ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2024 р. м. Київ Справа № 911/3225/23

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва Київавтошляхміст (01013, м. Київ, вул. Набережно-Печерська дорога, 2)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Мостобудівельний загін № 112 (07400, Київська обл., Броварський р-н, м. Бровари, вул. Січових Стрільців, 2)

про стягнення 87367,01 грн. заборгованості за договором підряду № 09-26/1 від 20.09.2021 р., у тому числі 52545,29 грн. заборгованості, 14946,78 грн. пені, 4689,35 грн. 3% річних, 15185,59 грн. інфляційних втрат,

секретар судового засідання: Невечера С.А.

Представники сторін:

від позивача: Гуцул В.О. (довіреність № 053/282/01-06/379 від 22.02.2024 р.; посвідчення адвоката № 000245 від 27.04.2018 р.);

від відповідача: Салашна Л.М. (довіреність № 70 від 15.02.2024 р.; посвідчення адвоката № 3464 від 25.09.2008 р.).

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва Київавтошляхміст звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Мостобудівельний загін № 112 про стягнення 87367,01 грн. заборгованості за договором підряду № 09-26/1 від 20.09.2021 р., у тому числі 52545,29 грн. заборгованості, 14946,78 грн. пені, 4689,35 грн. 3% річних, 15185,59 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором підряду № 09-26/1 від 20.09.2021 р. в частині розрахунків з позивачем за виконані останнім підрядні роботи, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 52545,29 грн. заборгованості, 14946,78 грн. пені, 4689,35 грн. 3% річних, 15185,59 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.10.2023 р. позовну заяву було залишено без руху.

02.11.2023 р. через систему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява б/н від 02.11.2023 р. (вх. № 4123/23 від 02.11.2023 р.) про усунення недоліків позовної заяви.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою Комунальним підприємством по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва Київавтошляхміст позовною заявою б/н, б/д (вх. № 2740/23 від 23.10.2023 р.) до Товариства з обмеженою відповідальністю Мостобудівельний загін № 112 про стягнення 87367,01 грн. заборгованості за договором підряду № 09-26/1 від 20.09.2021 р., у тому числі 52545,29 грн. заборгованості, 14946,78 грн. пені, 4689,35 грн. 3% річних, 15185,59 грн. інфляційних втрат, підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.11.2023 р. було відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

26.12.2023 р. до Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 810 від 30.11.2023 р. (вх. № 23536/23 від 26.12.2023 р.), за змістом якого останній заперечує проти позову в повному обсязі, зокрема, з підстав того, що в договорі підряду сторони не визначили строк оплати виконаних робіт, а визначили лише спосіб розрахунків. У зв`язку з наведеним строк виконання зобов`язання з оплати виконаних робіт не настав, а позивач передчасно звернувся з позовом до суду. Щодо нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідач зазначає, що дані позовні вимоги є безпідставними, оскільки позивач пропустив спеціальний строк позовної давності (один рік) для стягнення пені, а 3% річних та інфляційні втрати не можуть бути стягнуті судом, так як відповідач не допустив прострочення грошового зобов`язання. Поряд з цим, відповідач просив суд розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження (з викликом сторін).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.01.2024 р. було постановлено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 911/3225/23 за правилами загального позовного провадження з мотивів, викладених в даній ухвалі, та призначено підготовче засідання у даній справі на 22.02.2024 р.

У судовому засіданні 22.02.2024 р. представник позивача підтримував позовні вимоги, заперечував щодо доводів відповідача, викладених у відзиві, а також зазначав, що позивач не має наміру подавати відповідь на відзив; представник відповідача заперечувала проти позову.

У судовому засіданні 22.02.2024 р. присутні представники учасників процесу заявили про подання всіх наявних у сторін доказів, що мають значення для вирішення спору, та про наявність підстав для закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.02.2024 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.03.2024 р.

У судовому засіданні 21.03.2024 р. з розгляду справи по суті представник відповідача зазначала про неподання позивачем доказів понесених витрат на правову допомогу та клопотала про їх зменшення до 1,00 грн.; представник позивача зазначав, що докази понесених витрат на правову допомогу будуть подані позивачем після оголошення рішення суду в порядку, встановленому ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 21.03.2024 р. представник позивача позовні вимоги підтримував у повному обсязі та просив суд задовольнити їх; представник відповідача заперечувала проти позову та просила суд відмовити в його задоволенні.

У судовому засіданні 21.03.2024 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

20.09.2021 р. між Комунальним підприємством по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва Київавтошляхміст (далі КП Київавтошляхміст, підрядник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Мостобудівельний загін № 112 (далі ТОВ Мостобудівельний загін № 112, замовник, відповідач) було укладено договір підряду № 09-26/1, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується власними і залученими силами, засобами і способами виконати роботи на об`єкті: поточний (середній) ремонт шляхопроводу Ковельського через залізничні колії по проспекту Перемоги (далі роботи, об`єкт), (ДК 021:2-8) відповідно до затвердженої кошторисної документації, діючих норм і стандартів.

Відповідно до п. 2.1 договору договірна ціна за цим договором є динамічною, складає 5658177,79 грн. та включає всі витрати підрядника, пов`язані з виконанням умов цього договору (додаток № 1).

Згідно з п. 2.2 договору остаточна вартість робіт, зазначених у п. 1.1 договору, буде визначена за фактично виконаними обсягами робіт на підставі підписаних сторонами цього договору актів приймання виконаних робіт (типова форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3).

Ціна цього договору може бути змінена за згодою сторін шляхом укладення додаткових угод (п. 2.3 договору).

У пункті 3.1 договору сторони погодили, що строк (термін) виконання робіт: вересень-грудень 2021 р.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що строки виконання робіт можуть бути зміненими, у тому числі продовженими в порядку, встановленому цим договором, у разі: виникнення обставин непереборної сили (пп. 3.3.1 договору); настання погодних умов, за яких не можуть проводитись такі роботи згідно норм будівництва нових, реконструкції та капітального ремонту існуючих вулиць і доріг міських та сільських населених пунктів (ДБНВ.2.3-5-2001) (пп. 3.3.2 договору); відсутності фінансування з боку замовника, затримки у платежах тощо (пп. 3.3.3 договору); внесення змін до кошторисної документації або внаслідок зміни проектних рішень (пп. 3.3.4 договору). У разі зміни строків виконання робіт сторони укладають додаткову угоду до цього договору (п. 3.4 договору).

Порядок розрахунків за виконані роботи сторони узгодили у розділі 4 договору, в якому зазначено, зокрема, що:

- за письмовим зверненням підрядника замовник приймає рішення про надання чи ненадання підряднику авансу на виконання робіт. У разі виплати підряднику авансу, подальші розрахунки здійснюються за фактом виконання робіт з відстрочкою до 10 (десяти) календарних днів на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт з урахуванням перерахованих авансових платежів (п. 4.1 договору);

- підставою для здійснення розрахунків є підписані сторонами акти приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф. КБ-3), які складаються підрядником та подаються для підписання замовнику (п. 4.2 договору);

- розрахунки за виконані роботи здійснюються замовником на підставі документів, визначених п. 4.2 цього договору, з відстрочкою платежу до 10 календарних днів (п. 4.3 договору).

Згідно з пп. 5.4.1 п. 5.4 договору підрядник зобов`язаний виконати роботи відповідно до кошторисної документації та у встановлені цим договором строки, а згідно з пп. 5.2.3 п. 5.3 договору замовник зобов`язаний оплатити підряднику прийняті роботи на умовах, передбачених цим договором.

У відповідності з п. 8.1 договору передача виконаних робіт підрядником та приймання їх замовником оформлюється актами приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф. КБ-3).

Пунктом 8.2 договору встановлено, що цей договір вважається виконаним після завершення виконаних робіт, здійснення всіх взаєморозрахунків між сторонами за цим договором та підписання акту приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (ф. КБ-3).

У разі несвоєчасного виконання робіт підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно виконаних робіт (п. 9.2 договору).

За несвоєчасну оплату робіт, виконаних за цим договором, замовник сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення (п. 9.3 договору).

Відповідно до п. 13.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2021 р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

На виконання умов договору позивачем були виконані підрядні роботи загальною вартістю 5254528,55 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями підписаних обома сторонами довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за листопад 2021 р. на суму 4783198,66 грн., акту приймання виконаних будівельних робіт № 11-722 за листопад 2021 р. на суму 4783198,66 грн., довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2021 р. на суму 471329,89 грн., акту приймання виконаних будівельних робіт № 12-776 за грудень 2021 р. на суму 471329,89 грн.

Як зазначав позивач, розрахунки згідно акту приймання виконаних будівельних робіт № 11-722 за листопад 2021 р. на суму 4783198,66 грн. мали бути здійснені відповідачем до 03.12.2021 р., а розрахунки згідно акту приймання виконаних будівельних робіт № 12-776 за грудень 2021 р. на суму 471329,89 грн. до 18.12.2021 р. (у відповідності з п. 4.3 договору).

З матеріалів справи слідує, що в період з 03.12.2021 р. по 28.12.2021 р. відповідач трьома платежами перерахував позивачу грошові кошти за виконані будівельні роботи на загальну суму 5201983,26 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями банківських виписок АТ «Банк Кредит Дніпро» за 03.12.2021 р., 09.12.2021 р., 28.12.2021 р.

Отже, як зазначає позивач, станом на 19.09.2023 р. за відповідачем рахується прострочена заборгованість в розмірі 52545,29 грн., яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням останнім зобов`язань за договором підряду № 09-26/1 від 20.09.2021 р. в частині розрахунків з позивачем за виконані останнім підрядні роботи, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Згідно приписів ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Статтею 844 Цивільного кодексу України визначено, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов`язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 846 Цивільного кодексу України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно зі ст. 882 Цивільного кодексу України встановлено, що замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України).

Статтею 875 Цивільного кодексу України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 4 ст. 879 Цивільного кодексу України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Поряд з цим, порушенням зобов`язання відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Слід зазначити, що ст. 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у даній справі, з огляду на таке.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначав, зокрема, що в договорі підряду № 09-26/1 від 20.09.2021 р. сторони не визначили строк оплати виконаних робіт, а визначили лише спосіб розрахунків, а саме спосіб розрахунку на умовах відстрочення платежу (відстрочка до 10 календарних днів), тобто, сторонами не було визначено дату, з якої потрібно відраховувати 10 календарних днів відстрочки відповідно до п. 4.2 договору.

Поряд з цим, на переконання відповідача, в даному випадку сторони повинні керуватись приписами ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, в якій встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У зв`язку з наведеним, строк виконання зобов`язання з оплати виконаних робіт, за твердженням відповідача, не настав, а позивач передчасно звернувся з позовом до суду.

Суд відзначає, що аналіз приписів статей 843-844, 846, 854, 879, 882 Цивільного кодексу України сідчить, що оплата за виконані роботи проводиться в порядку, визначеному договором підряду. Договором підряду може бути передбачено, що оплата виконаних робіт проводиться після прийняття замовником закінчених робіт або поетапно проміжними платежами в міру виконання робіт. У договорі підряду сторони можуть передбачати надання замовником авансу з визначенням порядку його використання. Розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються підрядником та передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і, в разі відсутності зауважень, підписує їх. Після підписання документів замовник зобов`язаний оплатити виконані роботи. Порядок подання підрядником документів про обсяги і вартість виконаних робіт, проведення перевірки їх достовірності, підписання та оплати замовником визначається у договорі підряду.

Відповідно до п. 98 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 668 від 01.08.2005 р., оплата за виконані роботи проводиться у порядку, визначеному договором підряду.

Так, вказаним пунктом Умов передбачено, що договором підряду може бути передбачено, що оплата виконаних робіт проводиться після прийняття замовником закінчених робіт (об`єкта будівництва) або поетапно проміжними платежами в міру виконання робіт. У договорі підряду сторони можуть передбачати надання замовником авансу з визначенням порядку його використання.

Розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються підрядником та передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень підписує їх. Після підписання документів замовник зобов`язаний оплатити виконані роботи (п. 99 Умов).

Виходячи з умов укладеного договору, сторонами було погоджено, що остаточна вартість робіт, зазначених у п. 1.1 договору, буде визначена за фактично виконаними обсягами робіт на підставі підписаних сторонами цього договору актів приймання виконаних робіт (типова форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3) (п. 2.2 договору).

Отже, сторони у договірному порядку дійшли згоди щодо того, якими документами підтверджується склад, обсяг і вартість виконаних робіт, а саме актами приймання виконаних робіт за формою № КБ-2в та довідками про вартість виконаних робіт за формою № КБ-3, які були підписані сторонами без будь-яких зауважень.

Порядок оплати робіт сторонами визначено у пунктах 4.1-4.3 договору, зі змісту яких слідує, що сторонами передбачено порядок здійснення розрахунків з відстрочкою до 10 календарних днів на підставі підписаних актів приймання виконаних робіт (типова форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3).

Зокрема, за умовами п. 4.1 договору, які кореспондуються з умовами п. 4.3 договору, у разі виплати підряднику авансу, подальші розрахунки здійснюються за фактом виконання робіт з відстрочкою до 10 (десяти) календарних днів на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт з урахуванням перерахованих авансових платежів.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Зі змісту укладеного між сторонами договору підряду № 09-26/1 від 20.09.2021 р. слідує, що сторони на свій розсуд погодили умови договору щодо оплати виконаних робіт на підставі підписаних сторонами актів приймання виконаних робіт за формою № КБ-2в та довідок про вартість виконаних робіт за формою № КБ-3, і зазначені умови є обов`язковими для виконання сторонами, з огляду на що заперечення відповідача є необґрунтованими.

Суд констатує, що акти виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт підписані сторонами без жодних зауважень та заперечень, тобто замовник, підписуючи вказані акти та довідки, погодився з вартістю робіт, виконаних підрядником за договором підряду № 09-26/1 від 20.09.2021 р.

Відтак, після двостороннього підписання кожного із зазначених вище документів та після спливу 10 календарних днів з дати їх підписання, у відповідача виникає обов`язок з оплати виконаних позивачем робіт.

Таким чином, враховуючи, що підрядні роботи позивачем були виконані у повному обсязі, акти приймання виконаних робіт за формою № КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт за формою № КБ-3 підписані сторонами без жодних зауважень та заперечень, зважаючи на те, що у відповідності до п.п. 4.1, 4.3 договору розрахунки за підрядні роботи здійснюються замовником на підставі підписаних сторонами зазначених вище документів з відстрочкою платежу до 10 календарних днів, суд дійшов висновку про настання строку оплати за вказаними зобов`язаннями.

Оскільки доказів належного виконання умов договору підряду № 09-26/1 від 20.09.2021 р. відповідачем в частині повної оплати виконаних позивачем робіт в порядку та строки, обумовлені даним договором, до матеріалів справи не надано, то позовні вимоги КП Київавтошляхміст щодо стягнення з відповідача 52545,29 грн. основного боргу є обґрунтованими, доведеними, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 14946,78 грн. пені.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як було зазначено вище, за несвоєчасну оплату робіт, виконаних за цим договором, замовник сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення (п. 9.4 договору).

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що її розмір було визначено позивачем у сумі 14946,78 грн., нарахованій за період з 04.12.2021 р. по 09.12.2021 р. на суму 2783198,66 грн., за період з 10.12.2021 р. по 18.12.2021 р. на суму 47831,99 грн., за період з 19.12.2021 р. по 28.12.2021 р. на суму 519161,88 грн., за період з 29.12.2021 р. по 20.01.2022 р. на суму 52545,29 грн., за період з 21.01.2022 р. по 02.06.2022 р. на суму 52545,29 грн. на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт № 11-722 за листопад 2021 р. та № 12-776 за грудень 2021 р.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що він є невірним, оскільки нарахування пені повинно здійснюватись щодо кожного акту виконаних робіт окремо, без включення в період часу, за який здійснюється стягнення пені, дня фактичної сплати суми заборгованості.

