АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/1650/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Таран С.В.

розглянувши у в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія"

на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2023 (повний текст складено та підписано 27.12.2023, суддя Нікітенко С.В.)

у справі №916/1650/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКА"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство „Херсонобленерго

про стягнення 33 139,94 грн

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКА" про стягнення заборгованості по активній електроенергії (в тому числі розподіл електричної енергії) у розмірі 33139,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання електричної енергії споживачу в частині повної та своєчасної оплати за спожиту електричну енергію.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.12.2023 по справі №916/1650/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження кількості використаної електричної енергії по кожному з об`єктів відповідача протягом обумовленого договором розрахункового періоду, показників точок комерційного обліку на початок та кінець розрахункового періоду.

В свою чергу, надані позивачем звіти на підтвердження фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії судом першої інстанції не прийнято до уваги, оскільки за твердження суду вони не містять даних про дату їх складання, особу, яка їх склала та підпису цієї особи, а тому неможливо встановити, що вони складені саме АТ Херсонобленерго.

Місцевий господарський суд також зазначив, що частину періоду, за який позивачем заявлено вимогу про стягнення коштів за електричну енергію, відповідні територіальні громади, в яких розташовано об`єкти відповідача, перебували районі проведення воєнних (бойових) дій або які в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

З огляду на таке, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено факту фактичного використання відповідачем електричної електроенергії на об`єктах нерухомого майна, які зазначені в складених позивачем актах.

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся позивач з апеляційною скаргою в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд не врахував того, що рахунки на оплату за спожиту електричну енергію направлялись позивачем на електронну адресу споживача (відповідача), при цьому жодних заяв щодо неправильності розрахунків від відповідача не надходило. Отже сумнівів у правильності показів розрахункових засобів вимірювальної техніки або визначення суми у пред`явленому до оплати документі у споживача не виникало.

Щодо неприйняття судом першої інстанції наданих позивачем звітів щодо обсягів спожитої електричної енергії, апелянт зазначає, що окрім звітів в матеріалах справи містяться пояснення третьої особи АТ «Херсонобленерго» якими повторно підтверджені обсяги споживання електричної енергії споживачем, які в свою чергу повністю відповідають обсягам, зазначеним в рахунках та актах приймання-передавання товарної продукції, що додані позивачем до матеріалів справи.

Наголошує апелянт й на тому, що АТ «Херсонобленерго» не мав можливості фактично здійснювати фіксацію показників лічильників споживача через окупацію та у зв`язку з тим, що АТ «Херсонобленерго» не працювало. Однак судом не враховано того, що у зв`язку з відсутністю показників обсягів споживання, внесених споживачем, такі обсяги були сформовані розрахунковим шляхом передбаченим п. 8.6.9 ККОЕЕ.

При цьому, як на тому наполягає скаржник, відповідачем не було надано жодного доказу на спростування доказів, доданих позивачем та третьою особою.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження по справі №916/1650/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2023 та визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що рахунки, які оформлені позивачем за спожиті обсяги електричної енергії сформовані з даних наданих АТ «Херсонобленерго» розрахованих шляхом взяття середньодобового обсягу споживання за умови функціонування об`єкту, однак, не було взято до уваги те, що в період тимчасової окупації територій на які здійснюється поставка електричної енергії, ведення відповідачем господарської діяльності не було можливим та було припинено у лютому 2022.

Відповідач також зазначає, що звертався до АТ «Херсонобленерго» з приводу корегування показників електролічильників, однак такі звернення були проігноровані.

Відтак відповідач вважає недоведеним позивачем обсяг фактично переданої та спожитої електричної енергії за спірний період.

До суду апеляційної інстанції також надішли пояснення від АТ «Херсонобленерго» в яких третя особа зазначає, що погоджується з доводами, викладеними апелянтом та вважає, що рішення Господарського суду Одеської області підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

У своїх поясненнях третя особа зазначає, що у зв`язку із відсутність даних комерційного засобу обліку, обсяг спожитої (розподіленої) електричної енергії за розрахунковий місяць визначено розрахунковим шляхом, що передбачено як умовами договору, так й п. 8.6.9 ККО.

Третя особа також зазначає, що у разі, коли споживач не згідний із визначеними ОСР обсягами розподіленої та спожитої електричної енергії він має право ініціювати вирішення суперечки або в порядку, визначеному ККО, або у судовому порядку. Однак, оскаржуючи показники розподіленої на його об`єкт електричної енергії на етапі стягнення, відповідач фактично поза межами предмета даного спору створив спір з АТ «Херсонобленерго» щодо правомірності нарахування обсягів розподіленої на його об`єкти електричної енергії, яке виступало третьою особою по справі.

