ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2024м. ДніпроСправа № 904/5898/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Березнія Петра Івановича, с. Горобіївка, Сквирського району, Київської області

до Фізичної особи-підприємця Карпова Володимира Григоровича, м. Дніпро

про стягнення коштів

Суддя Ярошенко В.І.

Секретар судового засідання Бублич А.В.

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Пихтін К.В., адвокат, посвідчення № 5966/10 від 24.03.2017.

ПРОЦЕДУРА

Фізична особа-підприємець Березній Петро Іванович звернувся до господарського суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Карпова Володимира Григоровича про стягнення з Фізичної особи-підприємця Карпова Володимира Григоровича помилково сплачених коштів в розмірі 10 000 грн.

Ухвалою суду від 19.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/5898/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28.12.2023 від Фізичної особи-підприємця Карпова Володимира Григоровича надійшов відзив на позовну заяву.

08.01.2024 від Фізичної особи-підприємця Березній Петра Івановича надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 17.01.2024 суд вирішив, що цю справу слід розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 07.02.2024.

23.01.2024 від Фізичної особи-підприємця Березнія Петра Івановича надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та відповідь на відзив.

06.02.2024 від Фізичної особи-підприємця Карпова Володимира Григоровича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з участю представника відповідача в іншому судовому засіданні.

В судове засідання 07.02.2024 представники сторін не з`явились.

Ухвалою суду від 07.02.2024 підготовче засідання відкладено до 06.03.2024.

05.03.2024 від Фізичної особи-підприємця Карпова Володимира Григоровича надійшло клопотання на виконання ухвали від 07.02.2024.

Ухвалою суду від 06.03.2024 закрито підготовче провадження. Справу призначено до розгляду в засіданні на 01.04.2024.

В судове засідання 01.04.2024 з`явився представник відповідача. Представник позивача до судового засідання не з`явився.

В ході судового засідання 01.04.2024 розглянуто справу по суті, встановлено обставини справи та досліджено наявні у матеріалах справи докази.

В судовому засіданні 02.04.2024 у нарадчій кімнаті ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням вступної та резолютивної частин.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача викладена у позовній заяві

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним помилково платіжним дорученням № 10 від 07.09.2021 перераховано грошові кошти на розрахунковий рахунок Фізичної особи - підприємця Карпова Володимира Григоровича. Будь-які договірні відносини між сторонами відсутні.

Позиція відповідача викладена у відзиві

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог.

Зазначаючи, що у платіжному дорученні № 10 від 07.09.2021 позивачем було вказано призначення платежу «Оплата за товар зг. pax. № б/н від 07.09.2021 р». Оплата була здійснена на реквізити та у розмірі, вказаному у рахунку № б/н від 07.09.2021, тобто позивач усвідомлював, що він здійснює не помилкову оплату, а оплату за товар.

Також при здійснені оплати позивачем було чітко зазначено отримувача коштів, за товар який замовляв позивач та реєстраційний номер облікової картки платника податків ФОП Карпова В.Г.

Позиція позивача викладена у відповіді на відзиві

Позивач стверджує, що не здійснював замовлення товару вказаного в рахунку та не отримував від відповідача рахунку на оплату товару за № б/н від 07.09.2021 на суму 10 000 грн, відтак між сторонами не виникло відповідних господарських зобов`язань, а правові підстави для оплати відсутні.

Крім того, із долученого рахунку на оплату № б/н від 07.09.2021 не можна встановити ким саме його виписано, оскільки, ні посади ні прізвища особи яка поставила на ньому свій підпис не зазначено, а також на рахунку не проставлено печатку (в разі наявності) або не зазначено про її відсутність.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

07.09.2021 Фізичною особою-підприємцем Березнієм Петром Івановичем на розрахунковий рахунок Фізичної особи - підприємця Карпова Володимира Григоровича перераховано грошові кошти на загальну суму 10 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 10 від 07.09.2021.

Як стверджує позивач, дані кошти були перераховані помилково, оскільки будь-яких договорів з відповідачем не укладалося, а правовідносини зі сплати суми коштів відсутні.

З метою досудового врегулювання спору 26.09.2023 позивачем направлено цінним листом з описом вкладення на адресу відповідача лист-вимогу про повернення помилково сплачених коштів, але вказаний лист 12.10.2023 було повернуто за зворотною адресою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача помилково перерахованих коштів в сумі 10 000 грн на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні два рахунки б/н від 07.09.2021 на загальну суму 10 000 грн, що на думку відповідача, були виставлені нібито за товар, а саме: пакет поліетиленовий 18*35 та видаткова накладна № К-0205 від 05.02.2024 на загальну суму 10 000, яку відповідач надав суду разом з клопотанням від 05.03.2024.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей".

Додатково суд при вирішенні спору звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17, які зводяться до того, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)). Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, Фізичною особою-підприємцем Березнієм Петром Івановичем перераховано грошові кошти Фізичній особі - підприємцю Карпову Володимиру Григоровичу на загальну суму 10 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 10 від 07.09.2021, з призначенням платежу: «Оплата за товар зг. рахунку № б/н від 07.09.2021.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За приписами ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, суд зауважує, що застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Положення глави 83 застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна у однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто, обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених ст. 11 ЦК України. До відсутності правової підстави стаття 1212 Цивільного кодексу України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала.

У постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18 викладено позицію, згідно з якою аналіз ст. 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Отже, при застосуванні наведеної норми закону підлягають встановленню такі факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Зокрема, подібний висновок щодо суті, підстав та тлумачення ч. 1 ст. 1212 ЦК України щодо зобов`язання з безпідставного набуття коштів, викладений в постанові Верховного суду від 15 березня 2023 року у справі № 394/893/20.

Великою палатою Верховного суду також розглядалося питання повернення безпідставно набутого майна. За результатами розгляду справи № 922/3412/17 Великою палатою було ухвалено постанову від 20.11.2018, у якій зазначено наступне: "За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.".

Постановою КЦС ВС від 29 липня 2019 року у справі № 756/3966/17 передбачено: "Стаття 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту."

Такі засоби ФОП Березній П.І застосовувалися, а саме позивачем була направлена вимога про повернення помилково сплачених коштів в розмірі 10 000 грн, в підтвердження направлення вимоги позивачем надана видаткова накладна № 521 від 26.09.2023, опис вкладення в цінний лист від 26.09.2023 та фіскальний чек від 26.09.2023. Проте вимога позивача залишена відповідачем без задоволення .

Таким чином грошові кошти були набуті за рахунок позивача, а правової підстави для набуття або збереження даних коштів у відповідача немає, договір між сторонами не укладався.

Посилання відповідача, що ним було виставлено рахунок на оплату № б/н від 07.09.2021 не знаходять свого підтвердження.

За наявними у справі доказами неможливо встановити, направлення Фізичною особою-підприємцем Карповим Володимиром Григоровичем та отримання Фізичною особою-підприємцем Березній Петром Івановичем рахунку б/н від 07.09.2021, оскільки відсутні будь-які докази направлення рахунків по спірній грошовій сумі на адресу позивача.

Також, суд звертає увагу, що наданий до суду рахунок разом з відзивом на позовну заяву (арк. с. 18) та рахунок, який долучено разом з клопотанням від 05.03.2024 (арк. с. 49) різниться. В рахунку, що долучений разом з клопотанням від 05.03.2024, наявна печатка ФОПа, підпис особи, що виписала рахунок здійснена в іншому місці, також відрізняється інформація щодо найменування товару, кількості товару (різниця в 4 000 одиниць товару) та ціни (різниця в 0, 67 коп за одиницю в сторону збільшення).

В рахунку, що наданий разом з відзивом наявна наступна інформація про товар: пакет поліетиленовий 18*35, кількість 10 000 штук, ціна 1, 00 грн, загальна вартість 10 000 грн, тоді як в рахунку, що наданий разом з клопотанням від 05.03.2024, зазначені зовсім інші дані, а саме: пакет поліетиленовий 18*35 біорозкладний, кількість 6 000 штук, ціна 1, 67 грн, загальна вартість 10 000 грн.

Крім того, надана відповідачем видаткова накладна № К-0205, яка є первинним документом, що підтверджує виконання зобов`язання щодо поставки товару була складена відповідачем 05.02.2024 і відповідно направлена на адресу позивача лише 06.02.2024, не містить доказів отримання позивачем товару.

Тому, у суду відсутні підстави вважати, що грошові кошти відповідно до платіжного доручення № 10 від 07.09.2021 у сумі 10 000 грн були перераховані в межах будь-яких договірних зобов`язань між сторонами.

З урахуванням викладено, надані позивачем докази є більш вірогідними.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження існування між сторонами будь-яких господарських правовідносин, на підставі яких у позивача виник обов`язок по перерахуванню відповідачу грошових коштів в сумі 10 000 грн, доказів протилежного відповідачем не надано.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 10 000 грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 231, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Карпова Володимира Григоровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Березнія Петра Івановича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) помилково сплачені кошти в розмірі 10 000 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 04.04.2024

Суддя В.І. Ярошенко