УХВАЛА

м. Київ

26.03.2024Справа № 15/81 (910/390/24)

За позовом Приватного акціонерного товариства «Енергетичний завод «Енергетик»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Вардингс»

2) Державного підприємства «Виробниче об`єднання

«Київський радіозавод»

про визнання права власності та усунення перешкод у його здійсненні

у межах справи № 15/81

за заявою Українського акціонерного промислово-інвестиційного банку

до Державного підприємства «Виробниче об`єднання

«Київський радіозавод»

про банкрутство

Суддя Сівакова В.В.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа № 15/81 за заявою Українського акціонерного промислово-інвестиційного банку про банкрутство Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод».

Ухвалою Арбітражного суду міста Києва від 12.06.1996 було відкрито провадження у справі № 15/81 про банкрутство.

Постановою Арбітражного суду міста Києва у справі № 15/81 від 01.10.1997 Державне підприємство «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» визнано банкрутом, призначено ліквідаційну комісію.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2022 (суддя Омельченко Л.В.) було прийнято до свого провадження справу № 15/81 за заявою Українського акціонерного промислово-інвестиційного банку до Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» про банкрутство.

10.01.2024 до Господарського суду міста Києві надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Енергетичний завод «Енергетик» до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Вардингс», 2) Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод», ліквідатором відповідача-2 зазначено арбітражного керуючого Приходька Дмитра Володимировича про визнання права власності та усунення перешкод у його здійсненні.

Ухвалою Господарського суду міста Києві від 22.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 15/81 (910/390/24) за позовом Приватного акціонерного товариства «Енергетичний завод «Енергетик» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вардингс», Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Київський радіозавод» в особі ліквідатора банкрута Приходька Дмитра Володимировича про визнання права власності та усунення перешкод у його здійсненні; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

22.03.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю «Вардингс» до суду подано заяву про відвід судді Омельченко О.О. від розгляду справи № 15/81 (910/390/24).

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 15/81 (910/390/24) від 22.03.2024 (суддя Омельченко О.О.) заяву про відвід визнано необґрунтованою. Зупинено провадження у справі № 15/81 (910/390/24) до вирішення суддею, визначеним у порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вардингс» про відвід головуючого у справі судді Омельченка Л.В. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вардингс» про відвід головуючого судді Омельченка Л.В. передано для визначення судді у порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами автоматизованого розподілу, проведеного 22.03.2024, матеріали заяви про відвід судді Омельченко О.О. передано на розгляд судді Сіваковій В.В.

В обґрунтування відводу заявник зазначив, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 скасовано в частині призначення ліквідатором ДП «ВО «Київський радіозавод» арбітражного керуючого Приходько Д.В. та прийнято в цій частині нове рішення про призначення ліквідатором ДП «ВО «Київський радіозавод» арбітражного керуючого Севастьянова С.В. Незважаючи на це ухвалу про відкриття провадження у справі від 22.01.2024 було направлено арбітражному керуючому Приходько Д.В. Заявник не погоджується з визначенням позивачем у позовній заяві та судом в ухвалі про відкриття провадження у справі від 22.01.2024 кола учасників справи, зокрема зазначенням ліквідатором ДП «ВО «Київський радіозавод» Приходько Д.В. Погодження судді з таким визначенням сторін спору позивачем свідчить про його упередженість. Викладене дає підстави вважати, що має місце умисні дії судді щодо незаконної відмови в доступі до правосуддя ліквідатору ДП «ВО «Київський радіозавод» Севастьянову С.В. Крім того, заявник вважає, що судом було безпідставно повернуто його заяву про відвід від 18.03.2024.

Розглянувши матеріали вищевказаної заяви, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення відводу з огляду на наступне.

За приписами статті 38 Господарського процесуального кодексу України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 35 цього Кодексу, статі 36 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу.

Підстави для відводу (самовідводу) судді встановлені положеннями ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Фактично у поданій заяві про відвід судді Омельченко О.О. заявник висловлює свою незгоду з процесуальними рішеннями судді щодо відкриття провадження у справі з визначенням в ній невірного кола учасників справи та повернення заяви відповідача-1 про відвід судді.

Згідно ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність (ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Кожен суддя об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснює правосуддя, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснює повноваження та виконує обов`язки судді, дотримуючись етичних принципів і правил поведінки судді, підвищує свій професійний рівень, не вчиняє дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Незважаючи на те, що безсторонність, зазвичай, означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. В цьому контексті можна провести розмежування між суб`єктним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу.

Таким чином, правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться, тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має отримати відвід. Йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві судді мають викликати в громадськості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочан проти України» (Заява № 7577/02) від 03.05.2007, суд нагадує, що «безсторонність», в сенсі п.1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (рішення у справах «Морель проти Франції», пункти 45-50; «Пескадор Валеро проти Іспанії», пункт 23) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (рішення у справі «Лука проти Румунії», пункт 40), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (рішення у справах «Ветштайн проти Швейцарії», пункт 44; «Пабла Кю проти Фінляндії», пункт 30; «Мікалефф проти Мальти», пункт 96).

В рішенні у справі «Білуха проти України» Європейський суд з прав людини з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Стосовно об`єктивного критерію суд вказує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», пункт 52).

В рішенні у справі «Білуха проти України» сказано: «стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Наведені у заяві відповідача-1 про відвід судді Омельченко О.О. підстави для відводу судді зводяться до його незгоди з процесуальним рішенням судді та не свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 35 Господарського процесуального кодексу України для відводу судді, а також не підтверджують упередженість та необ`єктивність судді Омельченко О.О. при розгляді даної справи.

Враховуючи наведені приписи ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, дослідивши заяву про відвід судді Омельченко О.О. від розгляду справи № 15/81 (910/390/24), суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу з підстав, зазначених у заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «Вардингс».

Керуючись ст.ст. 35, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вардингс» про відвід судді Омельченко О.О. від розгляду справи № 15/81 (910/390/24).

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 26.03.2024 та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (в порядку ч. 3 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова