РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.04.2024Справа № 911/3335/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., за участю секретаря судового засідання Салацької О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Манад» (вул. Центральна, 34, с. Засупоївка, Яготинський район, Київська область, 07714; ідентифікаційний код 32670436)

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (вул. Здолбунівська, 7-Д, м. Київ, 02081; ідентифікаційний код 00034186)

про стягнення 29 027, 26 грн,

Представники сторін:

від позивача: Макарчук Роман

від відповідача: Негрич Світлана

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Манад» (далі за текстом - ТОВ «Манад», Позивач, Орендар) до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі за текстом - ПАТ «НАСК «Оранта», Відповідач, Орендодавець) про стягнення 29 027, 26 грн безпідставно набутих грошових коштів, на підставі договору оренди № 29/19 від 01.11.2019, але не відповідно до його умов.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначає, що між Позивачем та Відповідачем існували договірні зобов`язання щодо оренди нежитлового приміщення, умовами якого погоджено відшкодування Орендарем витрат Орендодавця понесених внаслідок користування комунальними послугами, а також загально-експлуатаційні витрати, що пов`язані з утриманням та експлуатацією об`єкта оренди.

Так, Позивач зазначає, що відшкодування вказаних витрат мало відбуватися за компенсаторним принципом на підставі виставлених Відповідачем рахунків, однак, при нарахуванні витрат за відшкодування Позивачем спожитої електроенергії, Відповідачем застосовано механізм збільшення плати шляхом нарахування додаткового ПДВ при тому, що вартість 1 кВт-год. постачальника таких послуг застосовано також з урахуванням ПДВ.

Крім того, Позивач зазначає, що Відповідачем штучно збільшено суму витрат за спожитий газ та розподіл газу для опалення приміщень будівлі оскільки такі розрахунки здійснено не з площі орендованого об`єкту - 139, 5 м2, а на значно більшу площу - 186, 2968 м2.

2. Стислий виклад позиції Відповідача

Із поданого відзиву вбачається, що Відповідач заперечує щодо задоволення позову та зазначає про правомірне нарахування Позивачу ПДВ при формуванні рахунків на відшкодування витрат з компенсації електроенергії, споживання та розподіл газу посилаючись на податкову консультацію № 3760/ІПК/99-00-21-03-02-06 від 07.10.2021.

Заперечень щодо вимог Позивача в частині нарахування суму витрат за спожитий газ та розподіл газу на більшу площу приміщення ніж це передбачено умовами договору оренди відзив не містить.

В подальшому Відповідачем надано пояснення, що при нарахування витрат за пожиття та розподіл газу використано саме житлову площу, а не загальну.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.11.2023 позовну заяву передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

14.12.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла вказана вище позовна заява, за результатами авторозподілу якої обрано суддю Пукаса А.Ю. для подальшого її розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 22.01.2024.

02.01.2024 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

15.01.2024 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

22.01.2024 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва від Відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

У підготовчому засідання 22.01.2024 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 05.02.2024.

Судове засідання 05.02.2024 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Пукаса А.Ю. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2024 розгляд справи призначено на 19.02.2024.

У судовому засіданні 19.02.2024 та 18.03.2024 оголошувалась перерва до 18.03.2024 та 01.04.2024 (відповідно).

18.03.2024 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення Позивача.

У судовому засіданні 01.04.2024 представник Позивача надав пояснення по суті заявлених вимог, просив суд задовольнити позов.

Представник Відповідача заперечував щодо задоволення позову.

Заслухавши вступні слова представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, у судовому засіданні 01.04.2024 відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

01.11.2019 між Позивачем та Відповідачем укладено договір оренди № 29/19 (далі за текстом - Договір), відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення, у складі: приміщень, які зазначені на План-схемі під номерами 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 1 в тому числі у загальному користуванні, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Яготин, вул. Пирятинська, будинок 9 та належить Орендодавцю на праві власності на підставі свідоцтва на право власності, надалі за текстом «Об`єкт оренди» (пункт 1.1 Договору).

Загальна площа Об`єкта оренди складає 139, 5 квадратних метрів (пункт 1.5 Договору).

Відповідно до пункту 3.3 - 3.5 Договору в орендну плату не входять платежі за користування комунальними послугами, а також загально-експлуатаційні витрати, що пов`язані з утриманням та експлуатацією об`єкта оренди (в т.ч. охороною та прибиранням).

Орендар відшкодовує Орендодавцю витрати, передбачені в пункті 3.4 цього Договору, за виставленими Орендодавцем рахунками-фактурами, які, у разі відсутності окремих приладів обліку, формуються Орендодавцем за принципом пропорційної участі Орендаря у покритті таких витрат відповідно до розміру приміщення, що знаходиться у його користуванні. Відшкодування зазначених витрат здійснюється Орендарем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Орендодавця не пізніше трьох днів з дати виставленого Орендодавцем рахунку.

Згідно Акту приймання приміщення від 01.11.2019 до Договору Орендодавцем передано, а Орендарем прийнято в строкове платне користування частину нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Яготин, вул. Пирятинська, буд. 9, площею 139, 5 кв.м.

Так, Позивач зазначає, що Договором передбачено компенсаторний механізм відшкодування витрат Відповідача на утримання майна, відшкодування за електроенергію облік якої здійснюється по внутрішньому лічильнику обліку електроенергії та витрат за спожитий газ / транспортування газу, тобто має відшкодовуватися те, що потрачено Відповідачем.

Зважаючи на те, що Договором передбачено саме відшкодування (компенсація) витрачених коштів, відповідно у рахунках (розрахунках) на відшкодування понесених витрат Відповідачем по сплаті за електроенергію, за базу оподаткування мала б братися ціна постачальника електроенергії без ПДВ, а сума витрат для ТОВ «Манад» визначатися залежно від спожитої електроенергії з подальшим нарахування ПДВ на суму таких витрат, що відповідало б змісту поняття відшкодування витрат (компенсації), вимогам податкового законодавства та умовам пунктів 3.4, 3.5 Договору, а щодо витрат за газ та доставку газу, то розрахунок мав би здійснюватись пропорційно зайнятій площі.

Вказане вище також викладено у наданій Позивачем індивідуальній податковій консультації Державної податкової служби від 17.11.2021 № 4384/ІПК/99-00-21-03-02-06.

Також Позивачем звертається увага на порушення строків надання Відповідачем рахунків за договором, однак дослідження даних обставин не входить в предмет даного спору та не впливає на здійснені Відповідачем нарахування ПДВ.

До позовної заяви Позивачем додано рахунки за період листопад 2019 - вересень 2021 для оплати орендної плати та відшкодування витрат за Договором, виставлених Відповідачем та Акти надання послуг, підписані без зауважень та претензій сторонами.

Позивач звертає увагу суду, що по деяким місяцям ( наприклад січень 2020 Позивачем за електроенергію відшкодовано 4 364, 14 грн за 1 470 кВт, а Відповідачем 4 344, 70 грн за 1 650 кВт.; за березень 2020 Позивачем за електроенергію відшкодовано 4 126, 63 грн за 1 390 кВт, а Відповідачем за 1 410 кВт - 3 712, 73 грн) витрати Позивача перевищували витрати Відповідача при тому, що орендувалося Позивачем приміщення площею 139, 5 м2 , а Відповідачем неслися витрати щодо майна площею 344 м2.

Позивач надає суду розрахунки окремо по кожному місяцю за спірний період (2019-2021), з яких вбачається, що сума отримана Відповідачем безпідставно, не за умовами Договору оскільки є надмірно нарахованою становить 29 027, 26 грн.

При цьому Позивач звертає увагу суду, що згідно Акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.11.2019 по 07.10.2021 заборгованість у Позивача відсутня.

Відповідач заперечуючи щодо доводів Позивача подав відзив, у якому відсутні заперечення щодо порядку нарахування витрат за відшкодування витрат за спожиття/розподіл газу.

При цьому суд зазначає, що письмові пояснення не є заявою по суті спору, а відтак мають для суду виключно інформативних характер.

Обґрунтовуючи правильність нарахування Позивачу сум для відшкодування згідно наданих рахунків Відповідач посилається на індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби № 1-01/5551 від 13.10.2021, в якій зазначено, що кошти, що отримуються орендодавцем від орендарів як відшкодування (компенсація) будь-яких витрат, передбачених договором оренди (у тому числі оплати вартості комунальних послуг), включаються орендодавцем до бази оподаткування ПДВ у загальновстановленому порядку, оскільки є складовою вартості послуг з надання майна в оренду, у тому числі за умови, якщо між орендодавцем та орендарем укладено окремі договори про надання орендарем компенсації таких витрат.

Нарахування Відповідачем витрат за компенсацію спожитого газу здійснено з розрахунку саме жилої площі як загальної площі приміщення так і орендованої.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами спірного Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором оренди.

Приписами частини 1 статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини 1 та 5 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1 та 4 статті 285 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Як встановлено судом вище, умовами Договору також закріплено порядок відшкодування Позивачем понесених Відповідачем витрат за спожиту електричну енергію та споживання / розподіл природного газу.

Частинами 1 та 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Дослідивши порядок нарахування Відповідачем сум, які підлягають відшкодуванню Позивачем за спожиту електроенергію суд погоджується з доводами Позивача та зазначає, що дійсно Відповідачем під час складання рахунків на оплату та проведення відповідних нарахувань взято ціну послуги постачальника електричної енергії (базу оподаткування) вже з ПДВ, до якої потім знову додано ПДВ і тим самим збільшено ціну в рахунку шляхом подвійного нарахування ПДВ.

Суд зазначає, що індивідуальна податкова консультація Державної податкової служби № 1-01/5551 від 13.10.2021 роз`яснює необхідність нарахування Орендарю ПДВ, оскільки такі зобов`язання є договірними та повинні включатися до бази оподаткування ПДВ, однак не зазначено про можливість подвійного оподаткування.

Відтак, Відповідачем викладена у зазначеній податкова консультація тлумачиться на власну користь.

Що стосується розрахунків компенсації витрат на споживання / розподіл природного газу, суд також погоджується з доводами Позивача в тій частині, що Відповідачем неправомірно використано при розрахунках саме житлову площу приміщення оскільки пунктом 3.5 Договору визначено, що такі витрати відшкодовуються відповідно до розміру приміщення, яке знаходиться у користуванні.

Крім того, суд зазначає, що об`єктом оренди за Договором є нежитлове приміщення площею 139,5м2, а вся будівля площею 344 м2, розташована за адресою: м. Яготин, Пирятинська, буд. 9, Київська область згідно інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно є нежитловою адмінбудівлею, що відповідно спростовує доводи Відповідача.

Суд зазначає, що Договором сторони передбачили обов`язок Позивача компенсувати Відповідачу витрати останнього пов`язані із експлуатацією та утриманням об`єкта оренди.

Згідно зі статтею 185.1 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій із ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Так, суд зазначає, що за Договором Позивач не оплачує надані йому Відповідачем товари чи послуги, оскільки останній не є їх постачальником, а саме повертає Відповідачу частину сплаченої ним частини витрат за спожиту електричну енергію та спожиття / розподіл природного газу при утриманні та експлуатації приміщення.

Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Згідно з частиною 1 статті 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

При цьому Верховний Суд неодноразово зазначав, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18).

З огляду на вказане вище, суд дійшов висновку, що Відповідачем безпідставно нараховано суму компенсації витрат в загальному розмірі 29 027, 26 грн., які підлягають поверненню як безпідставно набуті, а надані Позивачем розрахунки є обґрунтованими та арифметично вірними.

Суд окремо вважає за необхідне зазначити щодо відшкодування Позивачем витрат за Договором за період листопад 2019.

Так, доводи Відповідача щодо споживання Позивачем у листопаді електроенергії 1 450 кВт не є підтверджені належними доказам, натомість Позивачем надано розрахунок до рахунку-фактури № 6562 від 20.11.2019 та Акт № А- від 30.11.2019, з якого вбачається, що Позивачем спожито 450 кВт., вартістю 2, 061670 грн/1 кВт.год.

При цьому суд зазначає, що вказаний акт не містить відомостей щодо споживання загальної кількості електроенергії 2061, 1670 як про це стверджує Відповідач, а з розрахунку Відповідача за листопад 2019 видно, що у вказаний місяць спожито 450 кВт., які Позивачем відшкодовано у повному обсязі згідно платіжного доручення № 2024 від 27.12.2019.

Крім того, суд зазначає, що Позивачем не заперечується нарахований згідно рахунку-фактури № 7117 від 16.12.2019 та розрахунку вартості за грудень 2019 обсяг спожитої Орендарем електричної енергії 1 752 кВт. та не включається до суми стягнення повторно включений платіж за листопад (який згідно доводів Відповідача є донарахуванням), а вказується саме про неналежне та подвійне нарахування ПДВ, стягнення якого і входить до предмету даного спору.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що Позивачем доведено неправомірне подвійне нарахування Відповідачем ПДВ на суму відшкодування (компенсації) витрат за Договором, а Відповідачем таких доводів не спростовано, що відповідно свідчить про правомірність заявлених Позивачем вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Манад» - задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (вул. Здолбунівська, 7-Д, м. Київ, 02081; ідентифікаційний код 00034186) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Манад» (вул. Центральна, 34, с. Засупоївка, Яготинський район, Київська область, 07714; ідентифікаційний код 32670436) безпідставно набуті кошти - 29 027 (двадцять дев`ять тисяч двадцять сім) грн 26 коп., судовий збір - 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 20 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 04.04.2024

Суддя Антон ПУКАС