ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року Справа №924/161/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.,

суддя Маціщук А.В.,

суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Стафійчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Подільський край" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.11.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.12.2023 (суддя Гладій С.В., повний текст рішення складено 04.12.2023, додаткового рішення - 22.12.2023)

за позовом Житлово-будівельного кооперативу "Подільський край"

до Фізичної особи-підприємця Чука Володимира Івановича

про стягнення 180 000,00 грн

за участю представників:

позивача - Івчук Ю.В.,

відповідача - Ткач Я.С.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22.11.2023 в позові відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що матеріали справи не містять жодних первинних документів на підтвердження здійснення спірної господарської операції, а саме поставки будівельних матеріалів відповідачем позивачу (рахунків, накладних, актів приймання-передачі, платіжних доручень та ін.), як і не містять самого договору поставки № 1 від 12.07.2016 року.

Суд дійшов висновку, що відсутність факту укладення договору, у відповідності до ст.11 ЦК України, ст.147, 193 ГК України означає відсутність господарського зобов`язання, яке могло б бути порушене відповідачем, а тому позивач безпідставно просить стягнути кошти в сумі 180000,00 грн, що випливають з неіснуючого договору.

Крім того, враховуючи зміст позовної заяви та принцип правової визначеності, суд зазначив, що вимоги позивача не є визначеними, оскільки ним не обґрунтовано за захистом якого саме порушеного права останній звернувся до суду з позовом, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено з підстав їх необґрунтованості, суд вказав про незастосування строку позовної давності та наслідків її спливу у спірних правовідносинах, оскільки позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи.

Додатковим рішенням Господарського суду Хмельницької області від 13.12.2023 заяву ФОП Чука В.І. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу "Подільський край" на користь ОСОБА_1 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині заяви відмовлено.

Суд, зокрема, надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу витрат відповідача на надання професійної правничої допомоги, враховуючи такі критерії як обґрунтованість, реальність, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру з урахуванням предмету та підстав спору, обсягу матеріалів у справі, кількості підготовлених відповідачем процесуальних документів, кількості засідань та тривалості розгляду справи, складності справи та значення справи для сторін, що повністю узгоджується з процесуальними нормами права і не свідчать про втручання у договірні відносини між адвокатом та клієнтом, адже суд має право не покладати усі судові витрати на сторону, яка виграла спір, дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника ФОП Чука В.І. щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а саме: в сумі 15000,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити повністю. Також просить скасувати додаткове рішення від 13.12.2023.

Апелянт, зокрема, вказує, що оплату за товар позивачем проведено, що підтверджується актом фінансової перевірки та позапланової інвентаризації товарно-матеріальних цінностей ОСББ "Подільський" від 22.10.2019, банківською випискою від 04.07.2018 та висновком експерта від 09.02.2020. Натомість, будь-які докази поставки товару ФОП Чуком В.І. в матеріалах справи відсутні (відповідні накладні, податкові накладні, рахунки, специфікації, акти прийняття-передачі або інші документи, які б це підтвердили), що дає підстави для висновку, що відповідачем товар не поставлено, його номенклатуру, кількість, строки поставки не погоджено.

Вважає, що позивачем було здійснено фактичні дії щодо виконання договору №1 від 12.07.2016, а саме шляхом перерахування на рахунок відповідача 60000,00 грн платіжним дорученням №104 від 15.07.2016 і 120000,00 грн платіжним дорученням №128 від 22.08.2016, що підтверджується первинним документом - випискою з особового рахунку № НОМЕР_1 в АТ "ОТП Банк", який є належним та допустимим письмовим доказом згідно ст.91 ГПК України. З огляду на те, що суд першої інстанції не прийняв вказані докази до уваги, ігноруючи принцип рівності сторін та верховенства права, висновок суду про недоведеність позову не відповідає обставинам справи.

Крім того, посилаючись на практику Верховного Суду, скаржник зазначає, що господарський суд при прийнятті рішення повинен був врахувати принцип "суд знає закон" та відповідно здійснити правову кваліфікацію спірним правовідносинам і застосувати ті норми матеріального права, предметом регулювання яких є такі правовідносини.

Щодо скасування додаткового рішення вказує на відсутність доказів того, що правничу допомогу фактично надано, витрати позивача фактично здійснені, ці витрати були співвимірними, неминучими і обґрунтованими, а їх розмір розумний та виправданий.

У відповідності до ст.263 ГПК України відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, а предмет позову взагалі не конкретизовано, а тому вважає, що позовні вимоги ЖБК "Подільський край" є необґрунтованими та не підтвердженими належними і допустимими доказами, тому не підлягають до задоволення. Відтак, просить суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Також, враховуючи правову позицію Об`єднаної палати Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду, викладене в постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, щодо відшкодування витрат на правничу допомогу незалежно від того, чи кошти уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, а також приймаючи до уваги надані відповідачем докази на підтвердження понесених витрат, просить залишити додаткове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення як безпідставну та необґрунтовану.

Відповідно до ч. 1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, відзив на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.06.2022 Житлово-будівельний кооператив "Подільський край", керівником якого є ОСОБА_2 , знаходиться в стані припинення (т.1, а.с.12-15).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.05.2018 року, зареєстровано кримінальне провадження №0002985 за заявою ЖБК "Подільський край" про заволодіння службовими особами у період з 2013 по 2018 роки позивача грошовими коштами власників квартир (інвесторів) ЖБК "Подільський край", чим спричинено матеріальну шкоду в особливо великих розмірах (т.1, а.с.16).

У відповідності до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.09.2018 зареєстровано кримінальне провадження №0005954 за заявою ОСОБА_3 про викрадення із автомобіля Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , невстановленою особою сумки з документами (т.1, а.с.17), яке закрито постановою Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 16.09.2019, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування (т.1, а.с.18).

Актом фінансової перевірки та позапланової інвентаризації товарно-матеріальних цінностей ОСББ "Подільський" від 22.10.2019, складеного Комісією об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Подільський", встановлено, що на користь фізичної особи-підприємця Чука В.І. були проведені оплати за будівельні матеріали згідно договорів на загальну суму 6059256,00 грн (т.1, а.с.19-29).

ЖБК "Подільський край" звернувся із запитами №18 від 30.11.2021 (т.1, а.с.51), №35 від 13.12.2021 (т.1, а.с.52-53) та вимогою №47 від 27.06.2022 (т.1, а.с.54-56) до фізичної особи-підприємця Чука В.І., згідно яких просив серед іншого письмово повідомити, які товари надані ЖБК "Подільський край" згідно договору № 1 від 12.07.2016 року та якими документами це підтверджується, а також надати оригінали і копії договору, інших підтверджувальних документів та провести звірку взаємних розрахунків з ЖБК "Подільський край". За відсутності документального підтвердження факту надання зазначених будівельних матеріалів повернути безпідставно сплачені ЖБК "Подільський край" кошти у сумі 6059256,00 грн повністю або в частині вартості оплачених, але не підтверджених документально будівельних матеріалів.

Враховуючи залишення без відповіді та виконання ФОП Чуком В.І. вказаних запитів і вимоги, ЖБК "Подільський край" звернувся з даним позовом до суду про стягнення 180000,00 грн.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, вона містить різні обґрунтування підстав позову, зокрема, про неукладеність договору в силу ч.8 ст.181 ГК України, про безпідставність набуття коштів у порядку ст.1212 ЦК України та про відшкодування збитків згідно ст.22 ЦК України. Отже, позивачем визначено різні підстави позову при зверненні до суду, які ґрунтуються на різних положеннях законодавства.

Вказану правову позицію позивач, зокрема, мотивує тим, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору, тобто суд повинен при розгляді справи керуватись принципом "суд знає закон".

Оцінюючи такі доводи апелянта, колегія суддів враховує, що відповідно до положень ст.162 ГПК України, позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову, зокрема, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Разом з тим, у процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). При вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу "jura novit curia" (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19).

Зважаючи на викладене, колегія суддів звертає увагу, що згідно принципу "суд знає закони" суд надає правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, а також визначає, яка конкретна правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, однак в межах позовних вимог сформованих самим же позивачем та обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Натомість, суд не наділений правом змінювати предмет позову, тобто матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, та підстави позову (обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу), оскільки це обов`язок саме позивача у відповідності до ст.162 ГПК України, що відповідно порушуватиме принцип змагальності та рівності сторін, а також право на справедливий суд. З огляду на що, доводи апеляційної скарги щодо незастосування господарським судом при прийнятті рішення принципу "суд знає закони" не заслуговують на увагу.

Водночас, колегія суддів враховує, що з метою з`ясування фактичних обставин даної справи та виходячи зі змісту позовної заяви, зокрема, щодо наявності договору №1 від 12.07.2016 року, який може бути підставою для стягнення заявленої позивачем заборгованості, ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 11.04.2023 року задоволено частково клопотання відповідача про витребування доказів та витребувано у Слідчого управління ГУНП в Хмельницькій області належним чином засвідчені копії протоколу обшуку, проведеного в межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0002985 по місцю здійснення підприємницької діяльності ФОП Чука В.І.; опису вилученого під час обшуку майна/документів тощо; договору поставки №1 від 12.07.2016; акта звірки взаємних розрахунків за період з 07.07.2016 року по 30.09.2016 року; акта перевірки ГУ ДФС у Хмельницькій області №605/22-01-13-03/ від 02.11.2018.

На виконання ухвали суду, Слідчим управлінням ГУНП в Хмельницькій області листом від 29.11.2023 витребовувані документи надіслано на адресу суду, тобто після прийняття рішення у даній справі.

Апеляційний суд зауважує, що визнавши за необхідне витребувати відповідні докази, суд першої інстанції був зобов`язаний оцінити вказані докази за своїм внутрішнім переконанням, оцінити належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, як це передбачено ст.86 ГПК України.

Натомість, не вживши будь-яких заходів для примусового зобов`язання виконання вимог суду про витребування доказів, в порушення вимог процесуального закону щодо всебічності, повноти та об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, що є обов`язком суду, господарським судом було завершено розгляд справи без дослідження таких доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, в частині 3 вказаної статті передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У п.40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine, заява №3236/03) від 03.04.2018 вказано, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Враховуючи, що докази надані Слідчим управлінням ГУНП в Хмельницькій області саме на вимогу суду згідно ухвали від 11.04.2023, зважаючи на повноваження суду апеляційної інстанції, а також з метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, колегія суддів приймає відповідні докази та надає їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи.

Відтак, апеляційним судом встановлено, що 12.07.2016 між ЖБК "Подільський край" (покупець) та ФОП Чуком В.І. (постачальник) укладено договір поставки №1 (т.2, а.с.125-127)), згідно з п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві будівельні матеріали (далі продукція), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію.

За умовами до п.2.1., 2.2. договору, покупець подає замовлення на поставку продукції із зазначенням асортименту та кількості продукції шляхом подання письмової заявки постачальнику. Поставка продукції здійснюється продавцем до місця вказаного покупцем.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що розрахунки за цим договором здійснюються шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника, або в готівковій формі.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і закінчується 31.12.2016 року (п.6.1. договору).

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та їх підписи скріплені печатками сторін.

Враховуючи презумпцію правомірності правочину, передбачену ст.204 ЦК України, яка не спростована жодною стороною, та відповідно відсутність обставин визнання недійсним договору, договір поставки №1 від 12.07.2016 вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки та є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до положень ст.173, 174 ГК України та ст.11, 202, 509 ЦК України.

Згідно з приписами ст.525, 526, 629 ЦК України та ст.193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1, 2 ст.712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з п.3.3. договору, оплата продукції, що поставляється за цим договором, здійснюється протягом 14 днів з моменту поставки товару.

Відтак, сторони передбачили, що оплата продукції можлива виключно після її отримання, тобто оплаті обов`язково має передувати поставка товарів. Будь-яких інших умов щодо оплати, в тому числі попередньої оплати, договір поставки №1 від 12.07.2016 не містить.

Апеляційним судом встановлено, що згідно банківської виписки з особового рахунку (т.1, а.с.30-33) ЖБК "Подільський край" від 04.07.2018 на рахунок ФОП Чука В.І. на виконання договору поставки №1 від 12.07.2016 здійснено оплати за товар в сумі 60000,00 грн (15.07.2016) та 120000,00 грн (22.08.2016), які і є спірними у даній справі.

Згідно із висновком експерта від 09.02.2020 (т.1, а.с.34-50), за результатами проведення судово-економічної експертизи у кримінальному провадженні №10002985, підтверджено перерахунок коштів ЖБК "Подільський край" для ФОП Чук В.І. згідно договору поставки №1 від 12.07.2016 в загальній сумі 1475000,00 грн, в тому числі спірні платежі в сумі 60000,00 грн та 120000,00 грн.

Колегія суддів, надаючи оцінку вказаному висновку експерта як доказу в межах розгляду даної справи, враховує, що відповідно до ч.3 ст.2 ГПК України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3, 4 ст.13, ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).

Чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду цивільної справи доказів, отриманих у межах інших проваджень. Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у цивільній справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність і достатність таких доказів суд оцінює з урахуванням обставин конкретної справи (п.105 постанови ВП ВС від 14.12.2022 року у справі №477/2330/18).

Таким чином, враховуючи викладене, а також дотримання експертом при проведенні експертного дослідження усіх умов та вимог, зважаючи на обізнаність експертів про передбачену ст.384 та ст.385 КК України кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, апеляційний суд вважає, що висновок експерта відповідає вимогам ст.98, 101 ГПК України та є належним та допустимим доказом у розумінні ст.76,77 ГПК України в межах даної справи.

Крім того, оплата спірних сум також підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків між ЖБК "Подільський край" та ФОП Чук В.І. за період 07.07.2018-30.09.2016 за договором поставки №1 від 12.07.2016 (т.2. а.с.124), який підписаний обома сторонами та скріплений печаткою позивача, а тому приймається апеляційним судом як належний та допустимий доказ у спірних правовідносинах.

Зі змісту вказаного акта вбачається, що сторонами підтверджено відсутність заборгованості за відповідним договором станом на 30.09.2016 року.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що жодною зі сторін не надано суду первинних бухгалтерських документів в підтвердження здійснення сторонами двох спірних операцій з поставки товарів за 15.07.2016 (60000,00 грн) та 22.08.2016 (120000,00 грн) на загальну суму 180000,00 грн, про що вказує і сам апелянт.

Однак, положення п.3.3. договору щодо здійснення оплати за товар після його отримання в сукупності з фактичними даними, які містяться в акті звіряння взаємних розрахунків між сторонами, в банківській виписці з особового рахунку ЖБК "Подільський край", висновку експерта від 09.02.2020, із врахуванням приписів ст.79 ГПК України дають апеляційному суду підстави стверджувати, що вказані докази є більш вірогідними в підтвердження обставин саме належного виконання зобов`язань ФОП Чуком В.І. щодо передачі товарів покупцю за договором поставки №1 від 12.07.2016, ніж протилежна правова позиція позивача щодо неналежності такого виконання зі сторони постачальника.

Таким чином, враховуючи встановлений факт належного виконання зобов`язання постачальником за договором поставки щодо передачі продукції покупцю, за що останнім і було здійснено спірні платежі на загальну суму 180000,00 грн (15.07.2016 - 60000,00 грн; 22.08.2016 - 120000,00 грн), колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Окрім того, оскільки апеляційним судом встановлено, що між сторонами укладено договір поставки, який виконувався сторонами, доводи позивача про неукладеність такого договору (ч.8 ст.181 ГК України), про безпідставність набуття коштів (ст.1212 ЦК України) та про відшкодування збитків (ст.22 ЦК України) не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Щодо застосування строку позовної давності, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3, 4 ст.267 ЦК України).

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст.267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право).

Отже, за змістом названих норм, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відтак, враховуючи, що при розгляді даного спору апеляційний суд встановив відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, заява про застосування строків позовної даності задоволенню не підлягає, а вказаний строк до спірних правовідносин не може бути застосований, про що вірно вказано судом першої інстанції.

Згідно п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч.4 ст.277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене та приписи ч.1, 4 ст. 277 ГПК України, зважаючи на порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону щодо всебічності, повноти та об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, та як наслідок відсутність оцінки правовідносин сторін, які склались між ними у зв`язку із укладенням договору поставки №1 від 12.07.2016 року, колегія суддів дійшла висновку, що мотивувальну частину рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.11.2023 у справі №924/161/23 про відмову у задоволенні позовних вимог слід змінити, виклавши її в редакції даної постанови.

Щодо доводів та вимог апеляційної скарги позивача на додаткове рішення у даній справі, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тоді як конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.

Згідно з ч.1, 2 ст.16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.1, 2 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами п.2 ч.4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року в справі №826/1216/16 вказано, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат".

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Крім того, ч.4 ст.126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5, 6 ст.126 ГПК України).

У розумінні положень ч.5, 6 ст.126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Крім того, колегія суддів зауважує, що принцип пропорційності - загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення. Принцип пропорційності являє собою загальний, універсальний принцип права, який вимагає співрозмірного обмеження прав та свобод людини для досягнення публічних цілей.

При визначенні суми відшкодування суд також має виходити також з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у суді першої інстанції, надано договір № б/н про надання правничої допомоги від 03.03.2023, укладений між адвокатом Ткач Я.С. та Чуком В.І., додаток №1/161 до договору про надання правничої допомоги від 03.03.2023, акт приймання-передачі наданої правничої допомоги (послуг) від 27.11.2023 на суму 30000,00 грн., звіт про витрачений час на надання правничої допомоги, рахунок-фактура №1/ПД/11-23 від 27.11.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ХМ №000169 від 08.08.2018, ордер про надання правничої допомоги серія АТ №1038121 від 03.03.2023.

03.03.2023 між адвокатом Ткач Я.С. та Чуком В.І. (замовник, клієнт) укладено договір про надання правничої допомоги №б/н, предметом якого згідно з п. 2.1 є надання адвокатом правничої допомоги замовнику на підставах, в порядку і в обсязі, визначеному у договорі за погодженням сторін (т.2, а.с.72-73).

Правнича допомога, що надається на підставі цього договору, може мати одноразовий чи систематичний характер і складається із комплексу дій чи самостійних операцій, необхідних і достатніх для досягнення мети, поставленої замовником. (п. 2.2 договору).

За умовами п.2.5. договору, якщо інші вимоги щодо обсягу правничої допомоги не обумовлені сторонами і не зафіксовані в додатку до договору, комплекс правничої допомоги включає: підготовку аналітичних висновків з питань застосування законодавства України, експертних висновків стосовно законності вчинення правочинів, розробку проектів нормативно-правових актів, договорів, локальних документів суб`єкта господарювання, участь та/або представлення замовника у розгляді та вирішенні господарських, цивільних, адміністративних, земельних, трудових, сімейних спорів, зокрема, й представництво у судовому порядку, в тому числі підготовку процесуальних документів (позовних заяв, клопотань, скарг, пояснень тощо), друкування та/або копіювання додатків до процесуальних документів, направлення необхідних документів до суду та/або учасникам провадження поштою, електронною поштою, факсимільним зв`язком, тощо, надання усних та письмових консультацій, інформаційних довідок, а також представництво інтересів замовника у міжнародних комерційних і третейських судах, органах державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронних органах.

Згідно п. 2.6 договору, перелічені у п. 2.5. договору юридичні послуги надаються в усній чи письмовій формі, виходячи зі специфіки вчинення юридичних дій, передбаченої чинним законодавством щодо розгляду і вирішення конкретних категорій справ.

Відповідно до п.5.1., 5.2 договору сторони встановили, що формою винагороди адвоката за надання правничої допомоги замовнику є гонорар. Розрахунки замовника з адвокатом здійснюються у національній валюті України. Вартість послуг та порядок оплати гонорару за даним договором визначається згідно з додатком (додатками) до договору, що є невід`ємними частинами договору, та складає суму коштів, сплачених або які підлягають сплаті замовником. Адвокату за цим договором. Визначення розміру вартості правничої допомоги за певний строк чи конкретну дію або справу здійснюється адвокатом та відображається в акті приймання-передачі послуг, що складається у двох екземплярах, які направляються адвокатом замовнику: Також адвокат надає замовнику звіт з розшифруванням (переліком) видів та обсягу наданої правничої допомоги.

Пунктом 5.3 договору, грошова сума, вказана в п.5.2. цього договору сплачується адвокату або перераховується замовником на рахунок адвоката у розмірі та

порядку, встановлених за домовленістю сторін, що визначається в додатках або акті приймання-передачі послуг до даного договору.

03.03.2023 між сторонами укладено додаток №1/161 до договору про надання правничої допомоги (т.2, а.с.74), згідно з п.1 якого адвокатом здійснюється досудова робота щодо збирання доказів та усіх необхідних документів для формування правової позиції клієнта і, при необхідності, отримання інформації з усіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, будь-яких інших юридичних осіб незалежно від форми власності, що стосуються предмета спору в справі №924/161/23, та інших доказів, що будуть необхідними для виконання умов даного договору та додатків до нього.

У відповідності до п.2 додатку до договору, сторони погодили, що за дорученням замовника адвокат бере на себе зобов`язання від імені та в інтересах Замовника здійснити комплекс дій щодо вивчення правової позиції позивача у справі №924/161/23, звернення до Господарського суду Хмельницької області із відзивом на позовну заяву та/або з іншими письмовими документами та заявами за домовленістю сторін. Адвокат також забезпечує судове представництво замовника в Господарському суді Хмельницької області. Перелік прав та обов`язків, що здійснює адвокат, визначається договором.

За умовами п. 4 додатку до договору, сторони погодили, що гонорар адвоката за надання правничої допомоги згідно із п. 1 та п. 2 даного додатку становить: 1200 (одна тисяча двісті гривень за 1 (одну) годину роботи адвоката, 15000,00 грн. за представництво адвокатом інтересів замовника (участь у судовому засіданні) у Господарському суді Хмельницької області (в приміщенні суду чи у режимі відеоконференції) у справі №924/161/23. Оплата здійснюється замовником, незалежно від результату проведеного судового засідання (розгляд підготовчого судового засідання, відкладення, оголошення перерви, розгляд справи по суті, оголошення судового рішення тощо) за представництво інтересів замовника у суді першої інстанції.

Згідно п.5 додатку до договору, за наслідками надання правничої допомоги адвокатом складається звіт та акт приймання-передачі правової допомоги (послуг) за договором.

27.11.2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Ткач Я.С. складено акт №1 приймання-передачі наданої правничої допомоги (послуг) до договору про надання правничої допомоги від 03.03.2023 року та додатку №1/161 від 03.03.2023 року (т.2, а.с.75).

Пунктом 1 акта визначено, що адвокатом надана замовнику правнича допомога за договором, розмір гонорару складає 30000 гривень. Перелік правничої допомоги, що була, надана адвокатом, а також витрачений час для її надання вказані у звіті, який є додатком №1 до даного акта. (п. 2 акта).

Відповідно до звіту про витрачений час на надання правничої допомоги адвокатом надано послуги згідно переліку (т.2, а.с.76).

Оцінюючи вказані докази в підтвердження надання правничої допомоги та наявність правових підстав для її відшкодування, колегія суддів враховує таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 щодо оцінки інформації в акті приймання правничої допомоги зазначила, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд повинен враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом (висновок, викладений у додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 року у справі №925/1545/20).

Дослідивши зміст заяви відповідача про відшкодування судових витрат у сукупності із наданими доказами, колегія суддів встановила, що заявлені витрати були безпосередньо пов`язані із розглядом справи, а перелік послуг, зазначений в звіті про витрачений час на надання правничої допомоги є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами, наявними в матеріалах справи.

Беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, зокрема, підготовку процесуального документа, виступ в суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації процесуальних прав та захист інтересів клієнта.

При цьому, колегія суддів зауважує, що доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, були достатніми і більш переконливими порівняно з доводами позивача, наведеними під час розгляду цієї справи, для того, щоб суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу витрат відповідача на надання професійної правничої допомоги, враховуючи такі критерії як обґрунтованість, реальність, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру з урахуванням предмету та підстав спору, обсягу матеріалів у справі, кількості підготовлених відповідачем процесуальних документів, кількості засідань та тривалості розгляду справи, складності справи та значення справи для сторін, що повністю узгоджується з процесуальними нормами права і не свідчать про втручання у договірні відносини між адвокатом та клієнтом, адже суд має право не покладати усі судові витрати на сторону, яка виграла спір, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення заяви представника ФОП Чука В.І. щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а саме в сумі 15000,00 грн, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.

Щодо посилань апелянта на відсутність підтвердження про здійснення оплати послуг адвоката відповідачем, апеляційний суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (правова позиція Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладена у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.12.2023 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Крім того, судовий збір за подачу апеляційної скарги залишається за скаржником згідно ст.129 ГПК України, оскільки зміна мотивувальної частини оскаржуваного рішення та викладення її в редакції даної постанови, ніяким чином не відновлює будь-які права позивача.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні апеляційної скарги Житлово-будівельного кооперативу "Подільський край" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.11.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.12.2023 у справі №924/161/23 відмовити.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.11.2023 у справі №924/161/23 змінити в мотивувальній частині, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови.

3. У решті рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.11.2023 у справі №924/161/23 залишити без змін.

4. Додаткове рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.12.2023 у справі №924/161/23 залишити без змін.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "08" квітня 2024 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Василишин А.Р.