ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2024 р. Справа №910/8479/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Полякова Б.М.

Сітайло Л.Г.

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 23.01.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 (повний текст складено 29.12.2023)

у справі №910/8479/23 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом 1) ОСОБА_1

2) ОСОБА_2

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (далі - ПАТ "Укрнафта") про стягнення 509 509,54 грн та 30 789,08 грн відповідно частини чистого прибутку за 2020 рік, з урахуванням нарахованих трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/8479/23 позов задоволено. Стягнуто з ПАТ "Укрнафта" на користь ОСОБА_1 частину чистого прибутку за 2020 рік у розмірі 363 483,58 грн, три проценти річних в сумі 19 083,60 грн, втрати від інфляції в розмірі 126 942,36 грн з утриманням установлених законодавством податків та зборів, а також 7 642,64 грн судового збору. Стягнуто з ПАТ "Укрнафта" на користь ОСОБА_2 частину чистого прибутку за 2020 рік у розмірі 21 964,90 грн, три проценти річних в сумі 1 153,20 грн, втрати від інфляції у розмірі 7 670,98 грн з утриманням установлених законодавством податків та зборів, а також 2 684,00 грн судового збору.

28.11.2023, через систему "Електронний суд", представником позивача-1 подано клопотання про розподіл судових витрат, в якому останній просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 36 000,00 грн. На доказ понесених судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) заявник надав суду першої інстанції: копію договору про надання правової допомоги від 16.05.2023, копію додаткової угоди від 24.11.2023 до договору про надання правової допомоги від 16.05.2023, копію акта приймання передачі наданих послуг з правової (професійної правничої) допомоги від 27.11.2023.

18.12.2023 до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення відповідача щодо заявлених до відшкодування судових витрат, в яких останній просив суд першої інстанції визнати заявлені до відшкодування у даній справі витрати на професійну правничу допомогу як такі, що не є співмірними та обґрунтованими, а також зменшити їх розмір.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/8479/23 заяву представника позивачів ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Укрнафта" на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн витрат на правничу допомогу. У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Ухвалюючи вказане судове рішення суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення розміру витрат на правничу допомогу у даній справі до 20 000,00 грн, та відповідно про відмову у вимогах про покладення на відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 16 000,00 грн, залишаючи такі витрати за позивачем-1 у даній справі.

Не погоджуючись з ухваленим додатковим рішенням, ПАТ "Укрнафта" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/8479/23 та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до загального розміру не більше 15 000,00 грн.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що оскаржуване додаткове рішення ухвалено місцевим господарським судом з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі ПАТ "Укрнафта", зокрема зазначає, що сума витрат на професійну допомогу, яку позивачі визначили в позовній заяві до відшкодування за рахунок відповідача була збільшена більше ніж у два рази. Разом із тим, доказів на підтвердження обґрунтованості суттєвого збільшення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивачів до суду не було надано.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 22.01.2024 апеляційну скаргу ПАТ "Укрнафта" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/8479/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Поляков Б.М., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8479/23. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Укрнафта" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/8479/23.

Матеріали справи №910/8479/23 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 29.01.2024.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 01.02.2024 апеляційну скаргу ПАТ "Укрнафта" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/8479/23 залишив без руху та надав скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржник у встановлений строк усунув недоліки апеляційної скарги, шляхом подання відповідного клопотання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Укрнафта" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/8479/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 11.03.2024 о 12 год 10 хв.

Позивачі, у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) своїм правом не скористались, до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу не подали.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.03.2024 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/8479/23 скасувати та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до загального розміру не більше 15 000,00 грн.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Конституцією України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59).

За приписами статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з положеннями ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову/апеляційної скарги, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з частинами 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 16.05.2023 між Єлінським Є.В. (клієнт) та адвокатом Бєлкіним Л.М. укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання вести від імені клієнта справи у всіх судових установах України з усіма правами, наданими законом позивачу, скаржнику, відповідачу, третій та зацікавленій особі, стягувачу або боржнику, свідку, потерпілому, захищати інтереси клієнта в господарських справах з приводу стягнення з ПАТ "Укрнафта" частини чистого прибутку за 2020 рік в порядку абзацу 2 статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Відповідно до пункту 4.1 цього договору за послуги, що надаються адвокатом відповідно до умов даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 16 000,00 грн, виходячи з розрахунку 4 000,00 грн, за 1 годину роботи адвоката.

У подальшому додатковою угодою від 24.11.2023 сторонами внесено зміни до вартості договору та погоджено таку вартість у розмірі 36 000,00 грн, у зв`язку з необхідністю та підготовки відповіді на відзив.

У зв`язку зі скрутним становищем клієнта сторони домовились, що за послуги, що надаються адвокатом відповідно до договору від 27.04.2023 та цією додатковою угодою, клієнт сплачує гонорар відповідно до акта виконаних робіт після отримання клієнтом коштів від відповідача (пункт 2 додаткової угоди).

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, об`єднана палата Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

На підтвердження наданих послуг (виконаних робіт) позивачем надано суду акт приймання-передачі наданих послуг з правової (професійної правничої допомоги) від 27.11.2023, у якому сторони договору погодили вартість послуг у розмірі 36 000,00 грн, а саме: за написання позовної заяви - 16 000,00 грн, написання відповіді на відзив на позовну заяву - 16 000,00 грн, а також участь в судових засідання - 4 000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України», заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, саме суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи був їх розмір обґрунтованим.

Згідно з частинами 4, 5 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Проте, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

За змістом частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).

Відповідач у суді першої інстанції заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що адвокат Бєлкін Л.М. неодноразово здійснював представництво позивачів у аналогічних за предметом та підставами позову справах до одного й того ж відповідача - ПАТ "Укрнафта" (№910/21173/21, №910/10222/22, №910/6486/23, №910/6647/23, №910/9721/23, №910/7972/23 тощо), а тому адвокату достеменно відома позиція, якою відповідач керується у даного роду справах та яка знаходить своє відображення у відзивах на позовну заяву.

Також відповідач зазначив, що визначаючи в договорі фіксовану суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000,00 грн, адвокат позивача очевидно та з точки зору розумної та об`єктивної необхідності мав би закласти в цю суму як мінімум написання позовної заяви, відповіді на відзив та участь у судовому засіданні.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 11.02.2021 у справі №920/39/20.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

ЄСПЛ вказав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" та у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015).

У рішенні від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (пункт 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.

Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).

В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19.

Отже, суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Аналогічний правовий висновок викладено в додатковій постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №925/1545/20.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва суду від 23.11.2023 у справі №910/8479/23 позов задоволено повністю.

Водночас у позовній заяві позивачі зазначили вказав про понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 16 000,00 грн.

За приписами частини 6 статті 129 ГПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

При цьому, місцевий господарський суд встановив, що представник позивачів не довів необізнаність з позицією відповідача у даній справі, оскільки адвокат брав участь у справах №910/21173/21, №910/10222/22, №910/6486/23, №910/6647/23, №910/9721/23, №910/7972/23 та, відповідно, міг передбачити необхідність надання ним відповіді на відзив відповідача.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що подання відповіді на відзив є процесуальним правом позивача та може бути реалізовано ним на власний розсуд.

Поряд з цим, місцевий господарський суд погодився з доводами позивача щодо понесення витрат на правничу допомогу, у зв`язку з участю в судових засіданнях у розмірі 4 000,00 грн, оскільки при поданні позову позивач не міг достеменно знати ні кількості, ні тривалості судових засідань у даній справі при поданні позову.

Враховуючи вищевикладене, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зменшення розмір витрат на правничу допомогу у даній справі до 20 000,00 грн.

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 ГПК України).

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 апеляційну скаргу ПАТ "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/8479/23 задоволено частково та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, у зв`язку з чим судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладено на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до приписів статті 129 ГПК України.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позову та вищенаведені приписи статті 129 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача-1 підлягають 18 700,54 грн витрат на професійну правничу допомогу, розраховані пропорційно задоволеним позовним вимогам.

За Законом України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права (стаття 17).

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам апелянта з посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ПАТ "Укрнафта" підлягає задоволенню частково, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/8479/23 підлягає скасуванню в частині стягнення з ПАТ "Укрнафта" на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 1 299,46 грн. В іншій частині заяву представника позивачів ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/8479/23 задовольнити частково.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/8479/23 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 1 299,46 грн скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог заяви в цій частині відмовити.

3. Резолютивну частину додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 у справі №910/8479/23 викласти у наступній редакції:

"Заяву представника позивачів ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, буд. 3-5, код 00135390) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 18 700 (вісімнадцять тисяч сімсот) грн 54 коп витрат на правничу допомогу.

У задоволенні іншої частини заяви відмовити.".

4. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/8479/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано суддями 25.03.2024.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді Б.М. Поляков

Л.Г. Сітайло