугували занесенню до державного земельного кадастру недостовірної інформації, а саме те, що на земельній ділянці з кадастровим номером :01:007:0044 незаконно і безпідставно визначено "водоохоронну зону" площею 0,0257 га.

Відповідно до частини 1 статті 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

В свою чергу, дослідивши наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржником не наведено обставин, як і не надано належних доказів в підтвердження того, що він був позбавлений можливості самостійно надати такі докази, або йому було відмовлено у наданні таких відповідним органом.

Крім того, виходячи зі змісту заявленого клопотання, скаржник просить витребувати певні докази, однак скаржнику невідомо чи існують затребувані ним докази, тобто, фактично, заявлене клопотання зводиться не до витребування доказів, а до надання скаржнику певної інформації, що не передбачено вимогами статті 81 Господарського процесуального кодексу України, як підстави для витребування такої.

Вказаний документ не стосується предмету спору у справі №918/462/22. Із висновку експерта та із матеріалів справи не вбачається обставин, що з відповідача стягуються безпідставно збережені кошти зі сплати за земельну ділянку під згаданою "водоохоронною зоною" площею 0,0257 га.

Таким чином, клопотання скаржника про витребування доказів - відхиляється судом апеляційної інстанції як необгрунтоване та безпідставне.

Представником відповідача також заявлено клопотання про виклик до суду апеляційної інстанції та допит судового експета Волинського відділення Львівського НДІСЕ Мисковець Н.О.

Враховуючи обґрунтування позову, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що зібраних у справі доказів достатньо для надання об`єктивної оцінки правовідносинам, що склалися між сторонами, та встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для вирішення спору по суті.

Виклик експерта не є необхідним. Сторони не були позбавлені права заявити клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи щод питань, на їх думку неналежним чином досліджених судовим експертом.

Окрім того, колегія суддів також враховує межі апеляційного перегляду справи, встановлені у частині 3 статті 269 ГПК України.

Колегія суддів зауважує, що представник відповідача - адвокат Печончик О.В. заявляючи клопотання про виклик судового експерта та про витребування доказів зазначає, що такі заяви подавалися до суду першої інстанції, однак у їх задоволені було відмовлено. Вказані дії свідчать про незгоду відповідача з мотивувальною частиною оскаржуваного рішення, проте апеляційну скаргу відповідачем не подано.

В судовому засіданні 27 березня 2024 року було заслухано пояснення прокурора та представника відповідача, які повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - частковому скасуванню.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09 серпня 2005 року між Кузнецовською міською радою (Орендодавець) та Ільчуком Валерієм Михайловичем (Орендар) було укладено Договір оренди земельної ділянки (далі - Договір оренди), за умовами якого, Орендодавець рішенням Кузнецовської міської ради №402 від 24 лютого 2005 року - надає, а Орендар - набуває в строкове платне користування земельну ділянку, для розміщення та обслуговування магазину. Земельна ділянка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) (пункт 1 Договору оренди).

Відповідно до пунктів 2 та 3 Договору оренди в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1900,00 кв. м. На земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна.

Згідно пунктів 13 та 14 Договору оренди, земельна ділянка передається в оренду для задоволення суспільних потреб. Цільове призначення земельної ділянки: розміщення та обслуговування магазину.

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та зареєстрований у Кузнецовському міському відділі Рівненської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при держкомземі України", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10 серпня 2005 року №18 (167).

24 травня 2013 року між Ільчуком Валерієм Михайловичем (Дарувальник) та Чайкою Надією Яківною (Обдаровувана) укладено Договір дарування, за умовами якого Ільчук В.М. дарує - передає безоплатно у власність, а Чайка Н.Я. приймає у дар нежитлову будівлю, цілісний майновий комплекс - магазин № 8 "Взуття", розташований за адресою: будинок АДРЕСА_2 (надалі магазин) (пункт 1 Договору дарування).

Згідно пункту 2 Договору дарування, відчужуваний магазин належить Ільчуку Валерію Михайловичу на праві приватної власності на підставі Договору купівлі - продажу об`єкта державної власності групи А цілісного майнового комплексу - магазину № 8 "Взуття", за адресою: АДРЕСА_2 , що підлягає приватизації шляхом продажу на аукціоні, посвідченого 12 листопада 2003 року Приймасом В.О., приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області, за реєстровим № 1846 та зареєстрованого в КП "Кузнецовське МБТІ" в книзі 3к номер запису 11-6.

