ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. ОдесаСправа № 923/442/19

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання, за дорученням головуючого судді: Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:

від Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ Грищенка О.М., на підставі довіреності;

від Приватного підприємства «ЕКОФРЕШ» - не з`явився;

від Державної виконавчої служби не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Одеса

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року, м. Одеса, суддя Смелянець Г.Є., повний текст ухвали складено 30.01.2024 року

у справі № 923/442/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ

до відповідача Приватного підприємства «ЕКОФРЕШ»

про стягнення 2 984 919 грн. 43 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги та ухвали суду першої інстанції.

05.01.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні № 71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19, в якій просило суд прийняти до розгляду скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" на бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19; задовольнити скаргу на бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19; визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19, котра виразилась у порушенні умов та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19 із врахуванням положень Закону України "Про виконавче провадження"; зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19 із врахуванням норм та положень Закону України "Про виконавче провадження".

В обґрунтування скарги Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ посилається на те, що наказ Господарського суду Херсонської області у справі № 923/442/19 від 11.10.2019 року не виконаний, при цьому органом державної виконавчої служби в порушення вимог чинного законодавства належних, своєчасних та об`єктивних виконавчих дій у виконавчому провадженні № 71435810 щодо примусового виконання вказаного наказу у період з 04.04.2023 року по 05.01.2024 року вжито не було, що є підставою для визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та свідчить про наявність підстав для зобов`язання останнього усунути допущене порушення шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року у справі №923/442/19 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ на бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19 за вх.№2-46/24 від 09.01.2024 задоволено; визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19, котра виразилась у порушенні умов та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19 із врахуванням положень Закону України "Про виконавче провадження"; зобов`язано державного виконавця або іншу посадову особу ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19, із врахуванням норм та положень Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у період з 14.06.2023 по 05.01.2024 (день звернення позивача до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця) державним виконавцем не було здійснено виконавчих дій щодо примусового виконання наказу №923/442/19 у виконавчому провадженні №71435810, в тому числі і дій щодо виявлення рахунків боржника як в загальному, так і на предмет відкриття боржником нових рахунків, а також інших джерел доходів боржника, що є порушенням та недотриманням вимог ч. 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, м. Одеса з ухвалою суду першої інстанції не погодилося, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року у справі №923/442/19 скасувати та відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ у задоволенні вищезазначеної скарги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ, не дослідивши всіх матеріалів виконавчого провадження.

Зазначає, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги той факт, що всі об`єкти нерухомості, які належать боржнику і знаходяться на території, яка не окупована російською федерацією, перебувають у іпотеці, про що стягувач не міг знати.

Крім того, скаржник зазначає, що при задоволенні скарги судом також не було враховано, що 05.07.2023 року скаржнику було перераховано 14 196 грн. 16 коп. в рахунок погашення боргу. Вказані кошти стягнути з розрахункових рахунків Приватного підприємства «ЕКОФРЕШ».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року у справі № 923/442/19, справу призначено до судового розгляду.

18.03.2024 року поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд у задоволенні апеляційної скарги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року у справі № 923/442/19 відмовити, ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.01.2014 року у справі № 923/442/19 залишити без змін. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

У відзиві позивач зазначає, що Господарським судом Одеської області правомірно та обґрунтовано здійснено дотримання висновків та правових позицій Верховного Суду, про які було зазначено ним у скарзі, поданій до місцевого господарського суду, та враховано правові висновки, викладені Верховним Судом за результатами розгляду аналогічного роду касаційних скарг із врахуванням Конвенцій та рішень Європейського Суду з прав людини.

Так, позивач стверджує, що ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) не надав (окрім власного суб`єктивного пояснення/припущення) жодного належного та допустимого доказу, котрі б надавали можливість встановити, допустити, припустити та стверджувати те, що ухвала Господарського суду Одеської області по справі № 916/3441/19 від 25.01.2024 року підлягає скасуванню.

Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ зазначає, що на сьогодні наказ Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19 не виконаний. Відповідно до офіційних та достовірних відомостей, котрі містяться на офіційному веб-сайті автоматизованої системи виконавчих проваджень, за період із 04 квітня 2023 року по 05 січня 2024 року ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) не вчинялось.

Так, позивач, із посиланням на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 07.08.2018 року у справі №910/25970/14, від 02.12.2020 року у справі №911/4670/13, наголосив, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ч.8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Крім того, останній звертає увагу суду на те, що виявлення рахунків боржника як в загальному порядку, так і на предмет відкриття боржником нових рахунків із метою уникнення від виконання рішення суду у даній справі, а також інших джерел доходів боржника, за період із 04.04.2023 року по 05 січня 2024 року не проводилась взагалі, що є порушенням та недотриманням положень частини 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Також зазначає, що матеріалами виконавчого провадження №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19 підтверджується, що платіжні вимоги на списання коштів на всі виявлені офіційно зареєстровані ще у квітні 2023 року за боржником поточні рахунки у АТ «ОЩАДБАНК», АБ «УКРГАЗБАНК» та ПАТ «БАНК ВОСТОК» взагалі не виставлялись.

Також позивач стверджує, що жодних перешкод перед ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо звернення стягнення на майно боржника, його арешту, опису, оцінці та реалізації в межах виконавчого провадження №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19 не існувало та не існує.

Так, згідно вимогам Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен періодично проводити перевірки з метою належного виконання рішення суду. Такі перевірки мають вчинятися державним виконавцем систематично, доказів чого ним надано не було. Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ звертає увагу, що із доданих документів та змісту ухвали, перевірка майнового стану боржника здійснювалась неповно, несвоєчасно та не об`єктивно, що є прямим порушенням імперативних приписів та норм виконавчо-процесуального законодавства, зокрема та не обмежуючись ст. 10, 8, 26, 36, 48 Закону України Про виконавче провадження, котрі визначають порядок та строки здійснення звернення стягнення на майно (активи) боржника.

Зазначене свідчить про порушення ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) принципів неупередженості, своєчасності та повноти проведення виконавчих дій, встановлених нормами Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання рішення судів.

Відповідачі своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзив на апеляційну скаргу не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Представник позивача у судовому засіданні яке проводилось в режимі відеоконференції заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Одеса, з мотивів, викладених письмово у відзиві, просив суд апеляційної інстанції оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Одеса залишити без задоволення.

В судове засідання представники сторін Приватного підприємства «ЕКОФРЕШ» та Державної виконавчої служби не з`явилися, про час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином, про що свідчить роздруківка зі сайту відстеження поштових відправлень, про причину неявки суд не повідомили, своїми процесуальними правами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, не скористалися, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надали, явка сторін ухвалою суду не була визнана обов`язковою, неявка без поважних причин у судове засідання в такому випадку представників сторін не тягне за собою відкладення розгляду справи на інші строки, яке неможливе ще й тому, що відсутня така можливість з причини закінчення строку апеляційного перегляду ухвали, тому справу розглянуто за наявними матеріалами, а повний текст постанови направляється учасникам справи в установленому порядку.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Одеса не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року у справі № 923/442/19 є правомірною, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 05 вересня 2019 року по справі №923/442/19 позовну заяву ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "НАСІННЯ"" до ПП "ФАВОРИТ-ІІІ" про стягнення коштів на підставі договору №2-1903/пр941х від 19 березня 2018 року задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства "Фаворит-ІІІ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння" 2 442 795 грн. 59 коп. основного боргу, пені 152 261 грн. 63 коп., штрафу 366 419 грн. 34 коп., та 12 855 грн. 90 коп., три відсотки річних 10 586 грн. 97 коп. Стягнуто з Приватного підприємства "Фаворит-ІІІ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння" суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 44 773 грн.79 коп.

11.10.2019 на виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 05.09.2019 у справі № 923/442/19 видані відповідні накази.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.03.2023 (суддя Літвінов С.В.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"" (вх. № 2-245/23) про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НАСІННЯ"" на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" щодо виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 05 вересня 2019 року, котре набрало законної сили, та наказів Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.08.2023, яку залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.01.2024, Приватному підприємству "ЕКОФРЕШ" відмовлено у задоволенні скарги на постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Огородника Є.І про відкриття виконавчого провадження за вх.№2-1052/23 від 13.07.2023 у справі №923/442/19.

04.04.2023 року Відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №71435810 з примусового виконання наказу господарського суду від 11.10.2019 року по даній справі про стягнення із приватного підприємства «Екофреш» на користь позивача 2 984 919 грн. 43коп.

29.05.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ звернулось до ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) з клопотаннями вих.№29-1/05 від 29.05.2023 та вих.№29-2/05 від 29.05.2023, про вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №71435810 з примусового виконання наказу господарського суду Херсонської області від 11.10.2019 року по даній справі, про що свідчить наявні у справі рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за №328, накладна Укрпошти, опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек.

У клопотанні стягувач просить державного виконавця здійснити звернення стягнення на нерухоме майно боржника, здійснити та провести виконавчі дії, зокрема та не обмежуючись, щодо арешту, опису, оцінці та реалізації наявного нерухомого майна боржника: житлового будинку за номером 1, загальною площею 473,9 кв. м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, село Мізікевича вулиця Надії, ж/м « Чорноморка»; нежилі офісні приміщення, загальною площею 161,4 кв. м., що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Преображенська, будинок 72, нежилі офісні приміщення за номером 501 А, загальною площею 32,0 кв. м., що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Преображенська, будинок 72, нежилі офісні приміщення за номером 601А, загальною площею 48,5 кв. м., що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Преображенська, будинок 72. Вчинити інші дії, що направленні на виконання наказу суду. Внести усі документи, які стосуються виконавчого провадження ВП №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19, виданого на примусове виконання Рішення Господарського суду Херсонської області від 05 вересня 2019 року по справі №923/442/19, котре набрало законної сили, до Автоматизованої систем виконавчого провадження. Про результати розгляду даного клопотання повідомити Стягувана за адресою: 03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38 офіс 23.

До клопотання стягувач надав Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 25.05.2023 щодо власника нерухомого майна, на яке стягувач просить звернути стягнення.

05.01.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні № 71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19, в якій просило прийняти до розгляду скаргу ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" на бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19; задовольнити скаргу на бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19; визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19, котра виразилась у порушенні умов та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19 із врахуванням положень Закону України "Про виконавче провадження"; зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19 із врахуванням норм та положень Закону України "Про виконавче провадження".

В обґрунтування скарги Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ посилається на те, що наказ Господарського суду Херсонської області у справі № 923/442/19 від 11.10.2019 року не виконаний, при цьому органом державної виконавчої служби в порушення вимог чинного законодавства належних, своєчасних та об`єктивних виконавчих дій у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання вказаного наказу у період з 04.04.2023 року по 05.01.2024 року вжито не було, що є підставою для визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та свідчить про наявність підстав для зобов`язання останнього усунути допущене порушення шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року у справі №923/442/19 19 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС, м. Київ на бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19 за вх.№2-46/24 від 09.01.2024 задоволено; визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19, котра виразилась у порушенні умов та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19 із врахуванням положень Закону України "Про виконавче провадження"; зобов`язано державного виконавця або іншу посадову особу ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19, із врахуванням норм та положень Закону України "Про виконавче провадження".

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року N 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У ч. 1 ст. 6 Конвенції закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь - яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17 травня 2005 року по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграф 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення від 19.03.1997 зі справи "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 зі справи "Шмалько проти України").

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі Фуклев проти України, заява N 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п.1 ст. 6 Конвенції.

Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 зазначеного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Державний виконавець, як працівник державної виконавчої служби відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Положеннями ст. 343 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додатну вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на яких заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Крім цього, виконавець також має право: здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; викликати посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом державного виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; накладати стягнення у вигляді штрафу на юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від посадових осіб боржників - юридичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження в праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язання за рішенням; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження", розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження").

Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією (ч. 2, 3 ст. 36 Закону).

Так, як зазначалось раніше, 04.04.2023 року Відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №71435810 з примусового виконання наказу господарського суду від 11.10.2019 року по даній справі про стягнення із приватного підприємства «Екофреш» на користь позивача 2 984 919 грн. 43коп.

Крім того, 04.04.2023 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про арешт коштів боржника та 12.04.2023 року постанову про арешт майна.

20.04.2023 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, постанову про зняття арешту з коштів, постанову про розшук майна боржника.

21.06.2023 року держаним виконавцем винесено постанову про виправлення помилок у постанові про арешт коштів боржника від 13.06.2023 року.

Також, в матеріалах господарської справи містіться відповідь на запит державним виконавцем №160356230 від 20.04.2023 року до Державної фіскальної служби України, з якої вбачається перелік відкритих за боржником рахунків.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення державним виконавцем виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області у справі № 923/442/19 від 11.10.2019 року у виконавчому провадженні №71435810 у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене колегія суддів зазначає, що згідно з приписами статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово. Інформація повинна містити відомості про час її розміщення.

Рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. У разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов`язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи (частина 4 статті 8 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 від 05.08.2016, автоматизована система виконавчого провадження - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Відповідно до пункту 10 розділу І Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження система забезпечує інформаційну взаємодію з іншими реєстрами та базами даних державних органів, що містять дані про майно, доходи боржника. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно з пунктами 2-4 Розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, виконавцем до автоматизованої системи виконавчого провадження обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень.

До Автоматизованої системи виконавчого провадження в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит державного виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії.

Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до автоматизованої системи виконавчого провадження одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії.

У разі здійснення виконавчої дії за межами органу державної виконавчої служби (офіса приватного виконавця) відомості про таку дію вносяться до автоматизованої системи виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її проведення.

Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в автоматизованій системі виконавчого провадження забороняється.

Згідно з положеннями пунктів 1, 2 розділу VІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, Міністерство юстиції України забезпечує вільний та безоплатний доступ до інформації Системи у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації (на основі поширених веб-оглядачів та редакторів) без обмежень та цілодобово у формі відкритих даних. З метою забезпечення доступу до інформації Системи сторонам виконавчого провадження у постанові про відкриття виконавчого провадження роз`яснюється таке право, вказуються адреса відповідного веб-сайту в мережі Інтернет, а також ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження та порядок його використання. Система забезпечує можливість формування сторонами виконавчого провадження узагальненої інформації про рішення (виконавчі дії), прийняті (вчинені) виконавцем, із зазначенням дати їх прийняття (вчинення) та з можливістю роздрукування такої інформації.

Отже, державним виконавцем вносяться відомості про вчинення всіх виконавчих дій у виконавчому провадженні до автоматизованої системи виконавчого провадження, доступ до якої є відкритим у мережі Інтернет з урахуванням наявного у сторони виконавчого провадження ідентифікатору для доступу до інформації про виконавче провадження.

Оскільки за приписами вищевказаного Закону та Положення автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується централізоване зберігання документів виконавчого провадження, а також надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження та виготовлення документів виконавчого провадження, вказане дає підстави для висновку, що інформація внесена до автоматизованої системи виконавчого провадження виконавцем в межах конкретного виконавчого провадження щодо проведених дій на примусове виконання виконавчого документа є офіційною та може бути використана в спорі стороною, яка є учасником виконавчого провадження, з посиланням на наявні в автоматизованій системі виконавчого провадження дані, в процесі оскарження нею дій чи бездіяльності державного виконавця з приводу вжиття/невжиття виконавцем ефективних, своєчасних і в повному обсязі заходів щодо примусового виконання виконавчого документа, виданого на виконання рішення компетентного органу.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що у період з 14.06.2023 по 05.01.2024 державним виконавцем не було здійснено виконавчих дій щодо примусового виконання наказу №923/442/19 у виконавчому провадженні ВП№71435810 в тому числі і дій щодо виявлення рахунків боржника як в загальному, так і на предмет відкриття боржником нових рахунків, а також інших джерел доходів боржника, що є порушенням та недотримання вимог ч. 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, колегія суддів зазначає, що в матеріалах господарської справи міститься клопотання в якому стягувач надав Інформацію з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 25.03.2023 року щодо власника нерухомого майна, на яке стягувач просив звернути стягнення.

Між тим, в порушення вимог ч.1,2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не вжив жодних дій щодо його арешту, опису, оцінці та реалізації в межах виконавчого провадження №71435810 щодо примусового виконання наказу Господарського суду херсонської області від 11 жовтня 2019 року по справі №923/442/19.

В зв`язку з чим, враховуючи, що в автоматизованій системі виконавчого провадження дійсно відсутня інформація про вжиття виконавцем всіх своєчасних і належних заходів з примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області 11.10.2019р. по справі №923/442/19 за період, який оскаржується, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивача про бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні № 71435810 та невідповідність його дій вимогам Закону України «Про виконавче провадження» в частині дотримання ним строків та порядку вчинення виконавчих дій, є обґрунтованими та підтвердженими документально.

Вищезазначене також спростовує посилання скаржника стосовно того, що державним виконавцем були проведенні всі можливі заходи примусового виконання рішення згідно чинного законодавства (направлені запити та отримані відповіді про відсутність у боржника майна і грошових коштів). Так, згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен періодично проводити перевірки з метою належного виконання рішення суду. Такі перевірки мають вчинятися державним виконавцем систематично, доказів чого ним надано не було.

Верховним Судом у постанові від 18.03.2019 року по справі № 21/303-08 наголошено, що сам факт здійснення окремих дії щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин, що державним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Одеської області, що надані Міжрайонним відділом державної виконавчої служби документи не підтверджують факт дотримання органом державної виконавчої служби періодичності, встановленої ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження. При цьому, сам факт вжиття окремих виконавчих заходів та звернення із запитами до органів державної влади не свідчить про дотримання органом державної виконавчої служби порядку перевірки майнового стану боржника, а із змісту наданих органу державної виконавчої служби відповідей вбачається, що органи, до яких державним виконавцем подавались запити, не володіють запитуваною інформацією; у окремих випадках органи, до яких державним виконавцем подавались запити, надавали інформацію із відкритих реєстрів.

При цьому, за загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи і було зазначено вище, ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні № 71435810 не надав такі докази на підтвердження належного та своєчасного вчинення державним виконавцем виконавчих дій, передбачених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», необхідних для якнайшвидшого виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11.10.2019 року по справі №923/442/19 в оскаржений період, які б могли бути визнані судом достовірними, як більш вірогідні відповідно до норм ст.79 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно визнав встановленою неправомірну бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні № 71435810 за період з 14.06.2023 року по 05.01.2024 року у виконавчому провадженні № 71435810 щодо примусового виконання наказу господарського суду Херсонської області від 11.10.2019 року по справі № 923/442/19, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 71435810 щодо примусового виконання наказу господарського суду Херсонської області від 11.10.2019 року по справі № 923/442/19 із врахуванням положень Закону України Про виконавче провадження та зобов`язав державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом дотримання строків та порядку вчинення виконавчих дій, направлених на фактичне примусове виконання наказу Господарського суду Херсонської області від 11.10.2019 року по справі №923/442/19 у відповідності до вимог Закону України „Про виконавче провадження, а доводи Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Одеса, викладені в апеляційній скарзі, позбавлені фактичного правового обґрунтування та не спростовують висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Серявін проти України"). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади обов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Одеса необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року про задоволення скарги на бездіяльність державного виконавця ВПВР Управління ЗПВР у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) у справі № 923/442/19 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року у справі № 923/442/19 залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.01.2024 року у справі № 923/442/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 08.04.2024 року.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2024 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді С.І. Колоколов

Я.Ф. Савицький