ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2024 р. Справа №921/540/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.,

секретар судового засідання Хом`як Х.А.

розглянув апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.12.2023 (повний текст рішення складено 08.01.2024, суддя Хома С.О.)

у справі № 921/540/23

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільелектропостач»

про стягнення 205412821,24 грн. заборгованості та судові витрати,

за участю представників:

від позивача Чугунов І.О.

від відповідача Хомишин І.Б.

14.08.2023 Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі ПрАТ «НЕК «Укренерго») звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Тернопіль-електропостач» 169064367,56 грн заборгованості, 4047129,09 грн пені, 5015991,22 грн штрафу, 4873483,96 грн 3% річних, 22411849,41 інфляційних втрат, у зв`язку з порушенням умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0261-02024 від 01.01.2019 в частині своєчасності оплати наданих послуг.

Господарський суд Тернопільської області в рішенні від 27.12.2023 позовні вимоги ПрАТ «НЕК «Укренерго» задоволив частково; з ТОВ «Тернопільелектропостач» на користь позивача стягнув 1321578,82 грн пені, 1046473,19 грн штрафу, 2421980,24 грн 3% річних, 22203159,60 грн інфляційних втрат та 404897,87 грн судового збору; в задоволенні решти позовних вимог відмовив. Щодо основного боргу в сумі 169064367,56 грн -провадження у справі закрито ухвалою місцевого господарського суду від 20.11.2023, у зв`язку із погашенням відповідачем суми основної заборгованості

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд виходив з такого:

- положення постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 (зі змінами) тимчасово зупиняють нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії. Враховуючи, що спірні господарські правовідносини між сторонами склалися відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», як між учасниками ринку електричної енергії, у зв`язку з чим постанова НКРЕКП №332 від 25.02.2022 (з урахуванням змін, внесених постановою НКРЕКП від 26.04.2022 №413) підлягає застосуванню до спірних правовідносин у частині заявлених до стягнення пені та штрафу, які нараховані за період, що входить до періоду дії воєнного стану, відтак, суд відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1403971,44 грн пені та 2923044,84 грн штрафу, як таких, що нараховані за прострочення оплати послуг за період з 24.02.2022 по 21.04.2022, натомість стягнення 2643157,65 грн пені та 2092946,38 грн штрафу обґрунтовано заявлені позивачем;

- здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд відмовив в задоволенні стягнення 29523,49 грн 3% річних та 208689,76 грн інфляційних втрат, позаяк такі нараховані, з врахуванням суми відхилень від актів коригування;

- враховуючи, що основна заборгованість в розмірі 169064367,56 грн погашена відповідачем самостійно, зважаючи на правовий статус останнього, приймаючи до уваги, що невчасне погашення відбулося, у зв`язку зі значним обсягом несплаченої заборгованості споживачами, що тягне за собою нестачу коштів для здійснення ліцензованої господарської діяльності та привело до нарахування сум штрафу, пені та 3 % річних, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів які б свідчили про погіршення матеріального стану позивача, враховуючи що розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача надмірний, суд задоволив клопотання відповідача про зменшення пені, штрафу та 3% річних на 70 % та стягнув з ТОВ «Тернопільелектропостач» на користь позивача 1321578,82 грн пені, 1046473,19 грн штрафу та 2421980,24 грн 3 % річних, зменшивши такі нарахування до 50%.

Позивач не погодився з ухваленим рішенням та оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом неповно з`ясовано усі обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, що полягає в наступному:

- позивач вважає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення НКРЕКП від 332 від 25.02.2022, яка зупиняє нарахування та стягнення пені з 24.02.2022, оскільки вказана постанова НКРЕКП носить рекомендаційний характер, не може змінювати та нівелювати законом право однієї сторони на застосування заходів відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання та, відповідно, звільняти від такої відповідальності іншу сторону, не припиняючи чинності відповідних умов договору. Відтак, вважає здійснений судом першої інстанції перерахунок розміру пені та штрафу лише за період по 23.02.0222 включно та відмова в стягненні пені та штрафу за період з 24.02.2022 по 21.04.2022 необґрунтованими та безпідставними;

- враховуючи те, що процес надання послуг за договором з передачі електричної енергії є безперервним, а обов`язок здійснення користувачем (відповідачем) п`яти планових платежів існував до моменту отримання акта приймання-передачі за фактично надану послугу та відповідних актів коригування, що спростовує неправомірний висновок суду першої інстанції про те, що інфляційні втрати та 3% річних нараховані з врахуванням суми відхилень від даних актів коригування;

- позивач зазначає, що задоволення клопотання відповідача і зменшення штрафних санкцій та річних за даних обставин справи порушують принцип рівності сторін та об`єктивного очікування сторони на отримання компенсації за порушення договірних зобов`язань. Апелянт звертає увагу на те, що наслідки воєнного стану є негативними не лише для відповідача, а й для позивача. Водночас, саме відповідачем порушено механізм оплати за надані йому послуги на ринку електричної енергії, учасниками якого є обидві сторони спору. Позивач акцентує, що заявлена пеня та штраф не є значною чи завищеною у порівнянні із сумою основної заборгованості, а саме, нарахована позивачем пеня становить лише 2,4 % від розміру основного зобов`язання, а штраф у співвідношенні до суми основної заборгованості становить менше 3 % від розміру основного зобов`язання. Крім цього, позивач вказує на безпідставність зменшення судом і 3% річних. За твердженням апелянта, такі малі відсотки штрафних санкцій від розміру основного зобов`язання не можуть трактуватися, як надмірний тягар для відповідача, або бути невиправданим джерелом отримання додаткових прибутків для позивача.

Враховуючи наведене вище, позивач просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду в частині відмови у стягненні 2725550,27 грн. пені, 3969518,05 грн. штрафу, 2451503,72 грн. 3% річних та 208689,81 грн. інфляційних втрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи апеляційної скарги, покликаючись на наступне:

- у постанові Верховного Суду від 26.07.2023 у справі № 922/1948/22 сформовано правовий висновок щодо питання застосування підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 учасниками ринку електричної енергії, який передбачає зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій на період дії воєнного стану в Україні та протягом 30 днів після його припинення або скасування;

- ТОВ «Тернопільелектропостач» вважає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції правомірно і справедливо збалансував інтереси обох сторін, відшкодувавши позивачу негативні наслідки від несвоєчасного (спричиненого об`єктивними та обґрунтованими обставинами) виконання відповідачем своїх зобов`язань, не створивши тим самим, непомірний тягар для відповідача. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішив питання про наявність або відсутність обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Таким чином, відповідач просить відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги ПрАТ «НЕК «Укренерго», а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Процесуальний хід розгляду даної апеляційної скарги відображений у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.

В дане судове засідання прибули представники обох сторін, які підтримали свої доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі та, відповідно, у відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія зазначає таке:

Наказом Міністерства фінансів України від 15.02.2019 за № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 за № 829-р «Про погодження перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у приватне акціонерне товариство» державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» реорганізовано шляхом перетворення в приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», яке є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до ст.108 Цивільного кодексу України, п.5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 № 802, п. 3.2 Статуту НЕК «Укренерго» та 100 відсотків акцій якого належить державі.

Відповідно до п.55 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок електричної енергії» НЕК «Укренерго» виконує функції оператора системи передачі - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.

01.01.2019 між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (оператор системи передачі, далі ОСП) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тернопільелектропостач» (користувач) було укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0261-02024 (далі договір), положення якого згодом були змінені додатковими угодами від 29.08.2019, від 28.12.2021, від 19.01.2023.

За умовами договору (в редакції додаткової угоди від 19.01.2023 і надалі) ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі послуга), а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору(п. 1.1 договору).

В п.3.1 договору сторони погодили, що планова та/або фактична вартість послуги визначається на підставі чинного на момент надання послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії або ставки плати за послуги з передачі електричної енергії до/ з країн периметру та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України. Тариф на послуги з передачі електричної енергії затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (регулятором), та оприлюднюється ОСП на офіційному веб-сайті.

Для розрахунків за цим договором, у відповідності до п. 4.1 договору, використовується плановий і фактичний обсяги послуги. Планові обсяги послуги користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 доби місяця, що передує розрахунковому місяцю (п. 4.2 договору).

Відповідно до п.5.1. договору розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць.

В пункті 5.2 договору сторони визначили порядок здійснення поетапної попередньої оплати планової вартості послуги.

У разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач: передає ОСП повідомлення про зміну обсягів послуги протягом 5 робочих днів до моменту отримання такого повідомлення коригує розмір наступних планових платежів (п. 5.3 договору).

В пункті 5.5 договору передбачено, що користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно) на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП) або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі сервіс), з використанням електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються адміністратором комерційного обліку (далі КО). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з правилами ринку.

Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно).

Акти приймання-передачі послуги та акти коригування до актів приймання-передачі послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони. Користувач здійснює підписання акті приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом трьох робочих днів та повертає їх ОСП.

В пункті 5.6 договору сторони передбачили, що у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги, користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуги вартість послуги, шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей.

За умовами п. 5.7 договору у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення користувачем термінів розрахунку понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

Згідно пункту 9.1 договору планові обсяги користувач зобов`язаний подавати ОС до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю.

