ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2024 р. Справа№ 910/2832/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Козир Т.П.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2023 (повний текст складено 22.06.2023)

у справі № 910/2832/23 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", м. Київ

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа", м. Київ

2. Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", м. Київ

про стягнення 11 368,72 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У лютому 2023 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - ПрАТ "СК "ПЗУ Україна", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа" (ТОВ "Мастер-Авіа", відповідач 1) та до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - ТДВ СК "Альфа-Гарант", відповідач 2) про стягнення виплаченого страхового відшкодування 11 368,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем в силу положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 19 644,18 грн, яку позивач виплатив потерпілій особі. Оскільки відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована ДТВ СК "Альфа-Гарант" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач вказав, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на останнього. Проте відповідач 2 відшкодував завдані збитки частково, в сумі 8 275,46 грн, що стало підставою для звернення позивача з цим позовом. Поряд з цим, посилаючись на положення статті 1194 Цивільного кодексу України, у зв`язку з недостатністю страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої винною особою шкоди, позивач просить стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в порядку регресу з відповідача 1.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.06.2023 у справі №910/2832/23 у позові відмовлено повністю.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що подані сторонами у даній справі докази підтверджують правомірність здійсненого відповідачем 2, як страховиком винної в ДТП особи, розрахунку та сплати на користь позивача у відповідності до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхового відшкодування у розмірі 8 275,46 грн у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); без нарахування ПДВ при виплаті страхового відшкодування безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36); за виключенням не пов`язаних зі спірним страховим випадком витрат).

Заявлені позивачем вимоги до стягнення з відповідачів в порядку регресу понесені витрати у розмірі 11 368,72 грн, за висновком суду першої інстанції, є зобов`язаннями позивача як страховика перед страхувальником (ТОВ "ІЛТА") за договором добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів №АМ.129920 від 20.05.2018, які не створюють додаткових зобов`язань для третіх осіб та підпадають під регулювання Закону України "Про страхування", що визначає страхування як вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формується шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог по суті спору за недоведеністю порушення прав позивача, суд першої інстанції визнав відсутніми підстави для застосування позовної давності, про яку заявив відповідач 2.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" 11.07.2023 звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2023 у справі №910/2832/23 скасувати; ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вказує, що ухвалене судом першої інстанції рішення є незаконним та необґрунтованим у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального права та неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи.

Так, за твердженням позивача, судом першої інстанції залишено поза увагою, що у відповідності з приписами статті 993 Цивільного кодексу України у системному зв`язку зі статтею 27 Закону України "Про страхування" до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового (добровільного) страхування, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування) для повного відшкодування нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням за договором обов`язкового страхування).

Враховуючи, що позивач скористався своїм правом на звернення до страховика (ТДВ СК "Альфа-Гарант", відповідача 2) винної у скоєнні ДТП особи (відповідача 1) і ТДВ СК "Альфа-Гарант" виплатило всю суму, яку потрібно було відшкодувати за договором обов`язкового страхування (8 275,46 грн), а розмір реальних збитків, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, які відшкодовані позивачем потерпілій особі, становив 19 644,18 грн, то різниця між цими сумами у розмірі 11 368,72 грн повинна бути відшкодована відповідачами відповідно до вимог статті 1194 Цивільного кодексу України.

Крім того, скаржник вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо недоведеності поданими позивачем доказами факту виконання і оплати відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та безпідставного включення до суми страхового відшкодування витрат, які не пов`язані зі спірним страховим випадком. Зазначені висновки суду першої інстанції спростовуються наявними в матеріалах справи, зокрема нарядом-замовленням №АСК-90532 від 30.08.2019.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2023 справу № 910/2832/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А., судді: Козир Т.П., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2832/23; відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2023 у справі №910/2832/23 до надходження до суду матеріалів справи.

31.07.2023 матеріали справи №910/2832/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2023 у справі №910/2832/23; постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); запропоновано учасникам справи вчинити процесуальні дії в установлений судом строк.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2023 справу № 910/2832/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2023 зазначеною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2023 у даній справі; постановлено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Позиції інших учасників справи.

15.08.2023 до суду апеляційної інстанції від ТДВ СК "Альфа-Гарант" надійшов відзив на апеляційну скаргу (надіслано поштою 11.08.2023), у якому зазначено про необґрунтованість поданої позивачем апеляційної скарги, проти її доводів заперечено та викладено прохання відмовити у її задоволенні в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та таке, що відповідає нормам процесуального та матеріального права.