За перерахунком суду розмір пені за актом приймання виконаних будівельних робіт № 11-722 за листопад 2021 р. за період з 04.12.2021 р. по 08.12.2021 р. на суму 2783198,66 грн. становить 6481,42 грн., за період з 09.12.2021 р. по 27.12.2021 р. на суму 47831,99 грн. становить 446,87 грн., а в цілому 6928,29 грн.

За перерахунком суду розмір пені за актом приймання виконаних будівельних робіт № 12-776 за грудень 2021 р. за період з 19.12.2021 р. по 27.12.2021 р. на суму 471329,89 грн. становить 2091,93 грн., за період з 28.12.2021 р. по 02.06.2022 р. на суму 52545,29 грн. становить 4451,23 грн., а в цілому 6543,16 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в розмірі, встановленому судом 13471,45 грн.

Заперечуючи щодо нарахованої позивачем пені відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав, що на момент звернення до суду позивач пропустив спеціальний строк позовної давності (один рік) для стягнення пені, а відтак вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає таке.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.01.2020 р. у справі № 924/774/18, від 07.04.2021 р. у справі № 911/2669/19, від 13.10.2021 р. у справі № 914/687/20.

Як зазначає відповідач, строк позовної давності для стягнення пені за договором сплинув, оскільки договір підряду було укладено у вересні 2021 р., а позивач звернувся до суду з даним позовом лише у 2023 р.

Суд відхиляє доводи відповідача, оскільки згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 211 від 11.03.2020 р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» із змінами і доповненнями, якою встановлено з 12.03.2020 р. на усій території України карантин.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 р. № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 р.

Поряд з цим, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 р. № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 р. № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

З огляду на викладене, строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені позивачем не пропущено.

Поряд з цим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 15185,59 грн. інфляційних втрат, нарахованих за загальний період з січня 2022 р. по вересень 2023 р. на суму 52545,29 грн. та 4689,35 грн. 3% річних за період з 04.12.2021 р. по 09.12.2021 р. на суму 2783198,66 грн., за період з 10.12.2021 р. по 18.12.2021 р. на суму 47831,99 грн., за період з 19.12.2021 р. по 28.12.2021 р. на суму 519161,88 грн., за період з 29.12.2021 р. по 19.09.2023 р. на суму 52545,29 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, суд зазначає, що він є невірним, оскільки нарахування 3% річних повинно здійснюватись щодо кожного акту виконаних робіт окремо, без включення в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних, дня фактичної сплати суми заборгованості, а відтак розмір 3% річних за перерахунком суду становить 4292,29 грн.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі, встановленому судом, а саме - 4292,29 грн.

Крім того, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, суд зазначає, що він є арифметично невірним, і за перерахунком суду становить 15981,36 грн.

Водночас, за приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Поряд з цим, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України), відтак позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в заявленій позивачем сумі, а саме 15185,59 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва Київавтошляхміст.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах Трофимчук проти України, Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів учасників процесу була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для часткового задоволення позову у даній справі не спростовує.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Мостобудівельний загін № 112 (07400, Київська обл., Броварський р-н, м. Бровари, вул. Січових Стрільців, 2, код 22202218) на користь Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва Київавтошляхміст (01013, м. Київ, вул. Набережно-Печерська дорога, 2, код 03359018) 52545 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот сорок п`ять) грн. 29 коп. заборгованості, 13471 (тринадцять тисяч чотириста сімдесят одну) грн. 45 коп. пені, 4292 (чотири тисячі двісті дев`яносто дві) грн. 29 коп. 3% річних, 15185 (п`ятнадцять тисяч сто вісімдесят п`ять) грн. 59 коп. інфляційних втрат, 2626 (дві тисячі шістсот двадцять шість) грн. 47 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 04.04.2024 р.

Суддя В.М. Бабкіна