ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

"01" квітня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/4053/23

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

дослідивши матеріали заяви від 15.09.2023 за вх.№2-1380/23 про забезпечення позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) до Селянського (фермерського) господарства «Бородатого Василя Федоровича» (АДРЕСА_3, код ЄДРПОУ НОМЕР_2), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ),

ВСТАНОВИВ:

15.09.2023 за вх.№2-1380/23 до Господарського суду Одеської області надійшла заява про забезпечення позову від Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) до Селянського (фермерського) господарства «Бородатого Василя Федоровича» (АДРЕСА_3, код ЄДРПОЛУ НОМЕР_2), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) про забезпечення позову, в якій заявник просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_1 ), а саме: за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 12; житловий будинок загальною площею (кв.м): 109.3, житлова площа (кв.м): 69.7; із господарськими будинками та спорудами: «А» з прибудовами а та а1, верандою а3, ганками а4 та а5, погріб під частиною будівлі під-а, сарай Б, сарай В, убиральня Т, колодязь питний к, огорожа №1, ворота №2, вимощення №3, розташованого за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 18.09.2023 повернуто АТ КБ «Приватбанк» заяву про забезпечення позову від 15.09.2023 за вх.№2-1380/23.

Постановою Південно-західним апеляційним господарським судом від 20.12.2023 залишено без змін ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.09.2023 у справі №916/4053/23.

Постановою Верховного суду від 29.02.2024 касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволено; постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2023 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 18.09.2023 у справі № 916/4053/23 скасовано; справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання щодо прийняття заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову. Як підставу для скасування судового рішення ВС у постанові відображено, що оцінка обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову має здійснюватися господарським судом під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, наслідком чого буде задоволення відповідної заяви або відмова у її задоволенні.

Так, в обґрунтування необхідності забезпечення позову в заяві від 15.09.2023 за вх.№2-1380/23 позивач зазначає, що Селянське (фермерське) господарство « ОСОБА_2 » та ОСОБА_1 солідарно несуть відповідальність за невиконанням грошових зобов`язань за кредитним договором №25425350-КД-1 від 12.05.2022, у зв`язку з чим у позивача відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть припинені недобросовісні дії щодо виконання обов`язків перед ним. Позивач вказує, що наразі заборгованість відповідача становить 1702683,33грн перед АТ КБ «Приватбанк» та 1500000грн перед державним бюджетом. З приводу чого, позивач зазначає, що у відповідача-2 ОСОБА_1 згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на праві власності наявний житловий будинок та господарські будинки та споруди «А» з прибудовами а та а1, верандою а3, ганками а4 та а5, погріб під частиною будівлі під-а, сарай Б, сарай В, убиральня Т, колодязь питний к, огорожа №1, ворота №2, вимощення №, загальною площею 109.3 кв.м, за адресою АДРЕСА_2 . У зв`язку з чим, позивач вбачає підстави задля ефективного захисту порушених прав забезпечити позов шляхом накладання арешту на зазначені будівлі та споруди.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ч.1 ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.5, 6 ст.140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Також заходи забезпечення позову не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання відповідача до виконання певних дій, а діють виключно як засіб забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст.137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарського процесуального кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Вищевикладене відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст.74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006р. у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Так, із поданих позивачем до позовної заяви доказів вбачається, що між АТ КБ «Приватбанк» та Селянським (фермерським) господарством «Бородатого Василя Федоровича» укладено кредитний договір №25425350-КД-1 від 12.05.2022, в забезпечення виконання якого 12.05.2022 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №25425350-ДП-1/1. Однак, з огляду на існуючі взаємовідносини сторін, позивачем необґрунтовано, не відображено в заяві від 15.09.2023 за вх.№2-1380/23 майновий стан боржників, виявлене майно останніх (при цьому в першу чергу коштів, а в разі їх недостатності - іншого майна) та не не надано, як до позовної заяви, так і до заяви про забезпечення позову, з цього приводу жодних доказів щодо підтвердження відсутності коштів та майна саме відповідача-1 Селянського (фермерського) господарства «Бородатого Василя Федоровича», натомість, заявлено вимогу стосовно накладення арешту на нерухоме майно поручителя за кредитним договором ОСОБА_1 . Разом з цим, накладення арешту на майно боржника відбувається виключно у розмірі суми стягнення, що позивачем також не зазначено, як і не обґрунтовано співвідношення даного нерухомого майна з ціною позову. До того ж, суд відмічає, що договором поруки №25425350-ДП-1/1 від 12.05.2022 не передбачено майнової поруки, тобто вказаним нерухомим майном ОСОБА_1 не було забезпечено виконання зобов`язання за кредитним договором №25425350-КД-1 від 12.05.2022, з огляду на що позивачем не взято до уваги дану обставину та необґрунтовано розумність та адекватність заявленого засобу забезпечення позову.

Водночас, позивачем не спростовується щодо можливого порушення інтересів осіб, які не є учасниками даного спору з підстав вжиття таких заходів та існування балансу інтересів сторін у справі. Між тим, засіб заявлений позивачем полягає в накладені заборони на право розпоряджатись майном фізичної особи. У зв`язку з чим, за відсутності в заяві належного обґрунтування позивачем, забезпечення збалансованості інтересів сторін запропонованим заходам, суд невзмозі здійснити оцінку обґрунтованості необхідності вжиття такого засобу з врахуванням балансу інтересів, як позивача так і відповідача та запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходу прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Враховуючи недоведеність заявником співмірності, адекватності та обґрунтованості підстав для вжиття судом заходів забезпечення позову, судом не підлягає задоволенню заява АТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову від 15.09.2023 за вх.№2-1380/23.

Керуючись ст.ст. 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити Акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» у задоволенні заяви про забезпечення позову від 15.09.2023 за вх.№2-1380/23.

2. У відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України ухвала набрала законної сили 01.04.2024 та згідно ч.2 ст.254, п.4 ч.1 ст.255 ГПК України підлягає оскарженню в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня набрання нею законної сил.

Суддя І.А. Малярчук