ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" березня 2024 р. Cправа № 902/41/24

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Данелюк Х.О.,

прокурора - Паука В.В.

представниці відповідача - Федчук С.М.,

у відсутності представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Першого заступника керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області (вул. Волонтерів, 15А, м. Гайсин, Вінницька область, 23700) в інтересах держави в особі Кунківської сільської ради (вул. Українська, 61, корпус А, с. Кунка, Гайсинський район, Вінницька область, 23713)

до: Фізичної особи-підприємця Колісніченко Лариси Сергіївни ( АДРЕСА_1 )

про зобов`язання повернути земельні ділянки водного фонду,

В С Т А Н О В И В :

Першим заступником керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області подано позов в інтересах держави в особі Кунківської сільської ради до Фізичної особи-підприємця Колісніченко Лариси Сергіївни про зобов`язання повернути земельну ділянку водного фонду.

Ухвалою суду від 10.01.2024 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/41/24 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.02.2024 о 12:30 год.

Під час підготовчого провадження у справі вчинено ряд процесуальних дій:

- учасники справи скористалися правом на подання заяв по суті спору: відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 118-124) та заперечення на відповідь на відзив прокурора (а.с. 150-157); прокурором - відповідь на відзив відповідача (а.с. 129-148);

- протокольною ухвалою від 07.03.2024 відхилено як необґрунтоване клопотання представниці відповідача про залучення до участі у справі Державного агентства меліорації та рибного господарства України як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (вх. №01-34/2365/24 від 05.03.2024), оскільки відсутні підстави вважати, що рішення у цій справі може вплинути на права та інтереси останнього.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито таку стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 28.03.2024, про що 07.03.2024 постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі.

На визначений час у судове засідання з`явилися прокурор та представниця відповідачки. Повідомлений належним чином позивач правом участі у судовому засіданні свого представника не скористався. Водночас у матеріалах справи міститься клопотання Кунківського сільського голови про розгляд справи 28.02.2024 без участі представника Кунківської сільської ради, за змістом якого позивача просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Прокурор заявлений позов підтримав у повному обсязі з підстав та обставин викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представниця відповідачки проти позову заперечила, посилаючись на викладене у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив.

В обґрунтування заявленого позову прокурор вказує, що Фізична особа-підприємець Колісніченко Лариса Сергіївна у порушення вимог ст. 51 Водного кодексу України та ст.ст. 123-126 Земельного кодексу України використовує частину водного об`єкту - Ладижинського водосховища площею 279,2963 га та земельні ділянки водного фонду з кадастровими номерами :02:007:0088 та :02:003:0192, на яких воно розташоване, за відсутності належних правовстановлюючих документів.

Суть заперечень відповідачки, викладених у відзиві на позовну заяву зводиться до того, що на момент отримання ФОП Колісніченко Л.С. Дозволу №33 від 05.01.2018 року на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) спірні частини земельної ділянки водного фонду на території Кунківської сільської ради (р.Південний Буг) Ладижинського водосховища, як і решта ділянок Ладижинське водосховище не були об`єктом правовідносин, оскільки земельні ділянки водного фонду не були сформовані, як об`єкт цивільних прав і не було здійснено реєстрацію права власності на них, а тому юридично неможливо було ні тоді, ні тепер погоджувати з ними використання цих земельних ділянок для рибальства.

На момент отримання дозвільних документів і здійснення відповідачкою промислового вилову риби у Ладижинському водосховищі чітке та однозначне регулювання питань оформлення права користування земельними ділянками водного фонду для здійснення промислового вилову риби у річках, частиною якою є також і Ладижинське водосховище було відсутнє.

Відповідачка, отримавши дозвільні документи на спеціальне використання водних біоресурсів у Ладижинському водосховищі на умовах, визначених законодавством, та належним чином дотримуючись їх вимог, сподівалася на здійснення рибогосподарської діяльності на Ладижинському водосховищі протягом строку дії дозвільних документів та можливість здійснення підприємницької діяльності, узгодженої із Режимом рибогосподарської діяльності та Дозволом на спеціальне використання водних біоресурсів у Ладижинському водосховищі.

