ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2024 р.,

м. Київ

Справа № 911/71/24

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Репікової З.А., розглянувши в порядку загального позовного провадження

позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (08150, Київська область, Фастівський район, місто Боярка, вулиця Шевченка Тараса, будинок 178, )

до Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради (07301, Київська область, Вишгородський район, місто Вишгород, вулиця Кургузова, будинок 3-В, )

про стягнення заборгованості за договором розподілу природного газу №09420DJTFTDT016 від 01.01.2016,

за участю представників:

позивача: Роговий Микола Володимирович;

відповідача: Дяченко Любов Леонідівна.

в с т а н о в и в :

Історія розгляду справи

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» до Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради про стягнення заборгованості за договором розподілу природного газу №09420DJTFTDT016 від 01.01.2016.

Господарський суд ухвалою від 05.01.2024 відкрив провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено проведення підготовчого засідання у справі на 29.01.2024. Судом встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження.

У судовому засіданні 29.01.2024 брали участь представники сторін. До суду надійшов відзив. Враховуючи твердження представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» про намір подавати відповідь на відзив, суд встановив строк для подання такої заяви по суті спору до 15.02.2024. У зв`язку з цим підготовче судове засідання відкладено до 19.02.2024 до 15:00.

У судовому засіданні 19.02.2024 брали участь представники сторін. Судом прийнято до матеріалів справи відзив та відповідь на відзив. Також від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів підтвердження оплати основної заборгованості. Представник відповідача повідомила, що заперечення подавати не буде.

Враховуючи закінчення строку підготовчого провадження, суд призначив справу до розгляду по суті на 05.03.2024 на 14:30.

У судовому засіданні 05.03.2024 були присутні представники позивача та відповідача. Заслухавши виступи останніх, суд прийняв рішення у справі.

Зміст та підстави позовних вимог

Звертаючись до господарського суду АТ ОГС "Київоблгаз" повідомляло, що між позивачем та відповідачем 01.01.2016 було укладено типовий договір розподілу природного газу № 09420DJTFTDT016 шляхом підписання заяви-приєднання № 09420DJTFTDT016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що він є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Відповідно до п. 1.3 Договору цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Пунктом 2.1 Договору передбачено його предмет, згідно якого оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Пунктом 6.1 договору визначено, що оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Позивач в Акті приймання-передачі природного газу № ОГ00105438 від 30.09.2022 повідомив Споживача про величину річної замовленої потужності на 2023 рік, що склала 9124538,96 м3, величина потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у 2023 році, що складає 760378,24 м3.

На адресу АТ ОГС "Київоблгаз" 11.10.2022 надійшов лист вх. №Сл-8782-810-1022 від КП "Вишгородтепломережа" щодо коригування річної замовленою потужності на 2023 рік у бік збільшення для нового об`єкту на об`єм 45000 м3.

На адресу АТ ОГС "Київоблгаз" 28.10.2022 надійшов лист вх. №Сл-10165-810-1022 від КП "Вишгородтепломережа" щодо коригування річної замовленою потужності на 2023 рік у бік збільшення для двох нових об`єктів на об`єм 45000 м3 та 314 м3 відповідно.

На адресу АТ ОГС "Київоблгаз"17.11.2022 надійшов лист вх. №Сл-11439-810-1122 від КП "Вишгородтепломережа" щодо коригування річної замовленою потужності на 2023 рік у бік збільшення для нового об`єкту на об`єм 40000 м3.

З огляду на це річна замовлена потужність на 2023 рік склала 9254852,96 м3.

Пунктом 6.2 договору зазначається, що тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. Постановою НКРЕКП від 22.12.2021 № 2752 (набирає чинності з 01.01.2022) для АТ ОГС "Київоблгаз" тариф на послуги розподілу природного газу встановлено у розмірі 1,49 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ), що з урахуванням ПДВ становить 1,788 грн за 1 м3 на місяць. Відповідно, за твердженнями позивача, місячна вартість послуги з розподілу природного газу визначається наступним чином: 9 254 852,96м3 : 12 * 1,788 грн./м3 = 1378973,09 грн.

Пунктом 6.8 договору зафіксовано, що надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до зазначеної величини річної замовленої потужності Споживачу було надано послуги розподілу природного газу, що підтверджується Актами наданих послуг розподілу природного газу за наступними номерами: № ОГЯ83013858 від 30.04.2023, № ОГЯ83017390 від 31.05.2023, №ОГЯ83021187 від 30.06.2023, №ОГЯ83025385 від 31.07.2023, №ОГЯ83030510 від 31.08.2023, що у двох примірниках підписані уповноваженим представником Позивача та Відповідача.

Таким чином, за період квітень-серпень 2023 року позивач надав відповідачу послугу розподілу природного газу, а відповідач прийняв послугу на загальну суму 6894865,41 грн.

Відповідно до пункту 6.4 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно пункту 6.6 договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Позивач вказував, що станом на дату подачі позовної заяви заборгованість відповідача за розподіл природного газу становила 6339387,01 грн, а наявність зазначеної заборгованості, визнається відповідачем, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період січень-2023 року серпень 2023 року від 01.09.2023 року між АТ «КИЇВОБЛГАЗ» та КП "Вишгородтепломережа" за договором № 09420DJTFTDT016 від 01.01.2016.

Пунктом 6.7. договору, було передбачено, що у разі виникнення у споживача (відповідача) заборгованості за цим договором, сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього Договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

Тож між АТ ОГС "Київоблгаз" та КП "Вишгородтепломережа" Вишгородської міської ради було 18.10.2023 укладено договір б/н про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за договором розподілу природного газу № 09420DJTFTDT016 від 01.01.2016.

У зв`язку невиконанням графіка погашення заборгованості погодженого сторонами у пункті 1.2 договору про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу від 18.10.2023, договір розірваний в односторонньому порядку позивачем, про що поінформовано відповідача листом від 14.12.2023 №810-Сл-29509-1223, який отриманий відповідачем наручно 15.12.2023, що підтверджується вхідним штампом з реєстраційним номером 1342.

У листі про розірвання договору зазначено про те, що договір розірвано з 18.12.2023 на підставі пункту 2.1.1 договору, відповідно до якого кредитор має право розірвати договір в односторонньому порядку невиконання боржником умов договору та графіку погашення заборгованості.

Звертаючись до суду позивач просив стягнути з КП "Вишгородтепломережа" заборгованість за розподіл природного газу у розмірі 6339387,01 грн, а також 1043804,35 грн пені, 82439,78 грн трьох відсотків річних, 44224,21 грн інфляційних втрат.

Заперечення щодо позову КП "Вишгородтепломережа"

Відповідач вказав, що він будучи добросовісною стороною та намагаючись усіма силами виконати свої зобов`язання перед позивачем, уклав з позивачем окремий договір про реструктуризацію заборгованості з розподілу природного газу б/н від 18.10.2023.

За своєю суттю укладений сторонами 18.10.2023 договір про реструктуризацію заборгованості є зміною умов договору на розподіл природного газу, шляхом зміни порядку розрахунків (зміна строку виконання боржником зобов`язань з оплати наявної заборгованості з прострочених платежів).

Відповідач відмітив, що як відзначено в п. 6.7 основного договору, укладений між сторонами договір реструктуризації є окремим договором, тобто договором, що породжує нові права та обов`язки для сторін. Відповідач зазначив, що сторони, зафіксувавши в договорі реструктуризації розмір існуючої за договором розподілу природного газу заборгованості, змінили кінцевий строк та порядок здійснення оплат (перерахування коштів частинами).

Враховуючи, що з об`єктивних підстав, які не залежали від волі відповідача, останній не зміг оплатити деякі частини реструктуризованого платежу, позивач 11.12.2023 року надіслав на адресу відповідача претензію, у якій вимагав до 21.12.2023, сплатити на його користь частину прострочених платежів відповідно до договору реструктуризації з урахуванням пені та штрафу передбаченого відповідним договором на суму 3871 554,18 грн.

Не чекаючи 21.12.2023 року, вже 14.12.2023 року, позивач надіслав на адресу відповідача лист № 810-Сл-29509-1223 про розірвання договору про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу від 18.10.2023.

Відповідачем було направлено лист-відповідь на вищевказані претензію від 11.12.2023 та повідомлення про розірвання договору реструктуризації. В означеному листі, відповідач намагався звернути увагу позивача на ті обставини, що не залежали від його волі та які позбавили його можливості вчасного виконання умов договору реструктуризації, а також просив позивача не розривати зазначений договір реструктуризації та надати відповідачу можливість погасити заборгованість за вказаним договором реструктуризації до 15.04.2024 року, як і було домовлено між сторонами з самого початку відповідно до умов договору реструктуризації.

На думку відповідача, враховуючи положення чинного законодавства, позивач, звертаючись до суду та нараховуючи відповідні розміри пені, 3% річних та інфляційних втрат, повинен був виходити саме із строків прострочення виконання зобов`язань, що були погоджені сторонами у відповідному договору реструктуризації, чого ним зроблено не було, відповідно на думку відповідача і розміри пені, 3% річних та інфляційних втрат, що були заявлені позивачем не підлягають задоволенню в тих обрахунках, що були ним проведені. Враховуючи вищевикладені обставини, відповідач провів контррозрахунок розмірів пені, 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням вимог положень відповідного договору реструктуризації, який надано до суду.

Разом з тим відповідач просив суд скористатися своїм правом та зменшити розмір пені на 90 %, виходячи з обставин конкретної ситуації, враховуючи значний розмір, нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат (в редакції контррозрахунку проведеного відповідачем), що на сьогоднішній день є не просто досить значною сумою для відповідача, а тією сумою (з огляду на обставини про які йтиметься нижче), що може значно ускладнити діяльність підприємства по забезпеченню Вишгородської територіальної громади теплом Відповідач звертав увагу суду на інші обставини, які детально наведені у відзиві на позовну заяву, як такі, що можуть слугувати підставою для зменшення пені.

Висновки господарського суду

В силу статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на доступ до правосуддя закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.

Як визначено статтею 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 11 ЦК України закріплено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 ГК України є господарський договір.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до статей 251, 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем у спірних правовідносинах визначені Кодексом газорозподільних систем, Законом України «Про ринок природного газу» та постановою НКРЕП № 2498 від 30.09.2015 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».

Пункт 1 глави 1 розділу VI Кодексу газорозподільних систем визначає, що суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.

Згідно із частиною першою статті 40 Закону України «Про ринок природного газу», розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу газорозподільних систем доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2498, в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до п. 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

В п. 2. глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ, річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

Газовий рік, згідно з п. 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ, визначається, як період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року.

Відповідно до п. 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу всіма об`єктами споживача за попередній газовий рік та одночасно повідомити його, що зазначений обсяг споживання газу за замовчуванням споживача буде визначений як розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік. У такому повідомленні Оператор ГРМ одночасно має зазначити про: величину річної замовленої потужності на поточний календарний рік; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у поточному календарному році; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у наступному календарному році; покази лічильника природного газу/інші дані, за якими було сформовано (станом на 30 вересня поточного року) розмір річної замовленої потужності (за замовчуванням) на наступний календарний рік (для побутових споживачів).

Така інформація надається споживачеві шляхом розміщення її у платіжних документах (для побутових споживачів), особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання-передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими).

Постановою НКРЕКП від 22.12.2021 № 2752 (набирає чинності з 01 січня 2022) для АТ «Київоблгаз» тариф на послуги розподілу природного газу встановлено у розмірі 1,49 грн. за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ).

Тож суд констатує, що між позивачем та відповідачем було укладено типовий договір розподілу природного газу № 09420DJTFTDT016 шляхом підписання заяви-приєднання № 09420DJTFTDT016 від 01.01.2016. До позову долучено копії актів надання послуг № ОГЯ83013858 від 30.04.2023, № ОГЯ83017390 від 31.05.2023, №ОГЯ83021187 від 30.06.2023, №ОГЯ83025385 від 31.07.2023, №ОГЯ83030510 від 31.08.2023, які підписані як з боку оператора ГРМ так і з боку споживача.

Вбачається, що відповідачем проводилися часткові оплати. Однак, відповідно до підписаного між сторонами акту звіряння взаємних розрахунків вбачається, що станом на 31.08.2023 відповідач мав борг перед позивачем на суму 6339387,01 грн.

Між сторонами 18.10.2023 було підписано договір про реструктуризацію заборгованості, відповідно до якого КП "Вишгородтепломережа", як боржник, визнало заборгованість у сумі 6339387,01 грн та зобов`язувалось оплатити її у строки, що визначені у таблиці, що подана у пункті 1.2 означеного договору.

Судом встановлено, що відповідачем 29.12.2023, тобто до відкриття провадження у справі, було здійснено оплату заборгованості на суму 49387,01 грн. На підтвердження цього до відзиву долучено копію платіжної інструкції № 55, що датована 29.12.2023 з призначенням платежу "оплата за послуги з розподілу природного газу, оплата згідно договору 09420DJTFTDT016". Таким чином, станом на 29.12.2023 заборгованість відповідача перед позивачем становила 6290000 грн. Однак у позовній заяві відомостей про це не наведено.

Також судом встановлено проведення оплати за договором на суму 300000,00 грн вже після відкриття провадження у справі 30.01.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № 89 від 30.01.2024, що долучена до клопотання відповідача, яке подавалося стороною через систему "Електронний суд" 16.02.2024.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Тому суд закриває провадження щодо стягнення 300000,00 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Тож розмір основної заборгованості відповідача перед позивачем за договором з огляду на оплату у 300000,00 грн станом на 30.01.2024 вже становив 5990000,00 грн. Відтак, суд вважає за можливе задовольнити вимогу про стягнення основної заборгованості частково у наведеному розмірі.

При цьому переходячи до розгляду вимог про стягнення інфляційних, відсотків річних та пені за період з 11.05.2023 по 21.12.2023, суд вважає за необхідне зауважити, що такі нарахування можливі до 18.10.2023, оскільки з 18.10.2023 сторони договором про реструктуризацію змінили існуюче зобов`язання лише шляхом встановлення нового порядку (строків) його виконання та, відповідно, особливостей відповідальності за його порушення. Відтак, період дії договору реструктуризації не може бути включений в період за який нараховуються три відсотки річних, інфляційні та пеня за основним договором. Водночас, з моменту розірвання договору 18.12.2023 існування нового порядку виконання зобов`язання припинено, а відтак поновлюється дія порядку виконання та наслідків його порушення, що визначені основним договором.

Угода про реструктуризацію не є новацією в розумінні статті 604 ЦК України (припинення зобов`язання за домовленістю сторін), позаяк не припиняє основного зобов`язання сторін за договором розподілу природного газу.

Тому, в контексті наведених висновків судом здійснювався перерахунок заявлених до стягнення інфляційних, відсотків річних та пені, у періоди, що відкориговані наступним чином з 11.05.2023 по 17.10.2023 та з 18.12.2023 по 21.12.2023.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до проведеного судом розрахунку інфляційних, їх розмір у заявлений до стягнення період становить 12464,96 грн. Провівши перерахунок відсотків річних, судом встановлено, що підставна до стягнення сума відсотків дорівнює 50611,95 грн. Зважаючи на це, вказані вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Позивач нарахував відповідачу 1043804,35 грн пені відповідно до пункту 8.2 договору, де вказано, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла з період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за день прострочення платежу.

Здійснивши розрахунок пені, судом з`ясовано, що можлива до стягнення сума становить 724349,90 грн.

В контексті клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, суд зазначає, що відповідно до положень статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

В силу частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, у яких застосовані словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду", вказує на те, що лише суд може прийняти на власний розсуд рішення про зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), а отже, визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду.

Дійсно, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

Суд також зауважує, що відповідно до частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків пов`язаних з діями чи бездіяльністю відповідача.

При цьому відповідач акцентував увагу суду на тому, що головним джерелом розрахунків за природний газ, його розподіл для підприємств на залишається компенсація державного бюджету з різниці в тарифах, але з причин, які не залежать від підприємств теплової генерації, згадані розрахунки в державі не проведені. Так, обсяг заборгованості перед КП Вишгородтепломережа" з різниці в тарифах, яка узгоджена рішенням Київської обласної територіальної комісії складає понад 93,5 млн. грн, про що свідчать копії відповідних протоколів засідання територіальної комісії з питань узгодження обсягу заборгованості з різниці в тарифах, що також ставить підприємство в критичну ситуацію щодо проведення відповідних оплат, зокрема, і перед позивачем, при цьому повернення зазначеної різниці, одразу вирішує питання погашення боргу перед позивачем в повному обсязі.

Станом на кінець вересня 2023 року, збитки відповідача вже склали понад 61 млн. грн, про що надано копію звіту про фінансовий стан відповідача. Відповідач є комунальним підприємством, та не є кінцевим споживачем одержаного природного газу. Природний газ, що постачається відповідачу, використовується виключно для забезпечення його діяльності з надання послуг по постачанню теплової енергії на території Вишгородської територіальної громади. При цьому, відповідач звертав увагу на те, що майже 90% споживачів підприємства це населення, платоспроможність яких за час війни значно знизилася, частина людей (споживачів), взагалі була змушена покинути свої домівки у зв`язку з війною, оскільки частина територій району перебувала під тимчасовою окупацією (зокрема Димерська селищна територіальна громада.

Крім того, відповідно до Закону України Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування від 29.07.2022 № 2479-IX відповідачу було заборонено підвищувати тарифи на теплову енергію для населення під час дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, що зважаючи на частку, яку становлять споживачі підприємства категорії населення (90 %) та розмір компенсації з різниці в тарифах значиним чином впливає на фінансовий стан та платоспроможність відповідача.

При цьому відповідач зобов`язаний здійснювати постачання теплової енергії незалежно від зовнішніх факторів, оскільки господарська діяльність відповідача направлена на забезпечення життєдіяльності цілої територіальної громади, тож відповідач є стратегічно важливим та соціально значимим теплопостачальним підприємством, майно якого є спільною комунальною власністю територіальних громад Вишгородського району.

Разом з тим відповідач запевняв, що всіма силами намагався добросовісно виконувати свої зобов`язання перед позивачем, для цього, зокрема ним і було укладено відповідний договір реструктуризації та проведено часткову оплату по зазначеному договору на користь позивача. Поряд з цим стягнення пені не є основним доходом позивача і не може впливати на його господарську діяльність. При зменшенні її розміру позивач не несе негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням того, що позивачем, крім пені до стягнення також було заявлено відсотки річні та інфляційні втрати.

Суд вважає за можливе прийняти доводи відповідача та врахувати, що наведені обставини є такими, що можуть дійсно слугувати підставами для задоволення цього клопотання. Тож суд вважає, що за наведених умов справедливим та співмірним буде зменшення розміру пені на 50% задля уникнення невиправдано обтяжливого фінансового навантаження на відповідача. Таким чином суд стягує пеню у розмірі 362174,95 грн.

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України закріплено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати відповідно до статті 123 ГПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу та інших витрат, що пов`язані з вчиненням сторонами необхідних процесуальних дій. За змістом статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача частину судового збору у сумі 84929,12 грн, тобто пропорційно розміру підставних позовних вимог з урахуванням коефіцієнта пониження судового збору відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір".

В силу частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав щодо доказів та доводів.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради (07301, Київська область, Вишгородський район, місто Вишгород, вулиця Кургузова, будинок 3-В, ) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (08150, Київська область, Фастівський район, місто Боярка, вулиця Шевченка Тараса, будинок 178, код ЄДРПОУ 20578 грн основного боргу, 12464,96 грн втрат від інфляції, 50611,95 грн 3% річних, 362174,95 грн пені та 84929,12 грн витрат зі сплати судового збору.

Закрити провадження в частині стягнення 300000 грн основного боргу.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 05.04.2024.

Суддя А.Ф. Черногуз