ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року Справа № 906/1280/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В.

суддя Василишин А.Р.

суддя Бучинська Г.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ледіс +"

на рішення Господарського суду Житомирської області від 04.12.2023 р.

постановлене у м. Житомир, повний текст складено 11.12.2023 р.

у справі № 906/1280/23 (суддя Вельмакіна Т.М.)

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Ледіс +"

2. ОСОБА_1

про стягнення 204714,02 грн. заборгованості

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення від 04.12.2023 р. Господарський суд Житомирської області задоволив позов Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у справі № 906/1280/23 Згідно з рішенням підлягає солідарному стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ледіс+" та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 182370,17 грн. несплаченого відшкодування частини вартості предмета лізингу за фактичний строк користування, 22343,85 грн. заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу та 3070,71 грн. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Ледіс+" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Пояснює, що 21.02.2020 р. з предметом лізингу стався страховий випадок - незаконне заволодіння (викрадення), і відомості про таке кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР 22.02.2020 р. за № 0001077. Факт викрадення предмета лізингу банком не заперечується.

Зазначає, що спеціальне законодавство (ч. 1 ст. 13 Закону України "Про фінансовий лізинг" в редакції від 16.01.2004 р.) та умови договору лізингу (п. 13.1. договору лізингу) покладають на лізингоодержувача лише ризики, пов`язані з його фізичним знищенням або пошкодженням, але не ризики, пов`язані з викраденням об`єкта лізингу. Доводить, що наслідком викрадення предмета лізингу є відсутність у лізингодавця обов`язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність лізингоодержувача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати.

Звертає увагу, що на виконання вимог п. 5.1. договору лізингу 24.12.2019 р. ТОВ "Ледіс +" та ПАТ "Страхова група "ТАС" уклали договір добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) № DNH0MA-19BW5QN, за яким предмет лізингу було застраховано на суму 1140672,00 грн. Вигодонабувачем за договором страхування є позивач.

Оскільки предмет лізингу викрадено невідомими особами, ТОВ "Ледіс+" позбавлено можливості користуватися транспортним засобом та надалі набути його у власність. У той час кошти, які лізингодавець витратив на придбання предмета лізингу, у цьому випадку мають бути повернуті йому шляхом отримання страхового відшкодування.

Натомість позивач, як власник майна та вигодонабувач за договором страхування, не вчиняє жодних дій для отримання від ПАТ "Страхова група "ТАС" вартості втраченого майна.

Посилається на висновки Верховного Суду у справах № 14/1248/18, № 914/2264/17, № 910/13158/20 та зауважує, що якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати.

Отже, враховуючи, що майно не могло бути використано ТОВ "Ледіс+" з причин, за які воно не відповідає, суд неправомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення винагороди за користування предметом лізингу, оскільки товариство не здійснювало фактичне користування транспортним засобом після його викрадення.

Також суд першої інстанції зазначив, що врахував обставини справи № 906/1542/20, яка перебувала у провадженні Господарського суду міста Києва стосовно неузгодженого перерахування грошових коштів, наявних на рахунку № 7624 в рахунок погашення договору лізингу. Натомість, на думку скаржника, суд першої інстанції не надав оцінки вказаним обставинам та не врахував кошти в сумі 314967,95 грн у розрахунку заборгованості за договором лізингу. З доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що розмір несплаченого ТОВ "Ледіс+" відшкодування вартості предмета лізингу станом на 10.12.2020 р. складав 408333,37 грн. У період з 10.12.2020 р. по 18.10.2021 р. з рахунку ТОВ "Ледіс+" № 7624 банком було списано 314967,95 грн, що підтверджується доданою до письмових пояснень позивача від 04.12.2023 р. випискою № 7624. Крім того, у період з моменту викрадення автомобіля з 21.02.2020 р. по 10.12.2020 р. позивач неправомірно зарахував кошти в сумі 54909,98 грн в рахунок погашення незаконно нарахованої ним заборгованості з користування предметом лізингу, що підтверджується приєднаним до позову розрахунком заборгованості, тоді як ці кошти мали б зарахуватися в рахунок погашення вартості предмета лізингу, оскільки ТОВ "Ледіс+" з 21.20.2020 р. фактично не користувалося транспортним засобом з незалежних від нього причин.