ФОП Колісніченко Л.С. акцентує увагу, що не лише вона здійснює діяльність на Ладижинському водосховищі на підставі дозвільних документів, а й інші суб`єкти господарювання, тому постають питання:

- Яку площу земельних ділянок водного фонду Ладижинського водосховища використовує ФОП Колісніченко Л.С.?

- Яким чином ФОП Колісніченко Л.С. має повернути земельні ділянки водного фонду Гайсинській міській ради при наявності інших користувачів, які на підставі дозвільних документів також використовують Ладижинське водосховище у відсутність правовстановлюючих документів?

У відповіді на відзив прокурор зазначає, що твердження відповідачки про неможливість оформлення права користування спірними ділянками на час оформлення Режиму та Дозволу № 33 у зв`язку із тим, що ці ділянки не були сформовані як окремі об`єкти цивільних прав і право власності на них не було зареєстровано у встановленому порядку є необґрунтованим.

Дані твердження спростовуються положеннями Земельного та Водного кодексів України, якими передбачено порядок отримання в користування водних об`єктів, при цьому даний порядок суттєво не змінювався з 2017 року. Зокрема, положеннями Земельного кодексу України (ст.ст. 122, 123) передбачено складання проєктів землеустрою у випадку передачі в користування несформованих земельних ділянок, що передбачає їх реєстрацію в Державному земельному кадастрі, тобто формування як окремих об`єктів цивільних прав.

Разом з тим, слід зауважити, що Ладижинське водосховище не могло бути передане в оренду для рибогосподарських потреб з огляду на його комплексне призначення та використання його як джерела питного водопостачання.

Щодо права власності уповноважених органів на спірні ділянки водного фонду, то воно визначалося нормами Земельного кодексу України (ст. 122 та розділ "Перехідні положення"), які діяли у відповідний час. Так, в період з 2017 року до 27.05.2021 повноваження власника щодо цих ділянок здійснювала Вінницька обласна державна адміністрація. З 27.05.2021 відповідно до п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України право власності на спірні ділянки перейшло до Кунківської сільської ради.

Також слід зауважити, що відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрованого права комунальної власності на спірні земельні ділянки за Кунківською сільською радою, не є підтвердженням відсутності у ради права власності на вказані ділянки. Таке право виникло у ради відповідно до положень п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, згідно якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Окрім того, використання Ладижинського водосховища іншими суб`єктами господарювання не є предметом розгляду цієї справи, не спростовує його використання ФОП Колісніченко Л.С. та не пов`язано з господарською діяльністю останньої.

До того ж, забір і скид води у водосховище не пов`язаний з використанням земельних ділянок, на яких розташоване Ладижинське водосховище, а також здійснюється суб`єктами господарювання з іншого берега водосховища, тобто з території, яка не входять до складу спірних земельних ділянок.

У запереченні на відповідь на відзив відповідачка вказує, що здійснює рибогосподарську діяльність в порядку та на умовах, встановлених чинним законодавством та ніяких перешкод у користуванні земельними ділянками водного фонду Кунківській сільській раді Вінницької області не чинила та не чинить, а прокурором не надано доказів вчинення ФОП Колісніченко Л.С. перешкод у користуванні земельними ділянками водного фонду, тому підстави для задоволення вказаного позову відсутні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Відповідно до "Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель водного фонду державної власності на території Кунківської, Степаської та Ярмолинецької сільських рад Гайсинського району Вінницької області", виготовленої у 2021 році на замовлення Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, частина Ладижинського водосховища розташована на території Кунківської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, на річці Південний Буг, біля населених пунктів Щурівці, Сокільці, Павлівка, зокрема на земельних ділянках площею 151,4514 га з кадастровим номером :02:007:0088 та площею 127,8449 га з кадастровим номером :02:003:0192.

На замовлення Фізичної особи-підприємця Колісніченко Лариси Сергіївни Українським державним інститутом по проектуванню підприємств рибного господарства і промисловості "Укрибпроєкт" у 2017 році розроблено Режим рибогосподарської експлуатації Ладижинського водосховища, розташованого на річці Південний Буг (Режим). Даний Режим погоджено Управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Вінницькій області 15.03.2017 та Державним агентством рибного господарства України 04.04.2017. Термін дії Режиму - від 01.01.2018 до 31.12.2027.

Відповідно до Режиму Ладижинське водосховище знаходиться в межах території адміністративних Гайсинського, Немирівського (нині Райгородська територіальна громада Гайсинського району) і Тульчинського районів та має площу водного дзеркала 2080 га.

Також Управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Вінницькій області 05.01.2018 видано ФОП Колісніченко Л.С. Дозвіл № 33 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) строком дії з 05.01.2018 по 05.01.2023 (Дозвіл).

Отже, ФОП Колісніченко Л.С. (РНОКПП НОМЕР_1 ) використовує Ладижинське водосховище як водний об`єкт та земельні ділянки водного фонду, на яких воно розташоване, на підставі "Режиму рибогосподарської експлуатації Ладижинського водосховища" та здійснює спеціальне використання водних ресурсів на підставі Дозволу.

Строк дії вищевказаного Дозволу на даний час є чинним на підставі п.п. 5 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2022 № 314 "Деякі питання забезпечення провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану", якою передбачено, що строки дії діючих документів дозвільного характеру автоматично продовжуються на період воєнного стану та три місяці з дня його припинення чи скасування.

Слід зазначити, що ФОП Колісніченко Л.С. 01.04.2009 зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та має основний вид економічної діяльності - прісноводне рибальство, код КВЕД 03.12.

Відповідно до зазначених Режиму та Дозволу ФОП Колісніченко Л.С. надано право здійснювати вилучення таких видів водних біоресурсів: короп, карась сріблястий, товстолоб, білий амур, судак, плітка, лящ, окунь, сом, інші види.

На підставі Режиму та Дозволу відповідачкою щорічно здійснюється вселення та вилов водних біоресурсів з Ладижинського водосховища в обсягах, встановлених Режимом.

Вказана діяльність ФОП Колісніченко Л.С. (вселення, вилов) водних біоресурсів з вказаного водного об`єкта продовжується і на даний час, про що свідчать надані підприємством до Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Вінницькій області Звіти про обсяги вилову водних біоресурсів станом на 01.01.2022, 01.01.2023, 01.11.2023, згідно яких за 2021 рік підприємство видобуло 116,0 тонн водних біоресурсів (риби), за 2022 - 111,2 тонни, а за 10 місяців 2023 року - 90,1 тонну.

Змістом листа Департаменту правового забезпечення Вінницької обласної державної адміністрації (Вінницька ОДА) від 10.11.2023 № 12.01-14-1143 підтверджується, що земельна ділянка водного фонду, яка розташована на річці Південний Буг (Ладижинське водосховище), ФОП Колісніченко Л.С. в оренду не передавалась, договір оренди на використання зазначеної земельної ділянки Вінницькою ОДА із зазначеним суб`єктом господарювання не укладався.

Згідно з інформацією вих. №02-14/1985 від 03.11.2023 Гайсинська районна державна адміністрація також не приймала рішень щодо передачі водного об`єкта разом із земельною ділянкою (його частини) у користування на умовах оренди.

Відповідно до листа Кунківської сільської ради від 09.11.2023 № 568 рішення щодо передачі в оренду ФОП Колісніченко Л.С. частини Ладижинського водосховища в комплексі із земельною ділянкою, яка знаходиться на території сільської ради, не приймалися.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості про право власності та інші речові права на спірні земельні ділянки в державному реєстрі відсутні.

У розділі 1 Поземельної книги (Земельна ділянка. Загальні відомості) від 06.05.2021 № 001 зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:007:0088 відноситься до земель водного фонду, за земельними угіддями - штучне водосховище площею 151,4514 га. Інформація про зареєстроване право на ділянку в Державному земельному кадастрі відсутня.

У розділі 1 Поземельної книги (Земельна ділянка. Загальні відомості) від 30.04.2021 № 001 зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0192 відноситься до земель водного фонду, за земельними угіддями - штучне водосховище, площею 127,8449 га. Інформація про зареєстроване право на ділянку в Державному земельному кадастрі відсутня.

Відповідно до водогосподарського паспорта водного об`єкта, виготовленого у 1980 році Українським державним головним проєктно-вишукувальним і науково-дослідницьким інститутом (Украинский государственный головной проектно-изыскательский и научно-исследовательский институт "Укргипроводхоз"), Ладижинське водосховище призначене для потреб зрошення та енергетики.

Листом №1566/03 від 06.10.2023 у відповідь на адвокатський запит представниці відповідачки, який додано до відзиву на позовну заяву, Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг (БУВР) повідомило, що в архіві БУВР Південного Бугу зберігається водогосподарський паспорт Ладижинського водосховища, який розроблений в 1980 році інститутом "Укрдіпроводгосп" (м.Київ). Призначення водосховища згідно проекту 1955р. - енергетика, зрошення.

Паспорт водного об`єкта Ладижинського водосховища нового зразка, відповідно до Порядку, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 18.03.2013р. № 99 не розроблявся.

За даними Правил експлуатації каскаду водосховищ басейну річки Південний Буг, розробленого в 2010 році ПАТ "Укргідропроект" (м.Харків), призначення Ладижинського водосховища - теплоенергетика, гідроенергетика, промислове та комунальне водоспоживання, зрошення, рекреація, тобто водосховище комплексного призначення.

Відповідно до ст. 51 Водного кодексу України як у 2018 році так і станом на сьогодні у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.

За змістом інформації Державної екологічної інспекції у Вінницькій області вих. №3976/12/23 від 10.10.2023 у відповідь на адвокатський запит представниці відповідачки (додаток до відзиву) повідомлено, що в силу ст. 51 водного кодексу України Ладижинське водосховище та земельна ділянка під ним передачі в оренду не підлягає, оскільки зазначене водосховище має комплексне призначення.

Спірні правовідносини сторін у справі № 902/41/24 виникли внаслідок наявності/відсутності у відповідачки правових підстав для користування земельними ділянками водного фонду площею 151,4514 га з кадастровим номером :02:007:0088 та площею 127,8449 га з кадастровим номером :02:003:0192, на яких розташована частина водного об`єкту - Ладижинського водосховища на території Кунківської об`єднаної територіальної громади Гайсинського району Вінницької області, що використовується відповідачкою у господарській діяльності в режимі рибогосподарської експлуатації.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а у статті 13 Конституції України серед іншого визначено, що земля та водні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого відповідні права здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у визначених межах.

Згідно із статтею 6 Водного кодексу України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на води (водні об`єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об`єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим.

До земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів (частина 1 статті 58 ЗК, стаття 4 Водного кодексу України).

Земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться (частини 1, 2 статті 79 ЗК).

Відповідно до статті 1 Водного кодексу України рибогосподарський водний об`єкт - це водний об`єкт (його частина), що використовується для рибогосподарських цілей.

Разом із тим спеціальним водокористуванням відповідно до частин 1, 2 статті 48 Водного кодексу України є забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

У статті 51 Водного кодексу України, якою урегульовано питання користування водними об`єктами на умовах оренди, передбачено, що у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми (частина 1); не підлягають передачі у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб водні об`єкти, що: використовуються для питних потреб; розташовані в межах територій та об`єктів, що перебувають під охороною відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України" (частина 2); водні об`єкти надаються у користування за договором оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом у порядку, визначеному земельним законодавством України. Право оренди земельної ділянки під водним об`єктом поширюється на такий водний об`єкт (частина 3); водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства (частина 4); надання водних об`єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об`єкта. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища (частина 5); водні об`єкти надаються в користування на умовах оренди без обмеження права загального водокористування, крім випадків, визначених законом (частина 6); умови використання водних об`єктів, розмір орендної плати та строк дії договору оренди визначаються у договорі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом (частина 12).

Надання частин рибогосподарських водних об`єктів, рибогосподарських технологічних водойм, акваторій (водного простору) внутрішніх морських вод, територіального моря, виключної (морської) економічної зони України в користування для цілей аквакультури регулюються Законом України "Про аквакультуру" (стаття 51 Водного кодексу України).

За визначенням термінів, наведеним у статті 1 Закону України "Про аквакультуру", аквакультура (рибництво) - сільськогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури у повністю або частково контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції (продукції аквакультури) та її реалізації, виробництва кормів, відтворення біоресурсів, ведення селекційно-племінної роботи, інтродукції, переселення, акліматизації та реакліматизації гідробіонтів, поповнення запасів водних біоресурсів, збереження їх біорізноманіття, а також надання рекреаційних послуг.

У статті 12 зазначеного Закону визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських, Київської і Севастопольської міських, районних, обласних рад у сфері аквакультури належать: надання в користування на умовах оренди частини рибогосподарського водного об`єкта, рибогосподарської технологічної водойми для цілей аквакультури відповідно до повноважень щодо розпорядження землями, встановлених Земельним кодексом України; здійснення інших повноважень відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України "Про аквакультуру" рибогосподарський водний об`єкт для цілей аквакультури надається в користування на умовах оренди юридичній чи фізичній особі відповідно до Водного кодексу України.

Основні засади діяльності та державного регулювання в галузі рибного господарства, збереження та раціонального використання водних біоресурсів, порядок взаємовідносин між органами державної влади, місцевого самоврядування і суб`єктами господарювання, які здійснюють рибогосподарську діяльність у внутрішніх водних об`єктах України, внутрішніх морських водах і територіальному морі, континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні України та відкритому морі регулюються Законом України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів".

У статті 1 цього Закону визначено, зокрема, що водні біоресурси (водні біологічні ресурси) - сукупність водних організмів (гідробіонтів), життя яких неможливе без перебування (знаходження) у воді. До водних біоресурсів належать прісноводні, морські, анадромні та катадромні риби на всіх стадіях розвитку, круглороті, водні безхребетні, у тому числі молюски, ракоподібні, черви, голкошкірі, губки, кишковопорожнинні, наземні безхребетні у водній стадії розвитку, водорості та інші водні рослини.

Використання водних біоресурсів, які перебувають у стані природної волі, здійснюється в порядку загального і спеціального використання (стаття 25 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів").

Спеціальне використання водних біоресурсів здійснюється шляхом їх вилучення з природного середовища (крім любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування в межах та обсягах безоплатного вилову) і включає, зокрема промислове рибальство (частина 1 статті 27 зазначеного Закону).

За змістом частини 1 статті 34 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" суб`єкт рибного господарства (юридична чи фізична особа, яка провадить рибогосподарську діяльність відповідно до законодавства) мають право на користування рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами), землями водного фонду та використання водних біоресурсів на недискримінаційних умовах у встановленому порядку.

Згідно із положеннями статті 36 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" юридичні та фізичні особи мають право користуватися водними біоресурсами як об`єктами права власності Українського народу відповідно до Конституції України та цього Закону (частина 1). Надання у користування рибогосподарських водних об`єктів (їх частин) місцевого значення для провадження рибогосподарської діяльності здійснюється відповідно до закону (частина 3).

Основні засади пріоритетного розвитку рибного господарства відповідно до статті 53 зазначеного Закону передбачають, зокрема пріоритетне надання в оренду водних об`єктів (їх частин) з низькою рибопродуктивністю суб`єктам господарювання, які займаються вирощуванням водних біоресурсів.

Отже, комплексний правовий аналіз наведених вище норм свідчить, що законодавець розрізнив користування рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами), землями водного фонду та використання водних біоресурсів, як окремими об`єктами користування. Можливості використання водних біоресурсів без обов`язкового отримання в установленому Земельним кодексом України порядку в користування на умовах оренди рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), у тому числі і земель водного фонду (зокрема і під цими об`єктами), де здійснюється використання цих водних біоресурсів, чинним законодавством не передбачена. Таке використання водних біоресурсів є нерозривно пов`язаним з використанням зазначених рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), у тому числі і земель водного фонду (зокрема і під цими об`єктами) (такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 914/1326/16, від 05.01.2022 у справі № 908/2153/20.

Разом із тим порядок надання земель водного фонду у користування та припинення користування ними встановлюється земельним законодавством (стаття 85 Водного кодексу України).

За змістом частин 4, 5 статті 59 ЗК громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами.

Згідно із частиною 1 статті 124 ЗК передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У статті 122 ЗК визначено, зокрема, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина 1). Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб (частина 5).

Відповідно до пункту 24, яким згідно із Законом України від 28.04.2021 № 1423-ІХ доповнено Розділ X "Перехідні положення" ЗК, з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, зокрема що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук). З дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021) до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Так, з 27.05.2021 органом, уповноваженим розпоряджатися спірними земельними ділянками та частиною Ладижинського водосховища, яка на них знаходиться, є Кунківська сільська рада рада Гайсинського району Вінницької області.

Водночас, відповідно до листа Кунківської сільської ради від 09.11.2023 № 568 рішення щодо передачі в оренду ФОП Колісніченко Л.С. частини зазначеного вище водного об`єкта в комплексі із земельною ділянкою, яка знаходиться на території сільської ради, не приймалися.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості про право власності та інші речові права на спірні земельні ділянки в державному реєстрі відсутні.

Інформація щодо наявності речових прав на спірні земельні ділянки також відсутня і в Державному земельному кадастрі.

А як встановлює проаналізоване чинне законодавство, використання водосховища для рибогосподарської експлуатації, промислового вилову та вирощування риби повинно здійснюватися тільки за наявності права на водний об`єкт (води) разом із розташованою під ним земельною ділянкою водного фонду.

Відповідно до наявних у матеріалах справи: водогосподарського паспорта водного об`єкта 1980 року, інформації Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг №1566/03 від 06.10.2023 та інформації Державної екологічної інспекції у Вінницькій області вих. №3976/12/23 від 10.10.2023 Ладижинське водосховище має комплексне призначення, а відповідно до положень частини 1 статті 51 Водного кодексу України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у відповідних редакціях) водосховища комплексного призначення не можуть бути об`єктами оренди.

Згідно із частиною 2 статті 152 ЗК власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Фактичне використання (зайняття) відповідачкою водного об`єкта всупереч вимог законодавства, розглядається як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави, оскільки зазначене водосховище є комплексним та в силу закону не може бути об`єктом оренди, тоді як земельні ділянки водного фонду площею 151,4514 га з кадастровим номером :02:007:0088 та площею 127,8449 га з кадастровим номером :02:003:0192, на яких розташовано водний об`єкт - Ладижинське водосховище на території Кунківської сільської ради, відповідно до частини 3 статті 59 ЗК у встановленому порядку можуть бути надані у постійне користування державним підприємствам (організаціям) за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування для визначених законом потреб.

Отже, установленими у справі фактичними обставинами неправомірного використання відповідачкою водного об`єкта та земельних ділянок під ним, доведено факт порушення прав держави в особі Кунківської сільської ради, яка виконує функції власника спірного майна.

Правову позицію, що фактичне використання (зайняття) відповідачем водного об`єкта всупереч вимог законодавства розглядається як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави, оскільки водосховище є комплексним та не може бути об`єктом оренди викладено у постанові ВС КГС у справі № 902/777/21 від 22.06.2022.

Визначаючись щодо наявності підстав представництва прокурором інтересів держави в особі Кунківської сільської ради, судом враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, зокрема про те, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

З метою здійснення представництва інтересів держави у суді Гайсинською окружною прокуратурою у порядку ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлено Кунківського сільського голову про виявлені факти порушення вимог законодавства України у сфері інтересів держави та про намір звернутися із відповідним позовом до суду (лист вих. №02.01.2024 №02.51/3-14ВИХ-24 від 02.01.2024).

Такому повідомленню передував ряд запитів Гайсинської окружної прокуратури до Кунківської сільської ради на отримання інформації (вих. №51-3935вих-23 від 30.10.2023 та вих. №02.51/3-4480ВИХ-3 від 18.12.2023).

За змістом листа вих. № 656 від 22.12.2023 Кунківська сільська рада повідомила, що заходи оскарження дій ФОП Колісніченко Л.С., яка використовує земельні ділянки водного фонду без правовстановлюючих документів сільською радою не вживалися та вживатися не будуть.

Суд враховує, що обставини бездіяльності компетентного органу є предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин, про що також зазначено у пункті 67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Водночас протягом розгляду даної справи Кунківська сільська рада не заперечила щодо здійснення представництва інтересів держави у даному спорі прокурором та не повідомила про намір самостійно звернутися з позовом до суду.

Отже, наявні підстави вважати, що прокурором дотримано порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

За змістом статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із оцінки наявних у справі доказів, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку задоволення позову у повному обсязі з вищенаведених мотивів. Поряд з цим викладені відповідачкою заперечення по суті спору жодним чином не спростовують фактичного використання (зайняття) відповідачкою водного об`єкта всупереч вимог законодавства, оскільки можливості використання водних біоресурсів без обов`язкового отримання в установленому Земельним кодексом України порядку в користування на умовах оренди рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), у тому числі і земель водного фонду (зокрема і під цими об`єктами), де здійснюється використання цих водних біоресурсів, чинним законодавством не передбачена.

Таким чином, наведена відповідачкою процесуальна позиція, що для здійснення нею відповідної діяльності достатньо лише дозволу без оформлення відповідного права на землі водного фонду суперечить усталеним правовим висновкам Верховного Суду у аналогічних спірних правовідносинах.

Не заслуговують також на увагу доводи відповідачки щодо наявності доступу до водосховища із іншої земельної ділянки на підставі договору про спільну діяльність, яка належить на праві постійного користування РКП "Гайсинське риборозвідне господарство", оскільки факт використання усього водосховища, що знаходиться у тому числі на спірних землях водного фонду, підтверджується відповідними Дозволом та Режимом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову повністю витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 6056 грн покладаються на відповідачку.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Колісніченко Ларису Сергіївну ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути державі в особі Кунківської сільської ради Гайсинського району Вінницької області (вул. Українська, 61, корпус А, с. Кунка, Гайсинський район, Вінницька область, 23713, ) земельні ділянки водного фонду площею 151,4514 га з кадастровим номером :02:007:0088 та площею 127,8449 га з кадастровим номером :02:003:0192, на яких розташована частина водного об`єкту Ладижинського водосховища на території Кунківської об`єднаної територіальної громади Гайсинського району Вінницької області, шляхом підписання акту приймання-передачі.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Колісніченко Лариси Сергіївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Вінницької обласної прокуратури (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050; ) 6056 грн - витрат на сплату судового збору.

4. Згідно із приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Відповідно до положень ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, решті учасникам справи - до Електронних кабінетів ЄСІТС.

Повне рішення складено 08 квітня 2024 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - Кунківській сільській раді - вул. Українська, 61, корпус А, с. Кунка, Гайсинський район, Вінницька область, 23713.