ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. ОдесаСправа № 521/8256/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

секретар судового засідання - І.С. Мисько,

за участю представників сторін:

від позивача: Д.І. Сторожук

від відповідача: А.І. Фомін

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 (вх.№1036/24 від 21.03.2024) про ухвалення додаткового рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 (суддя В.В. Литвинова, м.Одеса, повний текст складено 19.10.2023)

у справі №521/8256/20

за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ромашка 2007»

про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ромашка 2007» про визнання недійсним рішення, оформленого протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , без номеру та дати складання, про визначення порядку повідомлення співвласників про скликання загальних зборів та визначення порядку доведення до співвласників про прийняття загальними зборами рішення, які стосуються усіх співвласників, та про зобов`язання надати для ознайомлення документи (згідно переліку, зазначеного у позовній заяві).

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 у справі №521/8256/20 скасовано в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, оформленим протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , без номеру та дати складання, про визначення порядку повідомлення співвласників про скликання загальних зборів та визначення порядку доведення до співвласників про прийняття загальними зборами рішення, які стосуються усіх співвласників. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 у справі №521/8256/20 залишено без змін.

Викладено резолютивну частину рішення Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 у справі №521/8256/20 в наступній редакції:

« 1.Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Визнати недійсним рішення, оформлене протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , без номеру та дати складання, про визначення порядку повідомлення співвласників про скликання загальних зборів та визначення порядку доведення до співвласників про прийняття загальними зборами рішення, які стосуються усіх співвласників.

3.У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

4.Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ромашка 2007» на користь ОСОБА_1 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви».

Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ромашка 2007» на користь ОСОБА_1 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні 00 копійок витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручено Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням всіх необхідних реквізитів.

21.03.2024 від ОСОБА_1 надійшла заява (вх.№1036/24 від 21.03.2024) про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просив стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ромашка 2007» на користь ОСОБА_1 21000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із апеляційним розглядом справи №521/8256/20, з долученням доказів таких витрат.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.03.2024 для розгляду заяви сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2024, розгляд заяви ОСОБА_1 (вх.№1036/24 від 21.03.2024) про ухвалення додаткового рішення за наслідками апеляційного перегляду справи №521/8256/20 призначено на 01.04.2024 об 12:00 год. Запропоновано Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Ромашка 2007» в строк до 28.03.2024 надати свої міркування або заперечення щодо заяви ОСОБА_1 (вх.№1036/24 від 21.03.2024) про ухвалення додаткового рішення за наслідками апеляційного перегляду справи №521/8256/20.

28.03.2024 Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Ромашка 2007» через систему «Електронний суд» подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, відповідно до яких відповідач просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, з посиланням на те, що:

-виходячи із матеріалів справи, об`єктивна необхідність для професійного досвідченого адвоката, який надавав правничу допомогу позивачу в суді першої інстанції, вдруге вивчати документи, а також додаткові джерела права та судову практику зі спірних питань, узгоджувати правову позицію із позивачем була відсутня, оскільки такий представник не міг не бути обізнаним із позицією позивача, законодавством, яким регулюється спір у справі, документами й доводами, якими позивач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини, а отже, підготовка цієї справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи, з огляду на що розмір таких витрат підлягає зменшенню;

-правова позиція ОСОБА_1 не змінювалася та була сталою в судах першої та апеляційної інстанцій;

-позовні вимоги задоволені частково: з двох позовних вимог задоволена одна, з огляду на що задоволення відшкодування витрат на правничу допомогу має бути співмірним;

-відсутні докази витрачення часу тривалістю 8 годин на написання апеляційної скарги за умови, що позиція в суді апеляційної інстанції фактично є такою самою, що і в суді першої інстанції, що свідчить про необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги у суді апеляційної інстанції;

-є безпідставним заявлення до стягнення з позивача витрат відповідача, пов`язаних із підготовкою розрахунку часу і переліку видів правової допомоги по справі за договором про надання правничої допомоги, оскільки його складання - це процес оформлення взаємовідносин сторін, який оформлюється поза судовим процесом та не є процесуальним документом;

-представником позивача зазначено про складання двох документів: заяви про надання доказів витрат по справі та заяви про ухвалення додаткового рішення по справі, які фактично можливо було викласти одним документом, тобто складання двох документів не було об`єктивно необхідним та невідворотним.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 (вх.№1036/24 від 21.03.2024) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її часткове задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 282 Господарського процесуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною першою статті 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У частині третій цієї ж статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із статтею 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1)попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2)визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3)розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із частинами першою, другою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно із частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 Господарського процесуального кодексу України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити у першій заяві по суті спору попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19.07.2021 у справі № 910/16803/19).

У апеляційній скарзі (вх.№3533/23 від 02.11.2024) ОСОБА_1 заявив попередній (орієнтовний розрахунок) судових витрат на правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн, зазначивши, що докази розміру судових витрат будуть надані апелянтом протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

При цьому заява про стягнення з відповідача витрат на правову (правничу) допомогу, з доказами понесення таких витрат, подана заявником 21.03.2024, тобто в межах п`ятиденного строку з дня ухвалення постанови суду апеляційної інстанції від 19.03.2024.

Отже, позивач дотримався вимог щодо строків звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу і подання відповідних доказів на виконання частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною другою статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до положень частини третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі №916/1340/18.

Щодо обставин надання послуг з професійної правничої допомоги

Із наданих заявником документів вбачається, що 29.12.2022 ОСОБА_2 (надалі іменується - адвокат) та ОСОБА_1 (в подальшому - клієнт) уклали договір №102 про надання правової (правничої) допомоги (надалі - договір), відповідно до пункту 1 якого клієнт в порядку та на умовах, визначених цим договором, дає завдання-доручення (усно або письмово), а адвокат зобов`язується відповідно до завдання-доручення клієнта надати йому за плату юридичні послуги щодо здійснення представництва (правової (правничої) допомоги) прав та інтересів клієнта в органах державної влади, на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, судах України, правоохоронних органах.

Згідно із підпунктом 2.2.4. пункту 2.2. договору клієнт зобов`язується відповідно до порядку та строків, що зазначаються у договорі та його додаткових угодах, які є його невід`ємною частиною, оплатити адвокату вартість юридичних послуг, що надаються.

Також у пункті 3.1. договору сторони визначили, що клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість послуг адвоката (гонорар), що надаються у порядку та строки, визначені у додаткових угодах (замовленнях), які є невід`ємною частиною договору.

19.10.2023 між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору №102 про надання правової (правничої) допомоги від 29.12.2022.

У пункті 1 додаткової угоди №2 від 19.10.2023 сторони узгодили, що клієнт на підставі договору №102 про надання правової (правничої) допомоги від 29.12.2022 доручає адвокату здійснити наступні види правової (правничої) допомоги (послуги) у суді апеляційної інстанції (Південно-західний апеляційний господарський суд):

-провести усну консультацію, вивчення документів, узгодження правової позиції по справі №521/8256/20 (підпункт 1.1.);

-підготовка апеляційної скарги по справі №521/8256/20 та подання її до суду (підпункт 1.2.);

-участь у судових засіданнях по справі №521/8256/20 (підпункт 1.3.);

-вчинення інших процесуальних дій по справі №521/8256/20, необхідних для захисту прав та інтересів клієнта, у тому числі складання та подання до суду процесуальних документів, у разі такої необхідності (підпункт 1.4.).

Пунктом 2 додаткової угоди №2 від 19.10.2023 визначено, що згідно цієї додаткової угоди клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар у розмірі 21000,00 грн, що є фіксованою платою, яка не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, у наступному порядку: протягом 15 робочих днів з дня проголошення рішення суду апеляційної інстанції.

Як вбачається із детального опису наданих послуг (розрахунку часу і переліку видів правової допомоги) від 19.03.2024, підписаного адвокатом Сторожуком Дмитром Івановичем і клієнтом Горбаньовим Глібом Олександровичем, адвокатом були надані клієнту наступні послуги:

-усна консультація, вивчення документів, узгодження правової позиції по справі №521/8256/20 - 3 год;

-підготовка апеляційної скарги по справі №521/8256/20 та подання її до суду - 8 год;

-участь у судових засіданнях по справі №521/8256/20 - 2 засідання;

-підготовка заяви про надання доказів витрат по справі №521/8256/20 - 0,5 год;

-підготовка розрахунку часу і переліку видів правової допомоги по справі №521/8256/20 - 0,5 год;

-підготовка клопотання про ухвалення додаткового рішення по справі №521/8256/20 - 0,5 год.

Також зазначено, що даний розрахунок одночасно є актом передачі-приймання виконаних послуг.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 у межах справи №521/8256/20 в суді апеляційної інстанції представляв адвокат Сторожук Дмитро Іванович, на підтвердження повноважень якого надано копію ордеру серії ВН №1297039, виданого 02.11.2023, який посвідчує повноваження адвоката Сторожука Дмитра Івановича на надання правової допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №102 від 29.12.2022 у Південно-західному апеляційному господарському суді.

Щодо розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції

Як уже зазначалося, розмір понесених стороною судових витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо вартості наданих послуг (виконаних робіт).

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За змістом частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Отже, надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:

(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19.

Як зазначалося, у пункті 2 додаткової угоди №2 від 19.10.2023 до договору про надання правничої допомоги №23 від 12.07.2023 сторони погодили фіксовану вартість послуг за надання такої допомоги у розмірі 21000,00 грн.

Таким чином, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21

У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

З огляду на викладене Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає про те, що у контексті цієї справи, що переглядається, фіксований розмір гонорару, погоджений між позивачем та адвокатом у додатковій угоді №2 від 19.10.2023 до договору №102 про надання правової (правничої) допомоги від 29.12.2022, означає те, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання умов договору та призвели до настання цих умов не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у цих конкретних правовідносинах, що склалися між позивачем і його адвокатом у цій справі, як і не має значення витрачений адвокатом позивача час на надання послуг правничої допомоги та зазначеного кількості витрат такого часу в детальному описі робіт адвоката.

З урахуванням викладеного, вартість послуг з надання правничої допомоги була погоджена між позивачем та адвокатським бюро у додатковій угоді №2 від 19.10.2023 до договору №102 про надання правової (правничої) допомоги від 29.12.2022 у фіксованому розмірі, який не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого адвокатом часу, а отже, є чітко визначеним у розмірі 21000,00 грн.

З огляду на умови договору про надання правової допомоги та надані позивачем докази в обґрунтування понесених ним судових витрат у Південно-західному апеляційному господарському суді, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що витрати на правову допомогу є пов`язаними з даною справою, підтвердженими та відповідають фактично наданим послугам.

Щодо критеріїв оцінки розміру витрат на надання адвокатом послуг правничої допомоги в суді апеляційної інстанції та розподіл таких витрат

Відповідно до частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України , також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України ).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України , може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Водночас колегія суддів враховує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 та частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Суд апеляційної інстанції, оцінюючи обґрунтованість заявленої суми судових витрат із складністю справи, зазначає, що справа не є складною та не містить складних юридичних конструкцій.

Південно-західний апеляційний господарський суд при зменшенні витрат на правову допомогу також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20.

Як вбачається із рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції і матеріалів справи, правова позиція позивача була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору двома судовими інстанціями.

Участь адвоката Сторожука Дмитра Івановича при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.

Виходячи із матеріалів справи, об`єктивна необхідність для професійного досвідченого адвоката, який надавав правову допомогу позивачу в суді першої інстанції, вдруге вивчати додаткові джерела права та судову практику зі спірних питань була відсутня, оскільки такий представник не міг не бути обізнаним із позицією позивача, законодавством, яким регулюється спір у справі, документами й доводами, якими позивач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини, а отже підготовка цієї справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи, з огляду на що розмір таких витрат також підлягає зменшенню.

При цьому доводи відповідача щодо неспівмірності витрат позивача на оплату послуг адвоката з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), та про безпідставність включення до переліку наданих послуг деяких з них, які не були необхідними і неминучими, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вже зазначалося, фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту, а конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, за встановлених обставин та норм права, враховуючи, що постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а рішення Господарського суду Одеської області від 18.10.2023 у справі №521/8256/20 скасовано в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, оформленим протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , без номеру та дати складання, тобто апеляційну скаргу задоволено на 1/2, витрати позивача, які понесені у суді апеляційної інстанції у зв`язку із переглядом рішення суду мають бути покладені на відповідача пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги, а саме, у сумі 10500,00 грн, що складає половину понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу.

Водночас, за наявності клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу та за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 та частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00грн є обґрунтованими, відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, є співрозмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), у зв`язку з чим підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідача у наведеній сумі.

За таких обставин заяву позивача слід задовольнити частково, стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00грн, у задоволенні решти заяви - відмовити.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 244, 281 - 284

Господарського процесуального кодексу України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Заяву ОСОБА_1 (вх.№1036/24 від 21.03.2024) про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу за наслідками апеляційного перегляду справи №521/8256/20 задовольнити частково.

2.Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ромашка 2007» 9000 /дев`ять тисяч/ грн 00 коп судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи №521/8256/20 в суді апеляційної інстанції.

3.У задоволені решти заяви ОСОБА_1 (вх.№1036/24 від 21.03.2024) про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу за наслідками апеляційного перегляду справи №521/8256/20 відмовити.

4.Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.04.2024.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран