ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Черкаси справа № 925/42/24

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Костянтина ДОВГАНЯ, із секретарем судового засідання Тетяною ДЯЧЕНКО, за участю представників: позивача Борисов Д.В. за довіреністю, відповідача Лисенко Н.В. за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Черкасиенергозбут до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси про стягнення 176 244,63 грн,

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2024 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) Черкасиенергозбут звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси 109 144,06 грн. втрат внаслідок інфляції та 67 100,57 грн. 3% річних за неналежне виконання грошових зобов`язань по договору про закупівлю електричної енергії від 18.11.2022 № 8 за період з 10.12.2022 по 31.12.2023.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати за спожиту електричну енергію, що встановлено рішенням Господарського суду Черкаської області від 08.11.2023 у справі №925/240/23.

Ухвалою суду від 10.01.2024 порушено провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

23.01.2024 від відповідача через систему Електронний суд надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні посилаючись на те, що Квартирно-експлуатаційний відділ міста Черкаси є структурним формуванням Збройних Сил України, підпорядковується Міністерству оборони України - фінансується за рахунок призначень державного бюджету.

Відповідач зазначив, що бюджетні асигнування, доведені головним розпорядником коштів до КЕВ міста Черкаси за договором №8 від 18.11.2022 виконані. Дія договору закінчилась 31.12.2022 і вже після сплину терміну дії договору позивачем надано остаточний розрахунок за електроенергію на загальну суму 2 078 696,80 грн.

На думку відповідача, позивач взагалі в позові не вказав на те, що йому спричинені збитки, а відтак розмір штрафу значно перевищує збитки.

Відповідач зауважив, що Квартирно-експлуатаційний відділ міста Черкаси (далі КЕВ міста Черкаси) є державною установою, яка створена з метою організації виконання завдань з питань інженерно-інфраструктурного (квартирно-експлуатаційного) забезпечення військових частин, закладів, установ та організацій збройних сил України у Черкаському, Золотоніському, Звенигородському районах Черкаської області, є неприбутковою установою.

Відтак, як вказував відповідача, у КЕВ міста Черкаси відсутня можливість погасити заборгованість перед позивачем у повному обсязі та просив відмовити в частині стягнення трьох відсотків та інфляційних втрат.

Відповідач посилався на те, що загальновідомість фактів військової агресії Російської Федерації, виконання статутних завдань відповідачем для потреб Збройних Сил України, ракетні обстріли об`єктів інфраструктури підтверджуються органами державної влади та місцевого самоврядування України, безліччю публікацій у національних та міжнародних засобах масової інформації, а також не заперечується агресором. Таким чином, відповідач вважає, що наведені факти є загальновідомими обставинами, а отже в силу приписів частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування. При цьому, ці обставини (повинні бути) відомі обом сторонам.

Також, відповідач стверджував, що позивачем під час розрахунку інфляційних втрат не враховано, що відповідно до пункту 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування здійснюються на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця і з застосуванням індексу інфляції такого місяця. Отже рекомендовано з розрахунку виключати періоди, менші за місяць. Однак, позивачем при розрахунку інфляційних втрат за період з 01.11.2023 по 31.12.2022 дане положення не було прийнято до уваги.

Відповідач вважає, що вищенаведені обставини дають підстави для відмови в задоволенні позовних вимог або зменшенні за ініціативою суду розміру штрафних санкцій. При цьому, як зазначив відповідача, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Тому, як зазначив відповідач, застосоване у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що суд користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

Відповідач стверджував, що Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення. Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Відповідач посилався на правову позицію Вищого господарського суду України у справі №910/20525/21 про те, що вирішуючи спір про застосування енергопостачальником до споживача електричної енергії оперативно-господарської санкції у вигляді стягнення вартості електроенергії, необлікованої внаслідок порушення споживачем Правил, суди повинні дослідити обставини щодо вчинення споживачем такого порушення, а також перевірити правильність визначення енергопостачальником розміру застосованої санкції у відповідності з вимогами ПРРЕЕ.

Відповідач, при винесенні рішення у справі, просив суд врахувати, що відповідач виконує стратегічні завдання для зміцнення обороноздатності країни та його діяльність знаходиться під негативним впливом російської агресії. У зв`язку з повномасштабною військовою агресією Російської Федерації проти України відповідач докладає всіх зусиль для збереження життів людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань. Прийняття судом рішення на користь позивача збільшить видатки на підтримку військових підрозділів в зоні відповідальності КЕВ міста Черкаси, який і так в такий складний для нашої держави час недостатньо (обмежено) фінансується.

24.01.2024 від позивача через систему Електронний суд надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погодився із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов та звернув увагу суду на те, що заявлені у даній справі сума 3 % річних та інфляційних втрат не становлять непомірного тягаря для відповідача, зокрема, враховуючи загальну суму заборгованості за спожиту електричну енергію, що становить 2 159 843 грн 84 коп.

Позивач наголосив, що предметом цього позову не є стягнення штрафу, а є стягнення втрат внаслідок інфляції та 3 % річних, а тому твердження відповідача щодо зменшення суми штрафу є безпідставним.

Позивач зауважив, що у постанові Великої Палати Верховного суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 та постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у cправі № 920/505/22 та від 15.11.2023 у справі № 921/489/22, зазначено, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю тобто, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Твердження відповідача про відсутність у позивача правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до правил встановлених ст. 625 ЦК України, позивач вважає, що таке взагалі не заслуговує на увагу.

Враховуючи характер спірних правовідносин та з метою повного, об`єктивного і всебічного встановлення всіх обставин справи, суд ухвалою від 28.02.2024 постановив розгляд справи проводити з викликом сторін призначивши судове засідання на 10 год. 00 хв. 04 квітня 2024 року.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю, просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог та просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, встановив наступне.

18.11.2022 відповідачем Квартирно-експлуатаційним відділом міста Черкаси, як замовником, та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю Черкасиенергозбут, як учасником, був укладений договір про закупівлю електричної енергії № 8, відповідно до умов якого учасник зобов`язався здійснювати постачання обсягу фактичного споживання електричної енергії (ДК 021:2015:код 09310000-5 - Електрична енергія) за об`єктом (об`єктами) замовника, зазначеними в листі-повідомленні, починаючи з 00 годин 00 хвилин 01 секунди до 24 годин 00 хвилин доби впродовж всього строку дії договору відповідно до умов комерційної пропозиції та цього договору, а замовник зобов`язався прийняти товар, оплатити його та здійснювати інші платежі згідно умов цього договору.

Через неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання по вищевказаному договору щодо оплати вартості спожитої ним електричної енергії у листопаді-грудні 2022 року, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 2159843 грн. 84 коп. боргу.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 08.11.2023 у справі № 925/240/23, яке набрало законної сили 14.12.2023, стягнуто з Квартирно-експлуатаційним відділом міста Черкаси на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Черкасиенергозбут 2159843 грн 84 коп. боргу.

На виконання вищевказаного рішення судом 14.12.2023 стягувачу видано наказ.

За приписами ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Станом на час звернення позивача до суду рішення Господарського суду Черкаської області від 08.11.2023 у справі № 925/240/23, яке набрало законної сили 14.12.2023, відповідач не виконав.

За прострочення відповідачем сплати боргу в сумі 2159843 грн 84 коп. на підставі рішення Господарського суду Черкаської області від 08.11.2023 у справі №925/240/23 позивач здійснив нарахування до стягнення передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних на суму 2159843,84 грн за період з 10.12.2022 по 31.12.2023 включно.

Розрахунок інфляційних втрат здійснювався за формулою:

ІІС = (II1 : 100 ) х (ІІ2 : 100 ) х (ІІЗ : 100 ) х ... (ІІZ : 100), де II1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Розмір втрат внаслідок інфляції становить 109 144,06 грн.

Розрахунок 3% річних здійснювався за формулою:

Сума 3 % річних = С: 100 х 3 х Д : 365, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, а саме за період:

- з 10.12.2022 по 27.12.2022 18 днів [Проценти] = 2159843,84 грн. (сума боргу) х 3.000% (процентна ставка) / 100% х 18 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 3195,39 грн,

- 28.12.2022 по 08.01.2023 12 днів [Проценти] = 2159843,84 грн. (сума боргу) х 3.000% (процентна ставка) / 100% х 12 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 530,04 грн,

- 09.01.2023 по 31.12.2023 357 днів [Проценти] = 2159843,84 грн. (сума боргу) х 3.000% (процентна ставка) / 100% х 357 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 63375,14 грн.

Сума нарахованих 3% річних склала 67100,57 грн.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Ч.2 ст.625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз вищевказаних положень ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права отримати за час прострочення суми, передбачені ст. 625 ЦК України.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Грошове зобов`язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами ст.ст 549-552, 611,625 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 9 цього Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов`язань у зазначеній сфері визначено ст. ст. 229-232, 234, 343 Господарського кодексу (далі - ГК) України та нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З огляду на викладені вище обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином грошові зобов`язання щодо оплати за електричну енергію по договору про закупівлю електричної енергії від 18.11.2022 № 8 в розмірі 2159843,84 грн, тому позивач вимагає стягнення з відповідача передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих на вказану суму боргу.

Суд враховує, що договір про закупівлю електричної енергії від 18.11.2022 № 8, на підставі неналежного виконання якого заявлено цей позов, не є спірним і станом на час розгляду справи є виконаним.

Суд бере до уваги, що несвоєчасна сплата зобов`язань за спожиту електроенергію перешкоджає вчасному розрахунку з контрагентами ТОВ «Черкасиенергозбут», що у кінцевому результаті має наслідком несвоєчасне відновлення критичної інфраструктури і як наслідок підрив обороноздатності країни.

За прострочення відповідачем сплати боргу в сумі 2159843,84 грн позивач здійснив нарахування до стягнення в порядку ч.2 ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних (на суму 2159843,84 грн) за період з 10.12.2022 по 31.12.2023.

Згідно розрахунку позивача розмір втрат внаслідок інфляції становить 1 109 144,06 грн, а сума нарахованих 3% річних складає 67 100,57 грн.

Зокрема, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Суд бере до уваги, що за приписом ч. 5 ст.11 ЦК України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв`язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв`язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з ч. 2 ст. 625 названого Кодексу.

Тобто, ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт чи рішення суду), приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону.

Суд зауважує, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю тобто, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 та Верховного Суду від 23.03.2023 у cправі № 920/505/22 і від 15.11.2023 у справі № 921/489/22.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на грошові кошти за неналежне виконання судового рішення, є законними та узгоджується з зазначеними вище нормами матеріального права.

Суд, дослідивши здійснений прокурором розрахунок втрат внаслідок інфляції та 3% річних, вважає його обґрунтованим і арифметично правильним.

За приписами ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зокрема, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 109 144,06 грн. втрат внаслідок інфляції та 67 100,57 грн. 3% річних за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати останнього на оплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.129, 233, 236-241 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Черкаси (; вул.Надпільна,220, м.Черкаси, 18801) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» (; вул.Благовісна,166, м.Черкаси, 18802) - 109 144,06 грн (сто дев`ять тисяч сто сорок чотири гривні 06 копійок) втрат внаслідок інфляції, 67 100,57 грн (шістдесят сім тисяч сто гривень 57 копійок) 3 % річних у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання та 3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 04.04.2024.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Костянтин ДОВГАНЬ