АТ «Херсонобленерго» зазначає, що відповідач не звертався з заявами про припинення/обмеження розподілу на власні об`єкти, а електропостачальником припинення розподілу на об`єкти відповідача не здійснювалось.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 07.07.2021 року між ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" (постачальник) і ТОВ "ТЕКА" (споживач) був укладений договір №100/107 про постачання електричної енергії споживачу (надалі - Договір).

За умовами п. 2.1 Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до умов п. 2.2 Договору, обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу/передачі електричної енергії.

Початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору (п. 3.1. договору).

Згідно з п. 5.1. договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраного споживачем комерційною пропозицією, яка с додатком 2 до цього договору.

Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії (п.5.2. договору).

У відповідності до п. 5.4. договору ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни.

За умовами п. 5.5 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Пунктом 5.7. договору визначено, що оплата рахунку постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку оформленого споживачем.

Розділами 6 та 7 договору визначені взаємні права та обов`язки сторін за договором.

У п.13.1. сторонами погоджено, що цей договорі укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) постачальника.

Додатками до договору є заяви-приєднання № 1 та № 2, у яких визначаються об`єкти відповідача, адреси їх розташування, ідентифікаційні дані точок комерційного обліку за об`єктами. Також додатком до договору є комерційна пропозиція.

Як зазначено у заявах-приєднаннях початок постачання електроенергії розпочинається з 07.07.2021.

Відповідно до заяви-приєднання № 2, один об`єкт відповідача розташований за адресою: Херсонська область, м. Херсон, вул. Полковника Кедровського (Будьонного), 18-а, інший об`єкт розташований за адресою: Херсонська область, Каховський район, с. Коробки, автодорога Одеса - Мелітополь - Новоазовськ, 1.

У заяві-приєднанні № 2 зазначено, що оператором, з яким споживач уклав договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії є ПАТ "Херсонобленерго".

На виконання умов договору позивачем складені та направлені на електронну скриньку відповідача акти прийняття-передавання товарної продукції та рахунки, зокрема:

- Акт від 31.03.2022 за електроенергію споживу у березні 2022 та рахунок №100/107/3/1 від 07.04.2022 за березень 2022 на суму 7302,80 грн з ПДВ;

- Акт від 30.04.2022 за електроенергію споживу у квітні 2022 та рахунок №100/107/4/1 від 01.05.2022 за квітень 2022 на суму 12223,96 грн з ПДВ;

- Акт від 31.05.2022 за електроенергію споживу у травні 2022 та Рахунок №100/107/5/1 від 10.06.2022 за травень 2022 на суму 6680,58 грн з ПДВ;

- Акт від 30.06.2022 за електроенергію споживу у червні 2022 та рахунок №100/107/6/1 від 11.07.2022 за червень 2022 на суму 6932,60 грн з ПДВ.

Відтак, позивачем було надано відповідачеві акти та рахунки за період з 01.03.2022 по 30.06.2022 на загальну суму 33139,94 грн.

Несплата відповідачем вказаних рахунків стала підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог, що зумовило відмову у їх задоволенні.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст.204 ЦК України принцип правомірності правочину, колегія суддів вважає, що укладений між сторонами договір, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, є підставою для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та є фактично за своєю правовою суттю договором енергопостачання.

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із продажем електричної енергії здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про ринок електричної енергії", Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 і безпосередньо договором.

За приписами ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

У відповідності до п.38 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок електричної енергії» комерційний облік електричної енергії - сукупність процесів та процедур із забезпечення формування даних щодо обсягів виробленої, відпущеної, переданої, розподіленої, спожитої, імпортованої та експортованої електричної енергії у визначений проміжок часу з метою використання таких даних для здійснення розрахунків між учасниками ринку.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу забезпечує комерційний облік відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку, інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Пунктами 3.3.1, 3.3.2 глави 3.3 розділу ІІІ Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), передбачено, що постачальник надає універсальні послуги за економічно обґрунтованими, прозорими та недискримінаційними цінами, що включають, зокрема, ціну купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії, ціну (тариф) на послуги постачальника універсальних послуг, ціни (тарифи) на послуги оператора системи передачі, оператора системи розподілу та постачальника послуг комерційного обліку відповідно до укладених договорів про надання відповідних послуг. Постачальник універсальних послуг оприлюднює ціни на універсальні послуги не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування шляхом розміщення на своєму офіційному вебсайті та на своїх інформаційних стендах у центрах обслуговування споживачів.

Підпунктами 4.3, 4.12 п.4 ПРРЕЕ, передбачено, що дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг. Розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Відповідно до п. 4.13 ПРРЕЕ для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Пунктом 3 Комерційної пропозиції, що є додатком до договору про постачання електричної енергії споживачу передбачено, що постачальник до 6 числа наступного за розрахунковим місяця надає споживачу рахунок на оплату за фактично спожиту електроенергію у попередньому місяці. Споживач має можливість самостійно формувати рахунок на оплату за спожиту електричну енергію, інші рахунки, за допомогою інтернет-магазину комунальних послуг: elektropostach.mk.ua (далі-Сервіс). Споживач протягом одного робочого дня зобов`язаний підписати електронно-цифровим підписом (далі-ЕЦП) рахунок на оплату за спожиту електричну енергію, інші рахунки, «Акт прийняття-передавання товарної продукції» та після цього завантажити їх на Сервіс. У разі не завантаження споживачем підписаних ЕЦП документів, вони вважаються підписаними з боку споживача без зауважень.

Так наявними матеріалами справи підтверджується, що на виконання ПРРЕЕ та умов договору позивачем сформовано рахунки на оплату за період з березня по червень 2022 року на загальну суму 33139,94 грн та складені відповідні акти прийняття-передавання товарної продукції на вказану суму.

При цьому, як зазначає позивач розрахунок заборгованості було здійснено на підставі даних щодо фактичного (звітного) споживання електричної енергії, які були надані АТ «Херсонобленерго», яке у даному випадку виконує функції оператора комерційного обліку.

Пунктами 8.6.1, 8.6.7, 8.6.8 глави 8.6 розділу VIII та п.9.14.1 глави 9.14 розділу IX Кодексу передбачено, що зчитування показів з лічильників, встановлених у споживачів, може здійснюватися споживачем, а також оператором системи або ППКО (у ролі ОЗД) відповідно до цього Кодексу та умов договору. Зчитування показів (збір даних) з лічильників у не побутових та колективних побутових споживачів у разі відсутності можливості їх автоматизованого дистанційного зчитування провадиться споживачем щомісяця на перше число місяця, наступного за розрахунковим. При обладнанні вузлів обліку засобами дистанційної передачі даних інформація про покази лічильників за розрахунковий місяць формується відповідним ППКО через канали дистанційного зв`язку. Непобутові та колективні побутові споживачі зобов`язані протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця надати оператору системи звіт про покази лічильників за розрахунковий місяць. Наведені у звіті останні фактичні покази лічильників вважаються показами на початок першої доби календарного місяця. АКО має передавати АР та учасникам ринку сертифіковані дані комерційного обліку в обсязі, необхідному та достатньому для проведення ними розрахунків та виставлення рахунків своїм контрагентам.

Пунктом 8.6.9 глави 8.6 розділу VIII Кодексу передбачено, що разі ненадання споживачем (крім індивідуальних побутових споживачів) звіту про покази лічильників за розрахунковий місяць протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця та за відсутності переданої (зчитаної) з них інформації засобами дистанційного зчитування та передачі даних, а також за відсутності контрольного огляду ЗКО (засобу комерційного обліку) протягом розрахункового місяця обсяг спожитої (розподіленої) електричної енергії за розрахунковий місяць визначається розрахунковим шляхом за значенням середньодобового обсягу споживання.

У відповідності до п. 9 Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в України воєнного стану, затвердженого Наказом Міністерства енергетики України від 13.04.2022 №148 передбачено, що обсяги споживання електричної енергії визначаються з урахуванням таких особливостей:

1) обсяги споживання електричної енергії на об`єктах споживачів визначаються відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №311 (у редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 20.03.2020 № 716) (далі - Кодекс комерційного обліку електричної енергії), крім об`єктів споживачів, розташованих на територіях, на яких ведуться бойові дії, або на тимчасово окупованих територіях;

2) обсяги споживання електричної енергії на територіях, на яких ведуться бойові дії, або на тимчасово окупованих територіях визначаються:

- з урахуванням фактичних показів лічильника(ів) у разі отримання таких показів за допомогою засобів дистанційної передачі даних (АСКОЕ)

- або переданих споживачем чи персоналом оператора системи, або постачальником послуг комерційного обліку (ППКО), або постачальником електричної енергії (для населення);

3) оператор системи з урахуванням підстав, зазначених в абзацах третьому та четвертому підпункту 2 цього пункту, має перерахувати обсяги електричної енергії на підставі заяви споживача із дати підтвердженого виникнення підстав.