Отже, з урахуванням списаних позивачем з рахунку № 7624 коштів у сумі 314967,95 грн. та, зважаючи на неправомірне незарахування коштів в сумі 54909,98 грн в рахунок погашення вартості предмета лізингу, то у випадку прийняття позитивного для позивача рішення суд мав би стягнути з відповідачів не більше ніж 38455,44 грн (408333,37-314967,95- 54909,98).

Тому скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 04.12.2023 р. та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, тоді як був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді апеляційної інстанції в письмовому провадженні без повідомлення сторін, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа /а.с. 213 у т.1/.

Відповідно до ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і сторони не подавали клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, розгляд апеляційної скарги відбувся в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами згідно з ч.13 ст.8 ГПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

20.12.2019 р. Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Ледіс+" уклали договір фінансового лізингу № ZRZOFLOWWV7BІ-1 /а.с. 21-31 у т.1/. Договір підписаний із використанням електронного цифрового підпису в порядку, передбаченому Законами України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронний цифровий підпис".

Відповідно до п. 1.1. договору банк/позивач здійснює придбання у власність у ТОВ "Ледіс+"/відповідач, а потім передає лізингоодержувачу/відповідачу, а лізингоодержувач/відповідач приймає від банка/позивача в платне користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів - у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу майно відповідно до специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.п. 1.3, 11.1 договору строк дії лізингу з дати підписання цього договору до 19.12.2024 р. Зазначений строк може бути змінений згідно п.п. 10.1 - 10.4.2 цього договору.

У п. 1.2. та п. 2.1. договору сторони погодили, що загальна вартість майна становить 1140672,00 грн. та складається з:

- суми авансового платежу 640672,00 грн., у відповідності до п.1.4. цього договору;

- загальної вартості лізингових платежів у частині, що йде на викуп вартості переданого лізингоодержувачу майна, - 500000,00 грн., згідно з графіком внесення лізингових платежів, зазначеним в додатку № 2, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.2. договору розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються додатком 2.

Також умовами п. 2.3. договору сторони погодили, що лізингоодержувач сплачує банку на рахунок, відкритий згідно п. 1.5. цього договору, згідно додатку 2, зокрема:

- винагороду за користування майном у розмірі 17,5 % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, на дату сплати чергового лізингового платежу згідно додатку № 2 (п.п. 2.3.2 договору);

- у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим договором, винагорода за користування майном складає розмір 35 % річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно додатку № 2 (п.п. 2 2.3.2.1 договору).

20.12.2019 Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Ледіс+" підписали:

- додаток № 1 (специфікація майна), згідно якого у лізинг передається майно - загальний легковий універсал В, Jeep Wrangler, США, р.в. 2018, НОМЕР_1, НОМЕР_2, загальною вартістю 1140672,00 грн /а.с. 32 у т.1/;

- додаток № 2 (графік лізингових платежів) із зазначенням суми погашення кредиту та відсотків з 20.01.2020 р. по 19.12.2024 р. /а.с. 33-34 у т.1/;

- додаток № 3 (тарифи за оформлення документів) /а.с. 35 у т.1/;

- додаток № 4 (акт прийому-передачі майна), згідно якого банк передав, а лізингоодержувач прийняв у лізинг майно - загальний легковий універсал В, Jeep Wrangler, США, р.в. 2018, НОМЕР_1, НОМЕР_2, загальною вартістю 1140672,00 грн /а.с. 38 у т.1/;

- додаток № 5 (акт прийому майна на відповідальне зберігання) згідно якого банк передав, а лізингоодержувач прийняв у лізинг майно - загальний легковий універсал В, Jeep Wrangler, США, р.в. 2018, НОМЕР_1, НОМЕР_2, загальною вартістю 1140672,00 грн /а.с. 41 у т.1/.