ТОВ "Мастер-Авіа" не скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у строк, встановлений судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, яку, як підтверджується матеріалами справи, ним отримано. Однак, зазначене відповідно до вимог частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції у даній справі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, 20.05.2018 між позивачем (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІЛТА" (страхувальник) укладено договір № АМ.129920 добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів (Додаток до Договору добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків №1 від 07.11.2017), забезпечений транспортний засіб Skoda, державний номер НОМЕР_1 (далі - Договір добровільного страхування).

Строк дії цього Договору встановлено з 30.06.2018 по 29.06.2019 (пункт 12 Договору добровільного страхування).

05.03.2019 о 09:01 в м. Києві на вул. Народного Ополчення, 9А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Renault Kangoo державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу Skoda, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , у зв`язку з чим останньому транспортному засобу завдано пошкоджень.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.05.2019 у справі № 760/7293/19 підтверджується, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 пунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Страхувальник звернувся до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування згідно із умовами Договору добровільного страхування.

На підставі страхового акту № UA009/L04/01 від 15.04.2019 позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 19 644,18 грн страхувальнику - ТОВ "ІЛТА" на його поточний рахунок, що підтверджується платіжним дорученням № 28966 від 17.04.2019.

Відповідно до наявних у справі відомостей, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Renault Kangoo, державний номер НОМЕР_2 , на момент настання страхової події була застрахована у ТДВ СК "Альфа-Гарант" на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/5295698 (франшиза - 0,00 грн, ліміт відповідальності - 100 000,00 грн).

Позивач 08.08.2019 звернувся до ТДВ СК "Альфа-Гарант" із заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) на суму 19 644,18 грн.

За результатами розгляду вказаної претензії відповідачем 2 було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 8 275,46 грн та 09.01.2020 на рахунок позивача перераховані кошти у вказаному розмірі, що підтверджується платіжною інструкцією № 5699. У призначенні платежу зазначеного розрахункового документа зазначено: "02*Страх.відшк. в порядку регресу зг.страх.акту №ЦВ/19/1046 за дог.страх. №АМ- від 19.11.2018. Без ПДВ".

На адресу відповідача 1 позивач надіслав претензію про відшкодування збитків в порядку регресу за вих. №210825/ІНС від 18.02.2020, в якій просив у місячний термін з моменту її отримання перерахувати на банківський рахунок ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" суму у розмірі 11 368,72 грн, що складає різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України.

Як убачається зі змісту цієї претензії позивач повідомив ТОВ "Мастер-Авіа" про його попереднє звернення до ТДВ СК "Альфа-Гарант", як страховика винної у скоєнні ДТП особи (забезпечений транспортний засіб Renault Kangoo державний номер НОМЕР_2 ), та частковим задоволенням останньою вимог позивача щодо сплаченого ним страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 8 275,46 грн із заявленої до відшкодування фактичної суми в розмірі 19 644,18 грн.

У відповіді на вказану претензію позивача, надісланій листом від 06.03.2020 за М-1.1-14-225, ТОВ "Мастер-Авіа" посилаючись на приписи статей 9, 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відхилив вимоги позивача і запропонував звернутися з усіма скаргами та претензіями щодо сплати різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням до ТДВ СК "Альфа-Гарант", як страховика, у якого була застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Renault Kangoo, державний номер НОМЕР_2 , на момент настання страхової події на підставі Полісу обов`язкового страхування №АМ/5295698.

Враховуючи викладене, позивач звернувся з позовом у даній справі та просив стягнути з відповідачів завдані збитки в порядку регресу в розмірі 11 368,72 грн з посиланням на вимоги як статті 993, так і статті 1194 Цивільного кодексу України.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач у клопотанні на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 27.02.2023 у справі №910/2832/23 зазначив, що Договором добровільного страхування №АМ.1299200 не передбачено вирахування фізичного зносу запасних частин пошкодженого транспортного засобу, тому позивачу не відомо на підставі чого ТДВ СК "Альфа-Гарант" було зменшено суму страхового відшкодування, оскільки відповіді із розрахунком страхового відшкодування від відповідача 2 не надходило. У зв`язку з тим, що у відповідачів виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього (потерпілій особі) та неможливості розмежувати відповідальність кожного із відповідачів із-за ненадання відповідачем 2 необхідних документів та розрахунків, позивач звернувся з даним позовом з метою визначення кола відповідальності кожного з відповідачів.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У частині 1 статті 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Натомість, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, виконавши свої зобов`язання перед страхувальником за Договором добровільного страхування шляхом виплати страхового відшкодування, позивач набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №522/11610/15-ц (провадження № 61-13624св18), у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 344/9572/16-ц (провадження № 61-17552св18), у постанові Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 345/4614/16-ц (провадження № 61-31818св18).