Учасниками даної справи не заперечується той факт, що доступу до приладів обліку електричної енергії встановлених на об`єктах відповідача у заявлений період не було, зокрема через тимчасову їх окупацію та ведення бойових дій, що унеможливило передання будь-які відомостей щодо фактичних обсягів (на підставі приладів обліку) споживання електричної енергії відповідачем за період березень - червень 2022 року.

Разом з цим, як вже було вказано вище, Міністерство енергетики України та НКРЕКП визначили, яким саме чином має здійснюватися розрахунок обсягу спожитої електричної енергії, зокрема у разі відсутності даних щодо показників лічильників за розрахунковий місяць, а саме визначення обсягу спожитої (розподіленої) електричної енергії за розрахунковий місяць розрахунковим шляхом за значенням середньодобового обсягу споживання.

Так, згідно з поясненнями оператора комерційного обліку АТ «Херсонобленерго», останнім у зв`язку з відсутністю показників обсягів споживання, внесених споживачем, такі обсяги сформовані розрахунковим шляхом відповідно до п. 8.6.9 Кодексу (т.1, а.с. 214-216).

Такі обсяги відображені АТ «Херсонобленерго» у звітах щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії, які були надані позивачеві (т.1, а.с. 19-30).

Таким чином, формування рахунків на сплату електричної енергії відповідачу відбувалось на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії, отриманих від адміністратора комерційного обліку та на підставі цих даних складались акти приймання- передавання послуг та виставлялись рахунки.

При цьому судова колегія зауважує, що дані щодо обсягів споживання електричної енергії відображені у звітах АТ «Херсонобленерго» та вказані у рахунках позивача повністю співпадають.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачем доведено споживання відповідачем обсягів електричної енергії, вказаних у актах прийняття-передавання товарної продукції за березень-червень 2022.

Судова колегія вважає, що місцевим господарським судом безпідставно не взято до уваги надані позивачем звіти щодо споживання електричної енергії відповідачем та визнано їх неналежними доказами, оскільки окрім вказаних звітів в матеріалах справи містяться пояснення та уточнені пояснення АТ «Херсонобленерго» (т.1, а.с. 136-137, 214-216) в яких третьої особою підтверджені обсяги споживання електричної енергії відповідачем, які в свою чергу повністю відповідають обсягам, зазначеним як у звітах, так й в рахунках та актах приймання-передавання товарної продукції, що додані позивачем до матеріалів справи.

Втім приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції проігнорував відповідні пояснення АТ «Херсонобленерго» та послався лише на формальну невідповідність наданих позивачем звітів вимогам щодо оформлення документів.

Натомість, судом першої інстанції не взято до уваги того, що відповідач заперечуючи проти таких обсягів не надав жодних доказів на їх спростування.

Статтею 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 76, 77 ГПК України).

У порушення наведених законодавчих приписів відповідач не надав ані до суду першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду справи, жодних належних та допустимих доказів на спростування визначених позивачем, на підставі звітів АТ «Херсонобленерго», обсягів електричної енергії спожитої у березні-червень 2022, зокрема але не виключно, власних розрахунків або доказів на підтвердження помилковості розрахунку здійсненого позивачем та третьою особою, доказів неможливості споживання електричної енергії у заявлений період, тощо.

Судова колегія наголошує на тому, що у даному випадку позивач належним чином виконував умови укладеного між сторонами договору та взяті на себе зобов`язання з постачання електричної енергії споживачу (відповідачу), однак відповідач безпідставно ухиляється від виконання власного обов`язку щодо оплати поставленої електричної енергії.

Безумовно, судом апеляційної інстанції враховується та загальновідома обставина, що територія Херсонської області, на якій розташовані об`єкти відповідача та до яких здійснювалось постачання електричної енергії, у спірний період перебували у тимчасовій окупації та зоні ведення бойових дій, однак, вказане автоматично не скасовує обов`язку споживача по повній та своєчасній оплаті за поставлену позивачем електроенергію, оскільки електропостачання позивачем не припинялося, про що також свідчать відсутність повідомлень від споживача на адресу позивача про необхідність зупинення або припинення виконання ним його господарських зобов`язань за договором з будь-яких причин, зокрема, через військову агресію рф, окупацію та ведення бойових дій.

Враховується судом апеляційної інстанції також у та обставина, що у спірний період постачання електричної енергії на об`єкти відповідача не припинялися позивачем.

Слід наголосити на тому, що у п. 6.1. договору сторонами погоджено, що споживач має право, зокрема розірвати цей договір у встановленому цим договором та чинним законодавством порядку.

Відтак, у разі виникнення обставин, за яких відповідач був позбавлений контролю за власними об`єктами до яких здійснювалось постачання електричної енергії, останній не був позбавлений можливості ініціювати питання щодо розірвання укладеного між сторонами договору, однак як свідчать наявні матеріали справи, такий дій відповідач не вчинив, а навпаки продовжував отримувати електричну енергію, яка постачалась позивачем.

Пунктом 11.5.11 глави 11.5 розділу ХІ КСР встановлений порядок припинення/ обмеження розподілу електричної енергії за заявою користувача, а саме:

- разі тимчасового припинення/обмеження розподілу електричної енергії Користувач зобов`язаний повідомити ОСР не пізніше ніж за 10 робочих днів до бажаної дати припинення/обмеження розподілу електричної енергії;

- у разі остаточного припинення експлуатації електроустановки та/або продажу/передачі прав власності/користування на електроустановку (об`єкт) Користувач зобов`язаний повідомити про це ОСР не пізніше ніж за 20 робочих днів до дати настання зазначеної події та остаточно розрахуватись з ним за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії.

За наявності технічної можливості ОСР зобов`язаний припинити/обмежити розподіл електричної енергії Користувачу із заявленої ним дати бажаного тимчасового припинення/обмеження розподілу електричної енергії або остаточного припинення експлуатації електроустановки та/або продажу/передачі прав власності/користування на електроустановку (об`єкт).

Згідно з п.7.9 розділу VII ПРРЕЕ електроживлення електроустановки може бути припинено оператором системи за заявою власника цієї електроустановки у зазначений заявником термін (за погодженням з оператором системи) та на погоджений електропостачальником строк (який визначається власником електроустановки) після оплати власником цієї електроустановки оператору системи послуги з відключення.

У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення Користувачем ОСР про остаточне припинення експлуатації електроустановки та/або продаж/передачу прав власності/користування на електроустановку (об`єкт) користувач зобов`язаний здійснювати оплату послуг за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії відповідно до умов договору.

Так колегія суддів зазначає про відсутність у наявних матеріалах справи заяв відповідача про припинення/обмеження розподілу на власні об`єкти, відповідно у електропостачальника були відсутні підстави припинення розподілу на об`єкти відповідача.

Слід також звернути увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та пункту 3.1 Регламенту ТПП(2) форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.08.2022 року у справі №922/854/21.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі №910/15264/21).

З аналізу наведеного слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Іншими словами, сама по собі військова агресія рф проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Колегія суддів зазначає, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань стороною договору та має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 року у справі №922/2475/21.

За умовами п.12.4. укладеного між сторонами договору сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до законодавства.

Однак, у наявних матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані докази на підтвердження того, що відповідач звертався до позивача із відповідним повідомленням про настання форс-мажорних обставин.

Судова колегія також критично ставиться до посилань як відповідача, так й суду першої інстанції на внутрішні кадрові розпорядчі документи АТ «Херсонобленерго» щодо діяльності товариства у період тимчасової окупації, які свідчать про неможливість здійснення фіксації показників лічильників абонентів, оскільки такі відомості не спростовують факту, що на тимчасово окуповану територію продовжувала постачатись електрична енергія, а також того, що у зв`язку із відсутністю даних щодо обсягів споживання електричної енергії, такий обсяг був здійснений розрахунковим способом.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат у цій справі здійснено у відповідності до приписів ст. 129 ГПК України пропорційно задоволеним судом вимогам.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2023 по справі №916/1650/23 скасувати.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" заборгованість у сумі 33 139 грн 94 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" 2684 грн судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" 4026 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова, згідно з ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Датою складання та підписання даної постанови є 08.04.2024 у зв`язку з відпусткою головуючого судді Аленіна О.Ю.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Таран С.В.