Отже, на підставі договору № ZRZOFLOWWV7BI-1 від 20.12.2019 р. між сторонами виникли правовідносини з лізингу, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законом України "Про фінансовий лізинг" (в редакції закону від 16.12.1997 р.).

Зобов`язання ТОВ "Ледіс+" за договором фінансового лізингу № ZRZOFLOWWV7BІ-1 забезпечені порукою відповідно до договору поруки, укладеного 20.12.2019 р. позивачем та Загурською Галиною Вікторівною.

Відповідно до п. 1.1. договору поруки предметом останнього є надання поруки поручителем перед банком за виконання ТОВ "Леді-С+" зобов`язань по сплаті:

- вартості майна за договором фінансового лізингу, що становить 1140672 (один мільйон сто сорок тисяч шістсот сімдесят два) гривень 0 копійок на взяття у лізинг майна, згідно додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору фінансового лізингу, в тому числі авансового платежу лізингоодержувача, що становить 640672 (шістсот сорок тисяч шістсот сімдесят два) гривень 0 копійок; у строки, зазначені Договором фінансового лізингу;

- зі сплатою винагороди за користування майном у розмірі 17,5 (сімнадцять цілих п`ять десятих) % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, на дату сплати чергового лізингового платежу згідно додатку № 2; а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у договорі фінансового лізингу. Якщо під час виконання договору фінансового лізингу зобов`язання лізингоодержувача, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладанні цього Договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за договором фінансового лізингу в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні.

Згідно з п. 1.2. договору поруки поручитель відповідає перед банком за виконання зобов`язань за договором фінансового лізингу в тому ж розмірі, що і лізингоодержувач, включаючи сплату лізингових платежів у частині, що йде на викуп вартості переданого в лізинг майна, винагороди за отримане в лізинг майно, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед банком всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

У випадку невиконання лізингоодержувачем зобов`язань за договором фінансового лізингу лізингоодержувач та поручитель відповідають перед банком як солідарні лізиноодержувачі (п. 1.5. договору поруки).

За умовами п. 4.1. договору поруки сторони погодили, що порука за цим договором припиняється через 15 (п`ятнадцять) років після укладення цього договору. У випадку виконання лізингоодержувачем та/або поручителем всіх зобов`язань за договором фінансового лізингу, цей договір припиняє свою дію.

Отже, у відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, яка полягає відповідно до ст. 6 цього Кодексу в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною другої статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" та ст. 806 ЦК України за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються нормами Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Як зазначено вище, зобов`язання покупця за договором іпотеки забезпечені відповідно до договору поруки, укладеного банком та Загурською Галиною Вікторівною 20.12.2019 р. Умови договору поруки відповідають нормам ст.ст.553-559 ЦК України.

Факт приймання-передачі об`єкта лізингу підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі від 08.01.2020 р. /а.с. 38-39 у т.1/ та сторонами не заперечується.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, передавши обумовлене майно лізингоодержувачу за актом прийому-передачі, тоді як відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної сплати лізингових платежів не виконав, внаслідок чого Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ледіс+" та ОСОБА_1 заборгованості, а саме: 182370,17 грн несплаченого відшкодування частини вартості предмету лізингу за фактичний строк користування за період з 08.01.2020 р. по 25.02.2022 р. та 22343,85 грн заборгованості за винагородою за користуванням предметом лізингу.

Відповідачі у відзиві на позовну заяву /а.с. 109-111 у т.1/ зазначили, що 21.02.2020 р. предмет лізингу був викрадений. На думку відповідачів, віднесення ризику викрадення не може бути покладено на відповідача, який не є його власником, оскільки за договором фінансового лізингу майновий інтерес лізингоодержувача полягає у можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність, внаслідок здійснення лізингових платежів. Вказують, що внаслідок викрадення предмета лізингу ТОВ "Ледіс+" позбавлено можливості користуватися транспортним засобом та надалі набути його у власність. Наголосили, що кошти, які лізингодавець витратив на придбання предмета лізингу у цьому випадку мають бути компенсовані йому шляхом отримання страхового відшкодування.

Суд першої інстанції задоволивши позов, встановив, що виплата страхового відшкодування не відбулася з вини Товариства з обмеженою відповідальністю "Ледіс+", оскільки скаржник пропустив строк письмового повідомлення страховика про настання страхового випадку, що стало порушенням п. 3.1.5. та 4.1.5. умов страхування та ст. 26 Закону України "Про страхування".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задволення позову з урахуванням такого.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про фінансовий лізинг" (в редакції Закону від 16.12.1997 р.) з моменту передачі предмета лізингу у володіння лізингоодержувачу ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета лізингу переходить до лізингоодержувача, якщо інше не встановлено договором. Предмет лізингу та/або пов`язані із виконанням лізингових договорів ризики підлягають страхуванню, у разі якщо їх обов`язковість встановлена законом або договором. Витрати на страхування за договором лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором.

Умовами п. 3.1. договору лізингу сторони, зокрема, погодили, що з моменту підписання сторонами акту до лізингоодержувача переходять всі ризики, пов`язані з користуванням та володінням майном (у тому числі ризики, пов`язані з відшкодуванням збитків та шкоди, заподіяних третім особам внаслідок використання майна). З моменту підписання акту, лізингоодержувач несе повну цивільну відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує в повному обсязі шкоду третім особам, заподіяну в результаті експлуатації майна. Ризик невідповідності майна цілям використання цього майна несе лізингоодержувач.

Після підписання 20.12.2019 р. Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ледіс+" акту приймання-передачі майна /а.с. 38 у т.1/ всі ризики, пов`язані з користуванням та володінням майном, з несе лізингоодержувач.

Згідно з п. 5.1. договору фінансового лізингу лізингоодержувач після укладання цього договору зобов`язався укласти з акредитованою страховою компанією договір страхування. Сторони погодили, що майно має бути застраховане на суму 1140672,00 грн від наступних ризиків, зокрема, пошкодження застрахованого ТЗ внаслідок ДТП, незаконне заволодіння ТЗ (угон). На виконання умов договору фінансового лізингу предмет лізингу застраховано в AT "Страхова група "ТАС" за договором добровільного страхування наземного транспорту № DNH0MA-19BW5QN з додатком до договору "Умови страхування". Відповідно до п. 3 зазначеного договору вигодонабувачем є АТ КБ ПриватБанк.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", яка кореспондується зі ст. 990 ЦК України, виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Судом встановлено, що 21.02.2020 р. предмет лізингу - легковий автомобіль універсал В, Jeep Wrangler, США, р.в. 2018, серійний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в м. Києві було викрадено, проте страховою компанією у виплаті по настанню страхового випадку було відмовлено з підстави суттєвого порушення умов договору страхування.

Відповідно до відповіді страховика від 27.05.2020 р. № 01640-2/120 підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування зазначено про суттєві порушення умов договору страхування, зокрема, п. 3.1.5. та 4.1.5. умов страхування та ст. 26 Закону України "Про страхування", при цьому страхова компанія докладно зазначила про такі порушення /а.с. 127 у т.1/:

- позивач повідомив AT "Страхова група "ТАС" про викрадення автомобіля лише 26 лютого 2020 року та до теперішнього часу не надав страховій компанії витягу з ЄРДР та другого комплекту ключів від транспортного засобу, а також письмово не пояснив, де вони фізично знаходяться та чому неможливо їх надати страховику;

- згідно з п. 4.1.5 договору добровільного страхування наземного транспорту № DNH0MA-19BW5QN підставою для відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення страхувальника про настання страхового випадку без поважних на це причин у строки, передбачені цим договором, або створення страховику перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

- відповідно до п. 4.6 договору добровільного страхування наземного транспорту № DNH0MA-19BW5QN страховик не несе відповідальності, якщо транспортний засіб викрадено в період часу з 22:00 до 06:00 з гаражу або стоянки, що не охороняється. Згідно з п. 4.7 договору добровільного страхування наземного транспорту № DNH0MA-19BW5QN страхуванням не покриваються збитки, що виникли внаслідок залишення водієм транспортного засобу не вживши при цьому заходів щодо недопущення самовільного руху застрахованого транспортного засобу, незаконного проникнення у салон даного ТЗ іншими особами, угону ТЗ.

З посиланням на такі встановлені обставини та керуючись п. 4.1.5, 4.6 та 4.7 договору добровільного страхування наземного транспорту № DNH0MA-19BW5QN AT "Страхова група "ТАС" відмовила ТОВ "Ледіс+" у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі.

Скаржник/відповідач не спростував наведені стаховою компанією обставини та страховий випадок не підтвердив.

Юридичний департамент ПАТ "Приватбанк" від 17.06.2020 надав висновок щодо недоцільності оскарження рішення страховика банком, при цьому роз`яснено ТОВ "Ледіс+" про можливість самостійно оскаржити відмову згідно ч. 4 ст. 22 Закону України "Про фінансовий лізинг" /а.с.131/.

ТОВ "Ледіс+" зверталося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" страхового відшкодування у розмірі 1140672,00 грн, яку 11.01.2021 р. суд прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі № 910/183/21. Ухвалою від 22.04.2021 р. у вказаній справі позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ледіс+" залишено без розгляду на підставі заяви позивача ТОВ Ледіс+" /а.с. 155-156 у т.1/.

Таким чином, виплата страхового відшкодування також не відбулась.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що є доведеними, відповідають умовам договору позовні вимоги банку про стягнення з відповідачів 182370,17 грн несплаченого відшкодування частини вартості предмета лізингу за фактичний період користування з 08.01.2020 р. по 25.02.2022 р. та 22343,85 грн заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу.

Колегія суддів, перевіряючи заявлені до стягнення суми, враховує, що 31.01.2022 р. Господарський суд міста Києва у справі № 906/1542/20 відмовив у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Ледіс +" до Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" про зобов`язання вчинити дії - перерахувати на рахунок ТОВ "Ледіс +" залишок коштів на рахунку станом на 11.12.2020 р.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, Господарський суд м. Києва вказав, що позивач 07.10.2021 р. звернувся до відповідача із заявою про перерахування залишків коштів та закриття рахунків у встановленому банком порядку. Банк закрив рахунок, та повідомив про це суд; при цьому грошові кошти, які перебували на рахунку позивача, списані банком в рахунок погашення лізингових платежів на підставі договору фінансового лізингу № ZRZOFLOWWV7BI-1 від 20.12.2019 р. відповідно до графіку погашення лізингових платежів, враховуючи, що позивач у встановлений 30-денний строк з дня надсилання повідомлення банку від 02.10.2020 р. не вчинив дії щодо звернення до банку із заявою про перерахування залишку грошових коштів на спірному рахунку на рахунок іншого банку.

За таких встановлених у справі № 906/1542/20 обставин спростовані доводи скаржника про списання 314967,95 грн у період з 10.12.2020 по 18.10.2021 з рахунку ТОВ "Ледіс+", натомість ця сума вже врахована у розрахунку заявлених до стягнення у цій справі сум. Колегія суддів звертає увагу, що при розгляді справи судом першої інстанції в судовому засіданні 04.12.2023 р. представник відповідачів не заперечив зарахування коштів, щодо яких заявлявся позов у справі № 906/1542/20, саме на погашення лізингових платежів та відсотків в установленому договором фінансового лізингу порядку, що відображено у протоколі судового засідання..

Згідно з ч.1-2 ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З урахуванням наведених норм та умов договору поруки, відповідачі солідарно відповідають перед позивачем за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за основним договором - договором лізингу № ZRZOFLOWWV7BI-1 від 20.12.2019 р. у сумах 182370,17 грн несплаченого відшкодування частини вартості предмета лізингу за фактичний строк користування та 22343,85 грн заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу.

Підсумовуючи викладене, за результатом перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 04.12.2023 р. у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві, тому відсутні підстави для його зміни чи скасування. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно зі ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ледіс +" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Житомирської області від 04.12.2023 р. у справі № 906/1280/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Справу № 906/1280/23 повернути Господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.