Відповідно до пункту 9.4 договору рахунки, акти приймання-передачі, акти коригування до актів приймання-передачі послуги, акти звірки розрахунків наданої послуги, повідомлення вважаються отриманими стороною: у день їх доставки кур`єром, що підтверджується квитанцією про вручення одержувачеві, що підписується його уповноваженим представником; у день особистого вручення, що підтверджується підписом уповноваженого представника одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції.

Електронний документ, який направляється стороною на виконання договору через сервіс вважається одержаним іншою стороною з часу набуття документом статусу «Доставлено» у сервісі. Сторони визнають, що електронний документ, сформований, підписаний та переданий за допомогою сервісу, є оригіналом та має повну юридичну силу, створює права та обов`язки для сторін, та визнається рівнозначним документом ідентичним документу, який міг би бути створений однією з сторін на паперовому носії та скріплений власноручними підписами уповноважених осіб.

Згідно п. 9.5 договору будь-які документи, що створюються/укладаються сторонами під час виконання договору в тому числі акт приймання-передачі послуги або акт коригування до акта приймання-передачі послуги можуть бути підписані сторонами як у паперовій формі шляхом проставляння власноручного підпис уповноваженої особи на час тимчасового нефункціонування сервісу, про що виконавець зобов`язаний повідомити на своєму веб-сайті так і в електронній формі з використанням електронного підпису (з винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено Законом) за допомого сервісу, який забезпечує юридично значимий електронний документообіг між сторонами та знаходить в мережі Інтернет за посиланням: https://online.ua.energy/. Один документ повинен бути підписаний обох сторін в один і той самий спосіб (залежно від форми документа). Податкові накладні отримуються користувачем виключно в електронному вигляді у порядку визначеному законодавством.

В пункті 13.1. договору, сторони погодили, що останній набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2023 року.

Якщо користувач не направив ОСП у строк не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах.

На виконання умов договору позивач протягом жовтня 2021 року - червня 2023 року направив відповідачу акти приймання-передачі за фактично надані послуги з передачі електричної енергії на загальну суму 862234551,14 грн, а також відповідні акти коригування до означених актів приймання-передачі послуг.

Акти коригування підписані позивачем та відповідачем електронно-цифровим підписом.

Як вказує позивач, рахунки-фактури за період з жовтня 2021 року - червня 2023 року направлені відповідачу через програму «Аскод». Водночас, через цю ж програму, позивачем було направлено відповідачу вимогу про виконання умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії за № 01/16104 від 26.04.2022, за № 01/19657 від 20.05.2022, за № 01/24917 від 21.06.2022, за № 01/35587 від 19.08.2022, за № 01/46541 від 20.10.2022, за № 01/4334 від 23.01.2023, за № 01/14562 від 22.03.2023, за № 01/24189 від 18.05.2023.

Відповідач допустив порушення умов укладеного між сторонами договору в частині своєчасної оплати наданих послуг з передачі електричної енергії, у зв`язку з чим в останнього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 169064367,56 грн, на яку нараховано 4047129,09 грн пені, 5015991,22 грн штрафу, 4873483,96 грн 3% річних та 22411849,41 грн інфляційних втрат, що слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

З огляду на погашення відповідачем в добровільному порядку суми основної заборгованості, Господарський суд Тернопільської області в ухвалі від 20.11.2023 закрив провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 169064367,56 грн основного боргу. Таким чином, предметом розгляду в даній справі залишається стягнення з відповідача нарахованих штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За умовами ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Відповідно до п. 5.7 договору (в редакції додаткової угоди від 19.01.2023) у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення користувачем термінів розрахунку понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

За порушення термінів розрахунку за договором, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 4047129,09 грн. та штраф в сумі 5015991,22 грн. за прострочення оплати послуг за період з 24.02.2022 по 21.04.2022.

Водночас, як наголошує відповідач, постановою НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до законів України «Про ринок електричної енергії», «;Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», враховуючи Протокол наради щодо обговорення заходів стабілізації учасників ринку електричної енергії під час особливого періоду з метою забезпечення операційної безпеки функціонування основної частини ОЕС України від 25.02.2022, НКРЕКП прийнято постанову №332 від 25.02.2022 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду».

Пунктом 5 постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 в редакції із змінами, внесеними згідно з постановою НКРЕКП №333 від 27.02.2022, було передбачено: «Рекомендувати учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії».

Згодом пункти 1-12 постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 замінено новим пунктом 1 в редакції постанови НКРЕКП №413 від 26.04.2022, підпунктом 16 якої на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надано такі настанови, зокрема: «зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії».

Таким чином, що після прийняття постанови НКРЕКП №413 від 26.04.2022 положення постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 щодо зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» на відповідний період, з огляду на вжите Регулятором словосполучення «надати настанови» замість «рекомендувати» втратили свій рекомендаційний характер. Відповідно, вказані приписи Регулятора слід тлумачити як вказівку цим учасникам діяти певним чином.