Відчужуваний магазин, розташований на земельній ділянці площею 0,19 га., кадастровий номер котрої 56 007 0044 (п. 9 Договору дарування).

Вказаний Договір підписаний сторонами, посвідчено приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області Сусь Л.У. та зареєстровано в реєстрі за № 1150 та є чинним на день розгляду справи.

Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду Рівненської області від 27 грудня 2016 року у справі №918/1055/16, яке набрало законної сили 12 квітня 2017 року.

Згідно частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також зазначеним рішенням визнано за фізичною особою - підприємцем Чайкою Надією Яківною право володіння і користування земельною ділянкою, загальною площею 0,19 га (кадастровий № :01:007:0044), відведеною для розміщення, будівництва та обслуговування будівель за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомо майна, Чайка Надія Яківна з 24 травня 2013 року є власником нерухомого майна - нежитлова будівля, цілісний майновий комплекс - магазин № 8 "Взуття" загальною площею 497,5 кв.м., що знаходиться за адресою: мкрн. Будівельників, 48, місто Вараш, Рівненська область.

Отже, право власності на вказаний об`єкт нерухомості зареєстровано 24 травня 2013 року на підставі договору дарування, серія та номер: 1150, який виданий 24 травня 2013 року, який виданий приватним нотаріусом Сусь Л.У. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер 2569218 від 24 травня 2013 року), відчужуваний магазин, розташований на земельній ділянці площею 0,19 га, кадастровий номер :01:007:0044.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 09 серпня 2005 року, територіальною громадою в собі Кузнецовської міської ради (орендодавець) передано ФОП Ільчуку В.М. в оренду строком на 1 рік з правом пролонгації для розміщення та обслуговування магазину земельну ділянку площею 0,19 га, кадастровий номер :01:007:0044 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33001491 від 19 грудня 2016 року).

Отже, до ФОП Чайки Н.Я., як власника нерухомого майна, перейшло право користування земельною ділянкою під ним на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача ФОП Ільчука В.М., а саме право оренди земельної ділянки площею 0,19 га згідно договору оренди землі від 09 серпня 2005 року.

Вказані обставини підтверджуються рішення Господарського суду Рівненської області від 27 грудня 2016 року у справі №918/1055/16.

12 лютого 2015 року фізична особа-підприємець Чайка Н.Я. звернулася із заявою до Кузнецовської міської ради про надання в оренду земельної ділянки площею 1047 кв.м. для розміщення та обслуговування магазин № 8 "Взуття".

Також, 04 травня 2015 року ФОП Чайкою Н.Я. на адресу органу місцевого самоврядування скеровано заяву про передачу їй у власність вказаної земельної ділянки шляхом викупу та, у зв`язку з чим, залишенням без розгляду її попередньої заяви.

У подальшому, розглянувши заяву ФОП Ільчука В.М., рішенням Кузнецовської міської ради від 15 жовтня 2015 року №2190 "Про припинення права оренди земельної ділянки ФОП Ільчуку В.М.", припинено за ФОП Ільчуком В.М. право оренди на земельну ділянку площею 0,19 га з (відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено 14 грудня 2016 року).

Враховуючи викладене, ФОП Чайка Н.Я. повторно звернулась до Кузнецовської міської ради з заявою від 10 лютого 2016 року про передачу у власність шляхом викупу земельної ділянки площею 1047 кв.м. для розміщення та обслуговування магазину.

Листом від 18 лютого 2016 року Кузнецовська міська рада повідомила ФОП Чайку Н.Я. про необхідність долучення до заяви документів, передбачених частиною 2 статті 128 Земельного кодексу України.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка площею 0,19 га, сформована як об`єкт цивільних прав із кадастровим номером :01:007:0044, код цільового призначення 03.07 - для будівництва та обслуговування об`єктів торгівлі, дата державної реєстрації - 10 серпня 2005 року, та перебуває у комунальній власності територіальної громади в особі Кузнецовської міської ради. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 грудня 2016 року.

Як стверджує прокуратура, ФОП Чайка Н.Я. як власник нерухомого майна розташованого на земельній ділянці з 01 липня 2019 року до подання позову у даній справі використовує земельну ділянку, у зв`язку з розміщенням на ній належного їй на праві власності нерухомого майна, однак будь яке оформлене права користування такою земельною ділянкою відсутнє.

Відповідно до інформації Вараської міської ради від 03 червня 2022 року №52/1-573вих-22, договір оренди земельної ділянки з Чайкою Н.Я. не укладався, орендна плата та земельний податок останньою не сплачувався.

Вараською міською радою проведено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування ФОП Чайкою Н.Я. земельною ділянкою площею 0,19 га, кадастровий номер :01:007:0044, у вигляді орендної плати за землю, згідно з наданим розрахунком, загальний розмір недоотриманих доходів за використання зазначеної земельної ділянки складає 435 109, 03 гривень.

Вказаний розрахунок відображений у листі Вараської міської ради №4100-704-3110-37-05-22 від 23 червня 2022 року адресованому Вараській окружній прокуратурі.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18 жовтня 2022 року у справі №918/462/22 призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Перед судовим експертом поставлено наступні запитання: яка реальна, фактична конфігурації, проміри та площа земельної ділянки, кадастровий номер: :01:007:0044, що перебуває у користуванні Чайки Н.Я. для обслуговування належного їй права власності об`єкта нерухомості? Та з якої дати відбувається користування? Чи знаходяться будь-які інші об`єкти нерухомості чи тимчасові споруди, тощо, на зазначеній ділянці, кадастровий номер: :01:007:0044, що використовується іншими особами суб`єктами господарювання?

Згідно висновку судового експерта від 27 листопада 2023 року №3988, площа фактичного землекористування становить 0, 1548 га (1548 м.кв.). На досліджуваній земельній ділянці знаходяться будівлі магазину, паркани різної конструкції, тимчасові споруди в кількості 3 одиниці.

13 грудня 2023 року до Господарського суду Рівненської області через "Електронний суд" Вараською міською радою були подані додаткові пояснення у справі щодо висновку експерта №3988 від 27 листопада 2023 року, відповідно до яких розмір недоотриманих доходів за використання земельної ділянки площею 0,1548 га становить 354499,37 грн.

Враховуючи викладені обставини справи, місцевий господарський суд прийшов до висновку про відмову у позові. Однак, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду не може погодитись з такими висновками з огляду на наступне.

Щодо участі прокурора у цій справі, оцінка обґрунтованості порушення інтересів держави в особі органу, визначеного прокурором позивачем.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частинами 3 та 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини 4 статті 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

З системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 р. № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року зі справи №806/1000/17).

У даному випадку загроза порушення інтересів держави полягає у нераціональному та неефективному використанні бюджетних коштів.

Орендна плата за користування земельною ділянкою має вноситись до місцевого бюджету Вараської міської ради, використання відповідачем без належного оформлення та здійснення державної реєстрації речових прав на спірну земельну ділянку комунальної власності під об`єктом нерухомого майна, який на праві власності належить відповідачу, зумовлює ненадходження коштів до бюджету Вараської міської ради та порушує права та інтереси держави в особі зазначеного органу, як власника спірної земельної ділянки.

Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у даних правовідносинах, є Вараська міська рада.

З наявних в матеріалах справи листів прокуратури та позивача слідує, що останній, будучи безпосередньо обізнаним про використання відповідачем земельної ділянки без укладення договору оренди земельної ділянки, без сплати орендної плати та земельного податку, не вчиняв належні дії щодо захисту інтересів держави по стягненню коштів орендної плати.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що, прокурор правильно визначив орган, в інтересах якого він звернувся до суду.

Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою без укладення договору оренди.

Підставою позову є користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючих документів та без здійснення плати за таке користування.

За умовами частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною 1 статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України).

Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Отже, законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Водночас згідно зі статтями 122- 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах також неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі №912/1188/17, від 21 січня 2019 року у справі №902/794/17, від 04 лютого 2019 року у справі N 922/3409/17, від 17 березня 2020 року у справі №922/2413/19.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц та від 20 вересня 2018 року у справі №925/230/17.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі №922/2060/20 вказав, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

У справі, що розглядається, колегією суддів встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомо майна, Чайка Надія Яківна з 24 травня 2013 року є власником нерухомого майна - нежитлової будівлі, цілісного майнового комплексу - магазин № 8 "Взуття" загальною площею 497,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна відповідач, як власник такого майна став фактичним користувачем спірної земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, тому саме із цієї дати у відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташовано майно.

Встановлені обставини свідчать, що відповідач як власник об`єкта нерухомого майна, зокрема у спірний період із 01 липня 2019 року по 01 липня 2022 року, користувався спірною земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування земельною ділянкою, не сплачуючи при цьому жодної плати за земельну ділянку, у зв`язку з чим місцевий бюджет недоотримував кошти у виді орендної плати за використання землі, чим заподіяно значну шкоду інтересам територіальної громади, а тому відповідач є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212- 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно насамперед з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

Отже, встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у цій справі.

Як було встановленого вище, матеріалами справи підтверджується факт користування земельною ділянкою, на який розташований об`єкт нерухомого майна, який належить фізичній особі-підприємцю Чайці Н.Я. на праві власності.

У відповідності до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №304221068 від 05 липня 2022 року власником земельної ділянки:01:007:0044 є Територіальна громада в особі Кузнецовської міської ради.

Водночас, Господарський суд Рівненської області прийшов до висновку, що матеріали справи не містять доказів звернення Вараської міської ради до суду, або ж доказів прийняття будь яких рішень, щодо зобов`язання укласти договір або визнання укладеним договору оренди (користування) спірною земельною ділянкою із відповідачем ФОП Чайка Н.Я. Суд зазначив про бездіяльність органу місцевого самоврядування у вигляді не вчинення дій щодо укладення договору оренди земельної ділянки, що стало фактичним наслідком набуття відповідачем у володіння і користування земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації для місцевого бюджету.

Неналежне виконання своїх обов`язків Вараською міською радою не є предметом спору у справі та не може бути підставою звільнення власника нерухомого майна від обов`язку сплачувати за користування сформованою земельною ділянкою (відповідні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі №922/2417/19, від 10 лютого 2020 року у справі №922/981/18, від 21 березня 2023 року у справі №922/2095/21).

Визначальним у даному випадку є факт відсутності рішення органу місцевого самоврядування про викуп земельної ділянки відповідачем та факту належної реєстрації права оренди земельної ділянки. Наявні в матеріалах звернення відповідача до Вараської міської ради щодо передачі в оренду земельної ділянки, а в подальшому про передачу у власність шляхом викупу земельної ділянки для розміщення та обслуговування магазину жодним чином не звільняють фізичну особу-підприємця Чайку Н.Я. від плати за земельну ділянку, на якій знаходиться об`єкт нерухомості відповідача.

Висновок Господарського суду Рівненської області про те, що фізична особа-підприємець Чайка Н.Я. не зберігала у себе майно, а тим паче кошти, у вигляді орендної плати, що мали бути сплачені за володіння і користування спірною земельною ділянкою з огляду на відсутність доказів того, що будь яке майно передавалося для фізичної особо-підприємця Чайки Н.Я., є безпідставним та грунтується на неправильному тлумаченні висновків Верховного Суду у аналогічних правовідносинах, про які зазначалося вище.

Неправильним є висновок суду першої інстанції, що прокуратура та позивач повинні надати докази, в який спосіб, коли та яке майно набула та зберегла у себе фізична особа-підприємець Чайка Н.Я. та має його повернути.

Як вже зазначалося, суть кондикційних зобов`язань полягає в тому, що відповідач користувалась земельною ділянкою, що нею не заперечується, а відтак вона зберегла у себе кошти, які повинна була сплатити за таке користування.

Висновки місцевого господарського суду щодо незастосування у даній справі статті 1212 Цивільного кодексу України є помилковими та взаємосуперечливими, оскільки суд спочатку зазначає про відсутність підстав для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України, а потім посилається на те, що кошти безпідставно збережені через бездіяльність Вараської міської ради.

В ході розгляду справи судом з`ясовано, що відповідач вказує на ту обставину, що розмір земельної ділянки, який необхідний для обслуговування будівлі, визначений Вараською міською радою не відповідає фактичним розмірам на місцевості, зокрема на частині ділянки розташовані об`єкти, які не належать для відповідача (дитячий майданчик), який було облаштовано після набуття права власнсті на земельну ділянку відповідачем.

Отже, з вказаного слідує, що між сторонами виник спір, щодо розміру необхідної для обслуговування будівлі земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18 жовтня 2022 року у справі №918/462/22 призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Перед судовим експертом поставлено наступні запитання: яка реальна, фактична конфігурації про міри та площа земельної ділянки, кадастровий номер: :01:007:0044, що перебуває у користуванні Чайки Н.Я. для обслуговування належного їй права власності об`єкта нерухомості? Та з якої дати відбувається користування? Чи знаходяться будь-які інші об`єкти нерухомості чи тимчасові споруди, тощо, на зазначеній ділянці, кадастровий номер: :01:007:0044, що використовується іншими особами суб`єктами господарювання?

