ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року Справа № 925/1390/23

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Ібрагімова Є.Р.,

за участі представників сторін:

від позивача - представник не з`явився,

від відповідача - Прудивус М.А. - адвокат,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КЕАРФІЛД",

м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Дубова",

с. Дубова, Уманського району, Черкаської області

про стягнення 1 751 211 грн. 46 коп. неустойки,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області з позовом звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "КЕАРФІЛД" до товариства з обмеженою відповідальністю "Дубова" про стягнення з відповідача 1 751 211 грн. 46 коп., а саме: 501 327 грн. 20 коп. - штрафу та 1 249 884 грн. 26 коп. - пені, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договорів поставки №2610-02 та №2610-03 від 26 жовтня 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 17 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Підготовче засідання призначено на 10 год. 30 хв. 16 листопада 2023 року.

16 листопада 2023 року від представника позивача - адвоката Печенюка Миколи Миколайовича надійшло клопотання про участь в судовому засіданні призначеного на 16 листопада 2023 року на 10 год. 30 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного підпису.

Вказане клопотання суд задовольнив.

14 листопада 2023 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на кошти у розмірі ціни позову - 1 751 211,46 грн. та судового збору - 26 268,17 грн., які обліковуються на розрахунковому рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "Дубова" () р/р НОМЕР_1 у ПАТ АБ "Укргазбанк", МФО 320478 та в інших установах банку в яких відкрито рахунки відповідача за наявністю.

Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю "КЕАРФІЛД" від 10 листопада 2023 року №10/11-2023 про вжиття заходів забезпечення позову залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. Відкладено підготовче засідання на 10 год. 30 хв. 04 січня 2024 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 04 січня 2024 року суд оголосив перерву до 12 год. 00 хв. 16 січня 2024 року.

04 січня 2024 року від відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи. На вирішення експерту відповідач просив поставити наступні питання:

1. Чи виготовлені всі аркуші договорів поставки №2610-02 від 26.10.2022 та №2610- 03 від 26.10.2022 на одному або різних принтерах (копіювальних апаратах, багатофункціональних пристроях)?

2. Чи виготовлені всі аркуші договорів поставки №2610-02 від 26.10.2022 та №2610- 03 від 26.10.2022 з використанням одного або різних картреджів до принтера) (копіювального апарату, багатофункціонального пристрою)?

3. Чи належать деякі аркуші договорів поставки №2610-02 від 26.10.2022 та №2610- 03 від 26.10.2022 до різних партій випуску паперу?, якщо так, які саме?

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засіданні від 04 січня 2024 року, суд витребував у позивача та відповідача оригінали договорів поставки №2610-02 та №2610-03 від 26 жовтня 2022 року, з підписом товариства з обмеженою відповідальністю "Дубова", для огляду в судовому засіданні.

15 січня 2024 року від позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначив, що оригіналів договорів поставки №2610-02 та №2610-03 від 26 жовтня 2022 року у позивача немає.

Враховуючи письмові пояснення позивача, а також зміст питань, які відповідач просив поставити на вирішення експерту, суд своєю ухвалою від 16 січня 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, вирішив клопотання відповідача про призначення експертизи залишити без задоволення.

Також ухвалою суду від 16 січня 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті було призначено на 12 год. 00 хв. 15 лютого 2024 року.

В зв`язку з неявкою позивача в судове засідання, яке відбулося 15 лютого 2024 року суд відклав розгляд справи по суті на 11 год. 30 хв. 14 березня 2024 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про участь представника позивача в судовому засіданні призначеного на 14 березня 2024 року в режимі відеоконференції до суду не надходило.

Ухвалу суду від 15 лютого 2024 року було доставлено позивачу до його електронного кабінету 15 лютого 2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа виготовленої з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду".

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та, зокрема зазначав, що відповідач не укладав договори поставки №2610-02 та №2610-03 від 26 жовтня 2022 року в тих редакціях, на які посилається позивач у своєму позові.

В судовому засіданні, яке відбулося 14 березня 2024 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/1390/23.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач зазначав, що 26 жовтня 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю "КЕАРФІЛД" (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Дубова" (постачальник) було укладено договір поставки №2610-02 та договір поставки №2610-03 згідно яких відповідач повинен був здійснити позивачу поставку товару, а саме ріпак, у біг-бегах.

Позивач вказував, що відповідно до умов договору поставки №2610-02 від 26 жовтня 2022 року, постачальник передає, а покупець приймає й оплачує ріпак, у біг-бегах, що відповідає по якості ДСТУ 4966:2008 у кількості 300 тон +/- 10% за вибором покупця за ціною 16 300,00 грн. за одиницю товару на загальну суму 4 890 000 +/- 5%, у т.ч. ПДВ - 684 600 грн.

Відповідно до умов п. 2.2. договору відповідач зобов`язаний був здійснити поставку всієї кількості товару передбаченого п. 1.1. договору в термін до 16 грудня 2022 року включно.

Умовами договору поставки №2610-03 від 26 жовтня 2022 року передбачено, що постачальник передає, а покупець приймає й оплачує ріпак, у біг-бегах, що відповідає по якості ДСТУ 4966:2008 у кількості 600 тон +/- 10% за вибором покупця за ціною 16 400,00 грн. за одиницю товару, на загальну суму 9 840 000 +/- 5 %, у т.ч. ПДВ - 1 377 600 грн.

Відповідно до умов п. 2.2. договору відповідач зобов`язаний був здійснити поставку всієї кількості товару передбаченого п. 1.1. договору поставки в термін до 16 грудня 2022 року включно.

Враховуючи наведені умови договорів поставки, відповідач взяв на себе зобов`язання з поставки товару в загальній кількості по укладеним договорам в обсязі 900,00 тон на загальну суму 14 730 00,00 грн.

Позивач стверджував, що всупереч умовам укладених договорів відповідачем було порушено взяті на себе зобов`язання щодо строків поставки товару.

По договору поставки №2610-02 відповідачем не поставлено товару в розмірі 8,64 тони на загальну суму 140 832,00 грн.

По договору поставки №2610-03 відповідачем не поставлено товару в розмірі 297,10 тон на загальну суму 4 872 440,00 грн.

Загальний об`єм непоставленого товару складає 305,74 тонн на загальну суму 5 013 272,00 грн.

Позивач також зазначав, що пунктом 5.2. договорів передбачено, що відповідач за порушення термінів поставки товару несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України та додатково сплачує штраф в розмірі 10% від вартості вчасно непоставленого та/або недопоставленого товару.

Розмір штрафу становить: 5 013 272,00 х 10% = 501 327,20 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення 1 249 884 грн. 26 коп. пені, нарахованої за період з 17 грудня 2022 року по 28 серпня 2023 року на суму непоставленого товару в розмірі 5 013 272,00 грн.

При цьому позивач також посилався на п. 5.2. договорів поставки.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 26 червня 2023 року зі справи №910/5196/23 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дубова" до товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" про стягнення 1 059 297,40 грн. задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю "Дубова" до товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд".

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Дубова" 1 043 585,18 грн. боргу, 15 712,22 грн. інфляційних втрат, 15 889,46 грн. судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27 листопада 2023 року рішення Господарського суду міста Києва від 26 червня 2023 року у справі №910/5196/23 залишено без змін.

Під час розгляду справи №910/5196/23 апеляційним господарським судом було встановлено, що за період з 15.11.2022 по 07.12.2022 позивач (товариство з обмеженою відповідальністю "Дубова") поставив відповідачу (товариству з обмеженою відповідальністю "Кеарфілд") товар на загальну суму 9 716727,82 грн., що підтверджується видатковими накладними №492 від 15.11.2022, №493 від 15.11.2022, №494 від 16.11.2022, №495 від 16.11.2022, №497 від 17.11.2022, №498 від 17.11.2022, №499 від 17.11.2022, №500 від 17.11.2022, №501 від 18.11.2022, №503 від 21.11.2022, №504 від 21.11.2022, №505 від 22.11.2022, №506 від 24.11.2022, №508 від 25.11.2022, №509 від 25.11.2022, №510 від 25.11.2022, №513 від 01.12.2022, №514 від 01.12.2022, №515 від 02.12.2022, №558 від 02.12.2022, №559 від 02.12.2022, №560 від 02.12.2022, №562 від 05.12.2022, №563 від 05.12.2022, №564 від 06.12.2022, №565 від 07.12.2022, №566 від 07.12.2022.

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

Поставка товару також підтверджується товарно-транспортними накладними: №1 від 15.11.2022, №2 від 15.11.2022 , №3 від 16.11.2022, №4 від 16.11.2022, №5 від 17.11.2022, №6 від 17.11.2022, 7 від 17.11.2022, №8 від 17.11.2022, №9 від 18.11.2022, №11 від 21.11.2022, №12 від 22.11.2022, №13 від 24.11.2022, №14 від 25.11.2022, №15 від 25.11.2022, №16 від 25.112022, №17 від 01.12.2022, №18 від 01.12.2022, №19 від 01.12.2022, №20 від 02.12.2022, №21 від 02.12.2022, №22 від 02.12.2022, №23 від 05.12.2022, №24 від 01.12.2022, №25 від 06.12.2022, №26 від 07.12.2022, №27 від 07.12.2022, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

Здійснення поставки товару за вказаними накладними також підтверджується наявними в матеріалах справи податковими накладними №15112022/1, №15112022/2, №16112022/3, №16112022/4, №17112022/5, №17112022/6, №17112022/7, №17112022/8, №18112022/9, №21112022/10, №21112022/11, №22112022/12, №24112022/13, №25112022/14, №25112022/15, №25112022/16, №01122022/1, №01122022/2, №02122022/3, №02122022/4, №02122022/5, №02122022/6, №05122022/8, №05122022/9, №06122022/10, №07122022/11, №07122022/12.

Беручи до уваги вказане вище, місцевий господарський суд та суд апеляційної інстанції встановили, що товар поставлявся за договором укладеним між сторонами у спрощений спосіб (за вказаними видатковими накладними), а не на підставі письмових договорів поставки №2610-02 від 26.10.2022 та №2610-03 від 26.10.2022.

У матеріалах справи відсутні підписані обома сторонами вказані договори.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили (правовий висновок колегії суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду в ухвалі від 26 березня 2019 року у справі № 910/13862/15).

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З преамбули статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг проти України", а також рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" вбачається, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

При зверненні до суду позивач долучив до позовної заяви засвідчені копії договорів поставки №2610-02 від 26.10.2022 та №2610-03 від 26.10.2022 (т.1 а.с.8-13).

Оскільки відповідач заперечував факт укладання між сторонами договорів поставки саме в тих редакціях на які посилається позивач у своєму позові, то суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засіданні від 04 січня 2024 року, витребував у позивача та відповідача оригінали договорів поставки №2610-02 та №2610-03 від 26 жовтня 2022 року, для огляду в судовому засіданні.

Як вже зазначалося вище, 15 січня 2024 року від позивача надійшли письмові пояснення (т. 2 а.с. 41), в яких позивач зазначив, що оригіналів договорів поставки №2610-02 та №2610-03 від 26 жовтня 2022 року у нього немає.

Відповідно до ч. 6 ст. 91 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже, суд не бере до уваги, як письмові докази засвідчені копії договорів поставки №2610-02 від 26.10.2022 та №2610-03 від 26.10.2022, що були додані позивачем до позовної заяви (т.1 а.с.8-13).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Частина 1 ст. 174 Господарського кодексу України передбачає можливість виникнення господарських зобов`язань з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Під час розгляду даного спору позивачем не було доведено належними та допустимими доказами тієї обставини, що між сторонами у письмовій формі було укладено договір (договори), умовами якого передбачена відповідальність відповідача у вигляді сплати неустойки (штрафу та пені) за порушення строків поставки товару.

Наведені вище обставини є самостійною підставою для відмови у позові, а тому інші доводи сторін не мають значення для вирішення даного спору, тому судом до уваги не приймаються.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

12 березня 2024 року від відповідача надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій останній просив суд стягнути з позивача 50 000 грн. 00 коп. понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

Згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат враховується наступне:

розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

При цьому судом враховано правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18.

Водночас відповідачем не надано суду відповідного договору, в якому було досягнуто домовленості між адвокатом та клієнтом щодо встановлення вартості послуг адвоката.

До заяви про розподіл судових витрат відповідачем було додано лише копії акту приймання-здачі послуг від 11 березня 2024 року та платіжної інструкції №186 від 27 лютого 2024 року.

До відзиву на позовну заяву попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат відповідач не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

В зв`язку з чим підстав для стягнення з позивача витрати відповідача на правничу допомогу суд не вбачає.

При цьому судом було також враховано, що згідно ч. 1 ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Заяви з урахуванням положень ч. 1 ст. 221 ГПК України (з наведенням поважності причин неможливості надання стороною доказів суду до закінчення судових дебатів) відповідач суду не подавав, а тому підстав для призначення судового засідання для ухвалення додаткового рішення з цього питання також немає.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 25 березня 2024 року.

Суддя А.В.Васянович