РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.03.2024Справа № 910/18075/23

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження

справу № 910/18075/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні

послуги"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 829 482 950,19 грн.

Представники сторін:

від позивача: Підуст О.М.;

від відповідача: Прокопів Н.М., Онищенко О.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" через систему «Електронний суд» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 829 482 950,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг № 2297/02/21 від 15.09.2021 (зі змінами) в частині повної та своєчасної оплати наданих у період з квітня по жовтень 2023 року послуг, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 779 658 152,13 грн, а також нараховані за прострочення платежів 3% річних у сумі 34 038 145,97 грн та інфляційні втрати - 15 786 652,09 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 відкрито провадження у справі № 910/18075/23, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 21.12.2023.

07.12.2023 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2023 відмовлено у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

21.12.2023 засобами поштового зв`язку до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, посилаючись на п. 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальнодоступних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, яке затверджено постановою КМУ від 05.06.2019 №483, відповідно до якого гарантований покупець зобов`язаний оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед державним підприємством "НАЕК "Енергоатом" за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення. Оскільки у Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" наявна заборгованість перед ДП "НАЕК "Енергоатом", то у відповідача не настав строк виконання грошових зобов`язань за Договором №2297/02/21 від 15.09.2021, що також виключає застосування присів ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 відкладено підготовче засідання у справі на 18.01.2024, у зв`язку з необхідністю надати позивачу час на ознайомлення з відзивом на позовну заяву.

01.01.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про долучення до справи відповіді на відзив.

05.01.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2024 задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" адвоката Мовчан А.В. про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

17.01.2024 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив та клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Кабінет Міністрів України, оскільки предмет позову у даній справі безпосередньо спрямований на виконання спеціальних обов`язків, що встановлені Кабінетом Міністрів України, а відтак, на думку відповідача, рішення може вплинути на права або обов`язки даного державного органу.

Присутній у судовому засіданні 18.01.2024 в режимі відеоконференції представник позивача просив надати час на ознайомлення з поданими відповідачем запереченнями на відповідь на відзив та клопотанням про залучення в якості третьої особи, які станом на день розгляду справи на адресу позивача ще не надійшли.

Представник відповідача не заперечував щодо відкладення розгляду справи.

В підготовчому засіданні на підставі ч. 5 ст. 183 ГПК України суд оголосив перерву до 15.02.2024.

06.02.2024 через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2024 заяву ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду залишено без розгляду на підставі ч. 4 ст. 170 ГПК України.

Присутній у судовому засіданні 15.02.2024 представник позивача позов підтримав, проти залучення третьої особи заперечив та просив оголосити перерву у судовому засіданні, оскільки відповідачем здійснюються дії, направлені на погашення суми заборгованості.

Представник відповідача підтримав раніше подане клопотання про залучення третьої особи і також просив оголосити перерву у судовому засіданні.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Кабінет Міністрів України, дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Відповідачем у клопотанні не зазначено, а судом під час дослідження обставин справи не встановлено яким саме чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки Кабінет Міністрів України.

При цьому, суд задовольнив усне клопотання представників сторін та на підставі ч. 5 ст. 183 ГПК України оголосив перерву у підготовчому засіданні до 29.02.2024.

20.02.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2024 задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" адвоката Підуста О.М. про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Крім того, 22.02.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про зменшення та збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач заявив про зменшення позовних вимог в частині основного боргу на суму, яка була сплачена після подання позову, а саме на 721 675 235,03 грн. Одночасно позивач заявив про збільшення позовних вимог в частині стягнення 3% річних, нарахованих на суму 5 023 553,01 грн, станом на 21.02.2024. Отже, позовні вимоги після зменшення позовних вимог у частині суми основного боргу за серпень-вересень 2023 року та збільшення позовних вимог у частині нарахування 3% річних становлять 112 831 268,17 грн, з яких: заборгованість за послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за серпень 2023 року у сумі 57 982 917,10 грн.; інфляційні втрати у сумі 15 786 652,09 грн.; 3% річних у сумі 39 061 698,98 грн.

Присутній у судовому засіданні 29.02.2024 в режимі відеоконференції представник позивача просив прийняти до розгляду заяву про зменшення та збільшення позовних вимог і розглядати позовні вимоги в межах нової ціни позову - 112 831 268, 17 грн.

Представник відповідача не заперечував проти прийняття заяви позивача.

Відповідно до ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення та збільшення позовних вимог, оскільки остання подана з дотриманням вимог п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, позовні вимоги підлягають розгляду в межах нової ціни позову, визначеної позивачем у розмірі 112 831 268, 17 грн.

Враховуючи відсутність будь-яких інших заяв і клопотань представників сторін, суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 14.03.2024.

13.03.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат.

Судове засідання 14.03.2024 не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 повідомлено учасників справи про призначення справи до судового розгляду на 28.03.2024.

21.03.2024 через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2024 задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" адвоката Підуста О.М. про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

28.03.2024 через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про зменшення 3% річних та інфляційних втрат.

Присутній у судовому засіданні 29.02.2024 в режимі відеоконференції представник позивача просив прийняти до розгляду заяву про зменшення та збільшення позовних вимог і розглядати позовні вимоги в межах нової ціни позову - 112 831 268, 17 грн.

Присутній у судовому засіданні 28.03.2024 в режимі відеоконференції представник позивача позовні вимоги підтримав з посиланням на обставини, наведені у позовній заяві та з урахуванням заяви про зменшення і збільшення розміру позовних вимог. Також представник позивача заперечив щодо зменшення заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Представники відповідача заперечили проти позовних вимог та, у разі ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, просили зменшити 3% річних та інфляційних втрат до 1 грн.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 28.03.2024, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

15.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (за договором - постачальник) та Державним підприємством "Гарантований покупець" (за договором - замовник) було укладено Договір №2297/02/21 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується надавати замовнику послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, а замовник зобов`язується отримувати надані постачальником послуги та оплачувати їх вартість на умовах та в порядку, визначеними цим договором та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальнодоступних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженим постановою КМУ від 05.06.2019 №483.

Відповідно до п. 3 Договору строком надання послуг є період з 01.10.2021 до 30.04.2022.

Згідно з п. 4 Договору, загальна вартість послуг за цим договором визначається як сумарна вартість послуг, які надаються постачальником кожного розрахункового періоду протягом строку дії цього договору, крім того - податок на додану вартість. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

У пункті 7 Договору погоджено, що оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника таким чином:

перший платіж - за 3 банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

другий платіж - до 3 числа розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

третій платіж - до 9 числа розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

четвертий платіж - до 15 числа розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

п`ятий платіж - до 21 числа розрахункового місяця в обсязі 20% прогнозованої вартості послуг;

шостий платіж - до 14 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниці між вартістю послуг (з ПДВ) за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у Додатку 6 до договору, та сумою перший п`яти платежів.

У разі, якщо дата платежу припадає на вихідний/святковий день, такий платіж здійснюється на наступний робочий день після такого вихідного/святкового дня.

Відповідно до п. 10 Договору факт надання та отримання послуг підтверджується актом приймання-передачі послуг.

Відповідно до п. 34 Договору цей договір набирає чинності з 15.09.2021 та діє до 30.04.2022.

У подальшому сторонами до Договору №2297/02/21 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг від 15.09.2021 вносилися зміни додатковими угодами від 30.12.2021 № 2612/02/21, від 30.12.2021 № 2643/02/21, від 31.08.2022 № 1688/02/22, від 31.10.2022 № 2228/02/22, від 28.03.2023 № 631/04/23, від 27.04.2023 № 840/04/23, від 01.06.2023 № 1702/04/23.

Зокрема, відповідно до Додаткової угоди № №1702/04/23 від 01.06.2023, внесені зміни щодо строку надання послуг і строку дії договору та встановлено їх відповідно до 31 грудня 2023 року.

Як вбачається з доданих до справи актів приймання-передачі послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, позивач на виконання умов Договору №2297/02/21 від 15.09.2021 надав відповідачу послуги:

- у квітні 2023 року на суму 1 447 623 844,33 грн,

- у травні 2023 року на суму 1 013 935 913,93 грн,

- у червні 2023 року на суму 667 396 893,43 грн,

- у липні 2023 року на суму 709 217 901,86 грн,

- у серпні 2023 року на суму 160 049 142,20 грн,

- у вересні 2023 року на суму 937 012 421,48 грн,

- у жовтні 2023 року на суму 1 244 334 912,65 грн,

Втім, ДП «Гарантований покупець, починаючи з квітня по жовтень 2023 року, систематично порушував умови Договору в частині несвоєчасної та не у повному обсязі оплати вартості наданих позивачем послуг за договором.

На день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 57 982 917,10 грн., яка склалась внаслідок недоплати за послугу, наданої у серпні 2023 року.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у сумі 15 786 652,09 грн та 3% річних у сумі 39 061 698,98 грн (з урахуванням заяви про зменшення та збільшення розміру позовних вимог, поданої 22.02.2024).

У відзиві на позов Державне підприємство "Гарантований Покупець" заперечує проти позовних вимог з тих підстав, що у відповідності до підпункту 2 пункту 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою КМУ від 05.06.2019 №483, Гарантований покупець зобов`язаний оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед державним підприємством "НАЕК "Енергоатом" за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення. Відтак, на думку відповідача, оскільки у позивача була наявна безперервна заборгованість перед ДП "НАЕК "Енергоатом" у спірний період, то наявна відкладальна обставина для сплати Державним підприємством "Гарантований Покупець" за поставлену електричну енергію. Також відповідач зазначає, що згідно пункту 16 Договору №2297/02/21 від 15.09.2021 підставою для нарахування пені може бути порушення замовником зобов`язань щодо строків оплати наданих послуг, в той час як розрахунки за першими п`ятьма етапами здійснюються до моменту, коли послуги ще не надані, акти приймання-передачі послуг не підписані, отже за несвоєчасність оплат за вказаними етапами взагалі не передбачено нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, відповідач посилається на настання для нього форс-мажорних обставин через повномасштабну військову агресію Російської Федерації проти України.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір про надання послуг характеризується особливим об`єктом, який, по-перше, має нематеріальний характер, по-друге, нероздільно пов`язаний з особистістю послугонадавача. Тобто, у зобов`язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця не має матеріального змісту, як це має місце при виконанні роботи, а полягає у самому процесі надання послуги. З урахуванням наведених особливостей слід зазначати, що стаття 177 Цивільного кодексу України серед переліку об`єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об`єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто, характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача, синхронність надання й одержання послуги. При цьому, виникнення обов`язку здійснити оплату за договором законодавець пов`язує саме з її фактичним наданням у строки та в порядку, що встановлені договором; строк (термін) виконання обов`язку здійснити оплату також визначається у відповідності з умовами договору.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, змістом взаємних договірних зобов`язань сторін є обов`язок позивача надати послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг, який породжує обов`язок відповідача прийняти вказані послуги та оплатити їх в строки визначені договором, які як встановлено господарським судом відповідачем порушені.

Так, сторонами не заперечується факт надання Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" на підставі Договору у період з квітня по жовтень 2023 року Державному підприємству "Гарантований Покупець" послуг загальною вартістю 6 179 571 029,88 грн.

При цьому, обсяг та вартість наданих послуг визнається Державним підприємством "Гарантований Покупець", оскільки на дату вирішення даного спору дані послуги були майже повністю оплачені відповідачем за (як шляхом перерахунку коштів, так і шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог), на підтвердження чого позивачем долучено до справи копії відповідних платіжних інструкцій та акти зарахування зустрічних однорідних вимог.

У своїх заявах по суті спорів Державне підприємство "Гарантований Покупець" фактично не заперечував наявність та обсяг грошових зобов`язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" у сумі 57 982 917,10 грн, однак вказувало, що строк їх виконання не настав.

Що стосується заперечень Державного підприємства "Гарантований покупець", суд зазначає наступне.

У п. 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальнодоступних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, який затверджено постановою КМУ від 05.06.2019 №483, визначено, що гарантований покупець зобов`язаний: 1) укласти з виробниками договори 1 та з постачальниками універсальних послуг договори про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг (далі - договір 2); 2) оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед державним підприємством "НАЕК "Енергоатом" за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення; 3) виконувати інші умови договорів 1 і 2; 4) оприлюднювати щомісяця до 25 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, на власному веб-сайті інформацію: про вартість та оплату послуги постачальників універсальних послуг за розрахунковий місяць окремо за кожним постачальником універсальної послуги; про вартість та оплату послуги гарантованого покупця за розрахунковий місяць окремо за кожним виробником.

На виконання Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальнодоступних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою КМУ від 05.06.2019 №483, між Державним підприємством "Гарантований покупець" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" укладено Договір №2297/02/21 від 15.09.2021.

Також, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" та ДП "НАЕК "Енергоатом" укладено Договір № 65-150-80-21-00408 купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг від 23.09.2021.

Пунктом 6 додатку 1 до Договору № 65-150-80-21-00408 купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг від 23.09.2021 встановлений наступний порядок оплати: "Оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати. Для кожного Розрахункового місяця ПУП здійснює оплату за куплену електричну енергію наступним чином: - за 2 банківські дні до Розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці; - не пізніше 4-го числа (включно) Розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці; - не пізніше 10-го числа (включно) Розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці; - не пізніше 16-го числа (включно) Розрахункового місяця - у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці; - не пізніше 22-го числа (включно) Розрахункового місяця -у розмірі 20 (двадцяти) відсотків вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці. Якщо граничний строк оплати припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений в наступний робочий день, що слідує за датою такого платежу".

При порівнянні строків оплати в двох договорах, зазначених вище, вбачається синхронізованість платежів, які має здійснювати відповідач за первісним позовом на виконання умов Договору №2297/02/21 від 15.09.2021, із платежами, які має здійснювати позивач за первісним позовом на користь ДП "НАЕК "Енергоатом".

В пункті 1 Положення про ПСО зазначено, що в Положенні визначаються джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається учасникам ринку, на яких покладаються спеціальні обов`язки. Водночас, відповідно до п.16 Положення про ПСО виконання спеціальних обов`язків, передбачених цим Положенням повинне забезпечувати покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку на їх виконання. Таким чином. розрахунки згідно з Положенням про ПСО між учасниками ринку це розрахунки по ланцюгу, відповідно до якого кошти, отримані від попереднього учасника ринку в ланцюгу, є джерелом оплати наступному учаснику ринку в ланцюгу.

В зв`язку з цим, зобов`язання учасника ринку щодо здійснення оплати за договорами, укладеними на виконання Положення про ПСО, виконуються в межах отриманих коштів по ланцюгу.

Вищевказане також підтверджується в пояснювальній записці до проекту постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 р. №483 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" в якій зазначалось, що "Слід відзначити, що проект постанови передбачає, відповідно до листа ПрАТ "Укргідроенерго" від 05.08.2021 № 25/3175 оплату авансу ДП "Гарантований покупець" в розмірі 1 млрд грн. для можливості авансування постачальників універсальних послуг з метою закупівлі електричної енергії для постачання побутовим споживачам. Реалізація зазначених заходів дозволить забезпечити перехід до фінансового механізму ПСО та уникнути зростання заборгованості перед державними виробниками електричної енергії під час виконання покладених на них спеціальних обов`язків. Крім цього, посилюється соціальний захист населення".

Тобто першими на початку переходу до фінансового механізму ПСО в ланцюзі є виробники електричної енергії, на яких покладено спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів.

Зміст пояснювальної записки був нормативно закріплений у пункті 1-3 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії" (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2021 р. № 859). Вказаним пунктом постанови визначено, що "Приватному акціонерному товариству "Укргідроенерго" до 27 вересня 2021р. забезпечити авансування державному підприємству "Гарантований покупець " послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів у сумі 1 млрд. гривень".

Пункт 5 Положення про ПСО передбачає наступний рух грошових коштів між учасниками ринку електричної енергії, на яких покладено спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів:

ДП "НАЕК "Енергоатом" здійснює оплату ДП "Гарантований покупець" за Договором про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів гарантованим покупцем (Додаток 4 до Положення про ПСО);

ДП "Гарантований покупець" здійснює оплату постачальнику універсальних послуг за Договором про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг (Додаток 2 до Положення про ПСО);

Постачальник універсальних послуг здійснює оплату ДП "НАЕК "Енергоатом" за Договором купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг (укладений на виконання п. І2 Постанови КМУ №483 від 05.06.2019 р.).

Наведені вище обставини у сукупності дозволяють дійти висновку, що запроваджена постановою Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2021 р. № 859 фінансова модель ПСО передбачає авансування витрат постачальників універсальних послуг, які задіяні у процесі постачання електричної енергії побутовим та прирівняним до ним споживачам за фіксованими цінами. Саме в цьому контексті треба розуміти зміст підпункту 2 пункту 8 Положення про ПСО: "Гарантований покупець зобов`язаний, зокрема, оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед державним підприємством "НАЕК "Енергоатом" за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 цього Положення".

Такий висновок додатково підтверджується положенням пункту 6.4 Договору №65-150-80-21-00408 купівлі-продажу електричної енергії з постачальником універсальних послуг від 23.09.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" та ДП "НАЕК "Енергоатом": "У разі наявності у ПУП заборгованості перед Продавцем за цим договором, Продавець інформує про це Гарантованого покупця відповідно до пункту 8 положення про ПСО шляхом направлення повідомлення з накладенням КЕП керівника уповноваженої особи".

Як зазначив позивач, у спірний період у нього виникала певна заборгованість перед ДП "НАЕК "Енергоатом" за укладеним між ними договором, однак ця заборгованість утворилася, в зв`язку з несвоєчасним отриманням коштів по ланцюгу ПСО саме від Державного підприємства "Гарантований покупець". При цьому, свої обов`язки по оплаті на адресу ДП "НАЕК "Енергоатом" в межах коштів, отриманих від відповідача та згідно з п.5 Положення про ПСО, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" виконало в повному обсязі.

При цьому, позивач вказує, що оскільки умовами Договору №2297/02/21 від 15.09.2021 можливість несвоєчасної чи неповної оплати не передбачені, то для реалізації відповідних положень запобіжної умови, має бути дотриманий наступний ланцюжок логічно-послідовних дій.

Крім того, 21.03.2022 на час воєнного стану Міністерством енергетики України прийнято наказ №132 "Про забезпечення купівлі - продажу електричної енергії постачальниками універсальних послуг в особливий період" (далі - Наказ №132), яким зобов`язано учасників ринку електроенергії забезпечити його виконання, а також виконання інших нормативно-правових актів, що регулюють купівлю-продаж електричної енергії зазначеними учасникам ринку, в частині, що не суперечать цьому наказу.

При цьому, у пп.7 п.6 Наказу №132 зазначено, у разі неспрямування постачальником універсальних послуг коштів, отриманих ним згідно підпункту 6 цього пункту (від ДП "Гарантований покупець"), до суб`єкта, визначеного підпунктом 4 пункту 5 цього наказу (ДП "НАЕК "Енергоатом"), ДП "Гарантований покупець" зобов`язаний призупинити перерахування коштів такому постачальнику універсальних послуг відповідно до інформації ДП "ДАЕК "Енергоатом" до повного виконання ним вимог підпункту 4 пункту 5 цього наказу.

Тобто, саме Наказом 132, на Державне підприємство "Гарантований покупець" був покладений обов`язок зупинити оплати, але лише за умови затримки Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" оплати на адресу ДП "НАЕК "Енергоатом" в межах отриманих коштів від відповідача, з огляду на що останній мав припинити перерахування наступного траншу коштів в рамках механізму ПСО до повного виконання зобов`язань Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" за попереднім траншем.

В подальшому, з урахуванням вимог Наказу №132 та з метою врегулювання порядку розрахунків між учасниками ринку, Міністерством енергетики України приймається ряд інших наказів за якими здійснюються розрахунки в рамках механізму ПСО (Наказ Міненерго №17 від 17.01.2023 року, Наказ Міненерго №22 від 24.01.2023, Наказ Міненерго №43 від 08.02.2023 року).

Протягом здійснення розрахунків за вищезазначеними наказами Міністерства енергетики України відповідач не призупинив перерахування коштів позивачу, згідно пп.7 п.6 Наказу №132, що підтверджує відсутність заборгованості позивача перед ДП «НАЕК «Енергоатом» у рамках механізму ПСО.

Крім того, відповідно до вимог пункту 5 Положення про ПСО, до спеціальних обов`язків належить придбання постачальниками універсальних послуг, що діють в торговій зоні "об`єднаної енергосистеми України", за результатами проведення електронних аукціонів у ДП "НАЕК "Енергоатом" стандартних продуктів BASE_M для постачання побутовим споживачам таких постачальників універсальних послуг в обсязі їх мінімального споживання електричної енергії в торговій зоні "об`єднаної енергосистеми України" за годину в аналогічному місяці попереднього року за ціною індекс РДН BASE в торговій зоні "об`єднаної енергосистеми України" ("бази") за період M-3, де M-розрахунковий місяць.

Отже, відкладальна обставина, на яку посилається відповідач, може бути застосована виключно у разі наявності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП "НАЕК "Енергоатом" за результатами проведення електронних аукціонів, наявність якої не було доведено відповідачем.

Відповідно до Наказу Міністерства енергетики України від 13.03.2022 №114 "Про забезпечення продажу електричної енергії операторам систем розподілу та постачальникам універсальних послуг" (далі - Наказ) встановлено, що на час дії воєнного стану і до останньої доби місяця (включно), наступного за місяцем, в якому воєнний стан припинено або скасовано учасники ринку електричної енергії, на яких згідно з Положенням, покладені спеціальні обов`язки на ринку електричної енергії, зобов`язані забезпечити виконання вимог цього наказу та інших вимог Положення у частині, що не суперечать цьому наказу.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 Наказу, ДП "НАЕК "Енергоатом" має забезпечити на визначений період постачання, продаж електричної енергії постачальникам універсальних послуг, у тому числі тим, територією ліцензованої діяльності яких до об`єднання торгових зон була територія торгової зони "Острів Бурштинський ТЕС", за двосторонніми договорами без проведення електронного аукціону.

В матеріалах справи відсутні докази, з яких вбачається, що позивач закуповував електричну енергію у ДП "НАЕК "Енергоатом" за результатами проведення електронних аукціонів у відповідності до вимог пункту 5 Положення.

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач має перед ДП "НАЕК "Енергоатом" заборгованість за електричну енергію, закуплену саме за результатами проведення електронних аукціонів.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, в умовах недоведеності існування заборгованості позивача перед ДП "НАЕК "Енергоатом" за поставлену електричну енергію згідно з пунктом 5 Положення про ПСО та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів наявності такої заборгованості відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах у цій справі підпункту 2 пункту 8 Положення про ПСО.

Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема єдністю судової практики.

Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Також єдність судової практики є складовою вимогою принципу правової визначеності.

Відповідно до вимог частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто йдеться про врахування судами висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, враховуючи статус Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Близька за змістом права позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.11.2020 зі справи № 904/3173/19, від 10.12.2020 зі справи № 902/1414/13, від 26.08.2021 зі справи № 910/15357/19.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2024 у справі №910/1294/23 виклав висновок, зокрема щодо можливості застосування до подібних правовідносин підпункту 2 пункту 8 Положення у взаємозв`язку із положеннями частини першої статті 212, частини другої статті 625 ЦК України та пункту 7, підпункту 2 пункту 12 договору від 15.09.2021 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг.

Проаналізувавши висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25.01.2024 у справі №910/1294/23, суд вважає, що він стосується правовідносин, які є подібними з правовідносинами у справі, що розглядається, за змістовним критерієм (з огляду на правове регулювання та права й обов`язки сторін саме цих відносин) з урахуванням доводів скаржника щодо застосування підпункту 2 пункту 8 Положення. Тому такі висновки є релевантними до даної справи.

Таким чином, правовий висновок щодо застосування підпункту 2 пункту 8 Положення у контексті наявності/відсутності правових підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат у відносинах надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг (тобто з підстав зазначених у касаційній скарзі) наразі сформований і викладений у постанові Верховного Суду від 25.01.2024 у справі №910/1294/23, який підлягає застосуванню при вирішенні даної справи.

Враховуючи все вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення суми заборгованості в розмірі 57 982 917,10 грн.

Крім того, позивачем за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором нараховано 3% річних у сумі 39 061 698,98 грн. та інфляційні втрати у сумі 15 786 652,09 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про обґрунтованість, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" у цій частині також підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, судом враховано, що позивач здійснює нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суми прогнозованих обсягів послуг, що відповідає умовам п. 7 Договору №2297/02/21 від 15.09.2021, з огляду на що відхиляє заперечення відповідача у вказаній частині.

Що стосується клопотання відповідача за зустрічним позовом про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що із положень статей 230, 233 Господарського кодексу України та статей 549, 551 Цивільного кодексу України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних та інфляційних втрат не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №910/3692/18, 27.04.2018 у справі №908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі №905/305/18.Відтак, у суду відсутні правові підстави для зменшення розміру 3% річних.

При цьому, під час вирішення заяви відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних втрат суд не враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, оскільки, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 висновок був сформований у справі, в якій загальна сума правомірно нарахованих штрафу, пені та 3% річних перевищувала в два рази суму простроченої заборгованості.

За таких обставин суд не вбачає підстав для зменшення 3% річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню з Державного підприємства "Гарантований покупець".

Щодо доводів відповідача про настання для нього обставин непереборної дії.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Тобто, згідно чинного законодавства, можливе звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Тобто, обставина стає форс-мажорною для сторін правовідносин щодо тих чи інших зобов`язань виключно у разі доведення неможливості виконання конкретних зобов`язань.

Отже, такі обставини, як оголошена чи неоголошена війна, військові дії, введення воєнного стану самі по собі не є абсолютними форс-мажорними обставинами.

Так, Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Однак, порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 за №40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч.1 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п.6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 Регламенту).

Отже, у Законі та Регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а не листом на сайті ТПП України.

Лист ТПП України від 28.02.2022 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Більш того, загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання (у цьому випадку - за Договором купівлі-продажу (поставки) №ЄС/11012022 від 11.01.2022.

Слід зазначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами.

Одночасно, відповідачем не надано відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань та особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально.

Таким чином, приймаючи до уваги у сукупності всі встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" повністю.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 939 400,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (49001, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців 4-Д; ) заборгованість у розмірі 57 982 917 грн 10 коп., інфляційні втрати - 15 786 652 грн 09 коп., 3% річних - 39 061 698 грн 98 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 939 400,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 04.04.2024.

Суддя А.І. Привалов