Згідно висновку судового експерта від 27 листопада 2023 року №3988, площа фактичного землекористування становить 0,1548 га (1548 м.кв.). На досліджуваній земельній ділянці знаходяться будівлі магазину, паркани різної конструкції, тимчасові споруди в кількості 3 одиниці.

Таким чином, з висновку експерта чітко вбачається, що фізичною особою-підприємцем Чайкою Н.Я. використовується земельна ділянка площею 0,1548 га з метою обслуговування належного їй на праві власності об`єкта нерухомості. Також експертом встановлено, що земельна ділянка, яка перебуває у фактичному користуванні Чайки Н.Я. , знаходиться в межах сформованої земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0044.

Непогодження прокурора та відповідача з висновком експерта колегією суддів не беруться до уваги, оскільки такі заперечення мали бути викладені у формі клопотання на проведення повторної чи додаткової експертизи, разом з тим такі дії сторонами вчинені не були.

Відтак, площу земельної ділянки, яка використовується відповідачем з метою обслуговування належного їй на праві власності об`єкта нерухомості є доведеною.

Згідно статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Згідно абзацу 1 пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 14.1.147, пункту 147 статті 14 Податкового кодексу України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Слід зазначити, що відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата.

Відповідно до пункту 14.1.125 статті 14 Податкового кодексу України, нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XII, глави 1 розділу XIV цього Кодексу - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок (пункт 289.1 статті 289 Податкового кодексу України)

Згідно з пунктом 14.1.136 статті 14 Податкового кодексу України, орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році (пункт 287.1 статті 287 Податкового кодексу України).

У відповідності до пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: 288.5.1. не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області; 288.5.2. не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки; 288.5.3. може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах; 288.5.4. для пасовищ у населених пунктах, яким надано статус гірських, не може перевищувати розміру земельного податку; 288.5.5. для баз олімпійської, паралімпійської та дефлімпійської підготовки, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України, не може перевищувати 0,1 відсотка нормативної грошової оцінки.

Таким чином, Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною.

Отже, для визначення розміру орендної плати, слід визначити фактичний розмір земельної ділянки, який необхідний для користування, а також прийняти рішення на підставі, якого буде укладено відповідний договір оренди.

Так, рішенням Вараської міської ради від 24 квітня 2015 року №1965 "Про затвердження ставок орендної плати за користування земельними ділянками, які перебувають у віданні Кузнецовської міської ради, грошова оцінка яких проведена" затверджено ставки орендної плати. Вказаними ставками визначено розмір ставки орендної плати для земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в розмірі 6% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

З витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок станом на 18 червня 2022 року вбачається, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки :01:007:0044 площею 0,19 га становить 2415066,84 грн.

З письмових пояснень Вараської міської ради щодо висновку експерта вбачається, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки площею 0,1548 га буде становити 1967643,93 грн.

Таким чином, загальний розмір недоотриманих доходів за використання земельної ділянки площею 0,1548 га за період з 01 липня 2019 року по 01 липня 2022 року становить 354499,37 грн.

Крім того, судова колегія зауважує, що відповідач не заперечує користування земельною ділянкою, однак матеріали справи не містять контррозрахунків відповідача щодо заявленої до стягнення суми.

Твердження представника відповідача про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0044 не є тією земельною ділянкою, яка перебувала у користуванні Ільчука В.М. (попереднього власника нерухомого майна) та про зміщення земельної ділянки не стосується предмету спору у даній справі, оскільки судом не досліджується питання правомірності реєстрації такої ділянки та вчинення реєстраційних дій. Колегія суддів звертає увагу відповідача, що визначальним у спростуванні доводів прокурора могла б бути правова позиція відповідача, яка полягала б у неможливості використання земельної ділянки площа, якої зазначена у висновку експерта. Проте, відповідачем не надано жодного доказу про те, що ним використовується інша площа спірної земельної ділянки.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про часткову обґрунтованість та доведеність позовних вимог належними та допустимими доказами по справі, часткову правомірність та прийнятність доводів апеляційної скарги, з огляду на таке, оскаржуване рішення Господарського суду Рівненської області підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову на суму 354499,37 грн.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області від 09 січня 2024 року у справі №918/462/22 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 09 січня 2024 року у справі №918/462/22 скасувати.

Прийняти нове рішення. Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Чайки Надії Яківни ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Вараської міської ради (34400, м.Вараш, Рівненська область, м-н Незалежності 1, ) 354499,37 грн. безпідставно збережених коштів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №918/462/22 повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "01" квітня 2024 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.