Вказане знайшло своє відображення і в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.05.2023 у справі №914/2453/21, Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, в яких Верховний Суд констатував, що пункт 2 постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766 (у редакції постанови НКРЕКП від 30.04.2020 № 905) містить імперативну заборону застосовувати до електропостачальників заходи щодо нарахування пені та штрафу, що слідує із формулювання норми: «ОСП не застосовувати…».

Отже, з врахуванням означеного підходу та змісту постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 (зі змінами), настанова зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії, є не диспозитивною порадою, а імперативною вказівкою.

Відповідно до ст. ст. 1, 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» НКРЕКП є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що утворений Кабінетом Міністрів України; Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг; Регулятор має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 6 Закону України «Про ринок електричної енергії» до повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належать, зокрема, затвердження правил ринку, правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу, кодексу комерційного обліку, правил роздрібного ринку, порядку розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів, який включає в тому числі положення щодо особливостей розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів з третіми державами, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Пунктом 3 частини 2 статті 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» визначено, що Регулятор на своїх засіданнях приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції.

З наведеного слідує, що Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, Регулятор на своїх засіданнях приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції та є обов`язкові до виконання.

З огляду на вищенаведені положення законодавства Верховний Суд у постанові від 26.07.2023 у справі №922/1948/22 дійшов висновку, що НКРЕКП як Регулятор прийняв постанову №332 від 25.02.2022 (у редакції від 26.04.2022) в межах своїх повноважень. Тому має застосовуватись, у тому числі, підпункт 16 пункту 1, відповідно до якого зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії, на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування.

Водночас, відповідно до правові позиції Верховного Суду, які викладені в постановах від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, від 25.01.2022 у справі №911/782/21, в яких зазначено, зокрема, що положення постанови НКРЕКП підлягають обов`язковому виконанню учасниками ринку електричної енергії відповідно саме до статті 6 Закону України «Про ринок електричної енергії».

З огляду на наведене, судова колегія відхиляє доводи скаржника про безпідставність застосування до спірних правовідносин для обрахунку штрафних санкцій положень постанови НКРЕКП за № 332 від 25.05.2022.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан в Україні, який триває.

З матеріалів справи вбачається, що спірні господарські правовідносини між сторонами склалися відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» як між учасниками ринку електричної енергії, відтак постанова НКРЕКП №332 від 25.02.2022 (з урахуванням змін, внесених постановою НКРЕКП від 26.04.2022 №413) підлягає застосуванню до спірних правовідносин у частині заявлених до стягнення пені та штрафу, які нараховані за період, що входить до періоду дії воєнного стану.

За наведених обставин, місцевим господарський судом правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу, нарахованих за період з 24.02.2022 по 21.04.2022. Водночас нарахування пені в сумі 2643157,65 грн та штрафу в сумі 2092946,38 грн є обґрунтованим та правомірно заявленим.

Крім пені та штрафу, позивач за спірний пероід, в силу приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 4873483,96 грн та інфляційні втрати у розмірі 22411849,41 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Здійснивши перевірку нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія вважає висновок місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 4843960,47 грн 3% річних та 22203159,60 грн інфляційних втрат правомірним та обґрунтованим, позаяк при обрахунку інфляційних та річних позивачем враховано суму відхилень від даних актів коригування.

Разом з тим, відповідач клопотав перед судом першої інстанції про зменшення розміру штрафу, пені та 3% річних на 70%.

У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Із цього випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення. Велика Палата Верховного Суду також вказала, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

Водночас, зменшуючи розмір неустойки, штрафу, процентів річних, кредитор не позбавлений можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Схоже правило міститься в частині третій статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм Господарського та Цивільного кодексів України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, зокрема, з таких підстав, що: належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік підстав для зменшення розміру штрафних санкцій не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18 та в ін.).

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначити конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність боржника тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19; від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20).

Водночас, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується судом згідно із статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (правові висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2019 у справі № 923/536/18, від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, від 06.09.2019 у справі № 914/2252/18, від 30.09.2019 у справі №905/1742/18, від 14.07.2021 у справі №916/878/20 та ін.).

Розглядаючи питання про зменшення розміру заявлених до стягнення пені, штрафу та відсотків річних, суд першої інстанції виходив із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності. Врахувавши характер спірних правовідносин, вид діяльності позивача і відповідача, приймаючи до уваги, що основу суму заборгованості боржником було погашено самостійно, зменшив розмір штрафних санкцій на 50 % від правомірно нарахованої суми, позаяк неустойка, як засіб розумного стимулювання виконання основного грошового зобов`язання, не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Статтею 86 ГПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства, наведених правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 277, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні вимог апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відмовити.

рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.12.2023 у справі № 921/540/23 залишити без змін.

Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду потягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 28.03.2024.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік