ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

08.04.2024м. ДніпроСправа № 904/1354/24

Суддя Євстигнеєва Н.М., розглянувши матеріали

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк", м. Київ

до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса), м. Дніпро

про стягнення 32 000,00грн

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, яким просить стягнути з Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) сплачені у виконавчих провадженнях та неповернуті у встановленому законом порядку авансові внески на загальну суму 32 000,00грн, яка складається з: 16 000,00грн авансовий внесок, сплачений згідно з платіжним дорученням №6582-2689 від 29.12.2016;16 000,00грн авансовий внесок, сплачений згідно з платіжним дорученням №6582-2690 від 29.12.2016.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2024 справу №904/1354/24 передано на розгляд судді Юзікову С.Г.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2024 року №103 у зв`язку із перебуванням судді Юзікова С.Г. на лікарняному, відповідно до пункту п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, здійснено повторний автоматичний розподіл справи по вх. №4-1312/24 справи 904/1354/24.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2024 справу №904/1354/24 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Розглянувши позовну заяву, суд дійшов висновку про відмову у її прийнятті з наступних підстав.

Пунктом 1 ч.1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 15.08.2013 рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області частково задоволено апеляційну скаргу АБ "Укргазбанк" на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2012 по справі №403/10234/12 та вирішено:

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банка "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором №22/ф/6 від 01.02.2008 станом на 03.08.2012 в сумі 52001 доларів США 32 центи (з яких: поточні зобов`язання щодо повернення кредиту - 29485,00доларів США, прострочення зобов`язань щодо повернення кредиту - 10710,00 доларів США, прострочені зобов`язання щодо сплати процентів за користування кредитом - 11806,32 долари США) та 114195грн 40 коп. (з яких: пеня за кредитом - 55456,12грн, пеня за процентами - 58739,28грн);

- стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банка "Укргазбанк" судові витрати по 1609грн 50 коп., з кожного;

- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №22/ф/6 від 01.02.2008 в розмірі 52001,32 дол. США та 114195,4грн звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , шляхом проведення прилюдних торгів; початкова ціна предмета іпотеки встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Виконавчий лист Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, виданий 06.12.2013 по справі №403/10234/12 пред`явлений до виконання до Шевченківського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області. При цьому, АБ "Укргазбанк" був сплачений авансовий внесок у розмірі 16 000,00грн.

22.01.2017 Шевченківським ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження №53235997. 23.06.2018 Шевченківським ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.

22.09.2015 рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 0427/10322/2012 частково задоволено позов АБ "Укргазбанк" та вирішено, зокрема:

- стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "АБ "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 46579,87 доларів США та 464,84грн, яка складається з: 43312 доларів США заборгованості за тілом кредиту; 3267,87 доларів США проценти; 464,84грн пеня;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "АБ "Укргазбанк" судові витрати в розмірі 910 грн;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "АБ "Укргазбанк" судові витрати в розмірі 910грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.04.2016 у вищезазначеній частині залишено без змін рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 0427/10322/2012.

Виконавчий лист Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, виданий 17.11.2015 по справі №0427/10322/2012 2/183/39/15 пред`явлений до виконання до Шевченківського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області. АБ "Укргазбанк" сплачений авансовий внесок у розмірі 16 000,00грн.

03.01.2017 Шевченківським ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження №53224452. 28.12.2020 Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.

При винесенні постанов від 23.06.2018 (ВП № 53235997 ) та від 28.12.2020 (ВП №53224452) про повернення виконавчого документа стягувачу, невикористані суми авансових внесків при закінченні зазначених виконавчих проваджень не поверталися.

АБ "Укргазбанк" вважає, що при закінченні виконавчою службою виконавчих проваджень № 53235997 та № 53224452, були грубо порушені норми ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", а також функціональні обов`язки з питань організації виконання судових рішень, передбачені розділами VI та VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 №512/5 (далі Інструкція).

Проаналізувавши предмет позову та його обґрунтування, суд доходить висновку, що позивач не погоджується з діями (бездіяльністю) відділу державної виконавчої служби щодо неповернення авансового внеску під час закриття виконавчого провадження.

Вирішуючи питання щодо юрисдикції цього спору, суд виходить з такого.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У справі "Сокуренко і Стригун проти України" ЄСПЛ указав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria, заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін "суд, встановлений законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом", у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних, господарських і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За положеннями частини другої ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Аналогічні положення закріплені і в статті 447 Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій чи бездіяльності державних виконавців.

Натомість, згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України "Про виконавче провадження", згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З поданого позову вбачається, що у державній виконавчій службі на виконанні перебували Виконавчий лист Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, виданий 06.12.2013 по справі №403/10234/12 та Виконавчий лист Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, виданий 17.11.2015 по справі №0427/10322/2012 2/183/39/15.

Повертаючи виконавчі листи, видані Бабушкінським районним судом та Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, без виконання державний виконавець посилався на пункт 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається (частина третя статті 37 Закону України "Про виконавче провадження").

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову (ч.4 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" ).

Таким чином, приймаючи рішення про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, державний виконавець зобов`язаний вирішити питання повернення невикористаної суми внесеного стягувачем авансового внеску.

Під час прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" питання повернення стягувачу авансового внеску державним виконавцем не вирішено, що суперечить положенням частини 3 статті 37 цього Закону.

Наведене є підставою для оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця.

Натомість, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк", як стягувач у зазначених вище виконавчих провадженнях, замість оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення до суду, який видав виконавчий документ, звертається до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Відділу державної виконавчої служби авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій у ВП №53235997 та у ВП №53224452 з примусового виконання виконавчих листів.

Водночас спір сторін не підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, з огляду на таке.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також запроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, окрім суб`єктного складу сторін є: наявність між сторонами господарських правовідносин, урегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних правовідносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Так, предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

У цій справі спір про стягнення з Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) безпідставно набутих коштів (авансового внеску) виник з правовідносин, пов`язаних із примусовим виконанням рішення суду.

Суд враховує, що за положеннями статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Аналіз змісту позовних вимог, як зазначалось, свідчить про те, що спірні правовідносини в цій справі стосуються реалізації права позивача на захист майнових прав, при цьому між позивачем та відповідачем (державною виконавчою службою) відсутні господарські правовідносини.

З огляду на все вищезазначене, враховуючи відсутність між сторонами господарських правовідносин, як і спору про право, який виник з таких правовідносин, відсутність імперативних норм процесуального закону про віднесення такого виду спору до юрисдикції господарських судів, спір у цій справі не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Право позивача, як стягувача за виконавчими документами, може бути реалізовано шляхом звернення до суду зі скаргою на дії органів державної виконавчої служби, яка має розглядатися за правилами статей 447-453 Цивільного процесуального кодексу України.

Роз`яснити Публічному акціонерному товариству Акціонерний банк "Укргазбанк" про його право звернутися зі скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ.

Керуючись статтями 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення авансового внеску у сумі 32 000,00грн.

Ухвала набирає законної сили 08.04.2024 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.М. Євстигнеєва