Вина водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Renault Kangoo, державний номер НОМЕР_2 , у вчиненні ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Skoda, державний номер НОМЕР_1 , була встановлена постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.05.2019 у справі №760/7293/19.

Як убачається з матеріалів справи та підтверджено відповідачами, цивільно-правова відповідальність зазначеного водія, який керував автомобілем Renault Kangoo, державний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ТОВ "Мастер-Авіа", була застрахована у ТДВ "СК "Альфа-Гарант" згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/5295698.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами статей 1.7, 1.8 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Страховий поліс - це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Відповідно до частини 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічна норма міститься у статті 9 Закону України "Про страхування".

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач 2 є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля Skoda, державний номер НОМЕР_1 , відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором, а до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором добровільного страхування, на підставі положень статей 512, 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача 2, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Разом з цим, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (статті 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статі 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4, 32.7 статті 32 Закону).

Отже, відповідно до статті 29 та пункту 32.7 статті 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика).

Відповідно до пункту 2.4 вказаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з вимогами пункту 8.2 Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1- Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач 2 у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №910/3650/16, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16.

Тому, пред`явлення позивачем до відповідача 2 (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) є неправомірним.

При цьому, суд першої інстанції правильно виснував, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля підлягає застосуванню не до загальної вартості матеріалів та робіт для відновлення пошкодженого транспортного засобу, а лише до вартості замінених на нові складових частин автомобіля.

Сторонами не заперечується, що позивачем було виплачено страхове відшкодування на користь ТОВ "ІЛТА" у розмірі 19 644,18 грн без урахування фізичного зносу.

Матеріалами справи підтверджується, що на замовлення відповідача 2, 22.11.2019 аварійним комісаром Дудкою О.С. було складено Консультацію № 99-D/61/3 про величину фізичного зносу транспортного засобу Skoda, державний номер НОМЕР_1 . Оцінка виконана у відповідності до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" при наявності у аварійного комісара відповідного сертифіката та кваліфікаційного свідоцтва.

Відповідно до вказаної Консультації, аварійним комісаром встановлено, що розмір фізичного зносу колісного транспортного засобу Skoda, державний номер НОМЕР_1 , складає: 41 %, оскільки вказаний транспортний засіб має сліди відновлювального ремонту більше 3 деталей, пофарбування кузова (дефекти лакофарбового покриття), тощо. Факт проведення ремонту автомобіля у 2018 році підтверджується даними системи "Аудахісторі" на базі платформи "Аудатекс", згідно з якими встановлено, що 16.08.2018 позивачем проводився розрахунок відновлювальних робіт цього автомобіля.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач 2 звертався до позивача 13.03.2023 із адвокатським запитом про надання Акту/протоколу огляду транспортного засобу Skoda, державний номер НОМЕР_1 , та фото пошкоджень, отриманих у 2018.

У відповідь на вказаний запит позивач листом від 27.03.2023 повідомив заявника про неможливість надання акту огляду транспортного засобу Skoda, державний номер НОМЕР_1 , з огляду на знищення у березні 2022 року у пожежі архіву, до якого його було передано на зберігання.

Поряд із цим, на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 03.05.2023 позивачем було надано для залучення до матеріалів справи копію матеріалів страхової справи № UA009 за дорожньо-транспортною пригодою, що сталась 26.07.2018, за участю транспортного засобу Skoda, державний номер НОМЕР_1 .

Також, матеріали справи містять довідку Національної поліції України, відповідно до якої 26.07.2018 відбулось ДТП за участі автомобіля Skoda, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , в результаті якої транспортний засіб Skoda, державний номер НОМЕР_1 , отримав механічні ушкодження, а саме: задня права частина, бокова права частина.

Із наданого позивачем розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №UА009/L04/01 від 15.04.2019 та рахунку СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоцентр Прага Авто на Кільцевій" від 06.03.2019 убачається, що фактична вартість замінених складових частин (Сс) становить: 13 497,59 грн, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу їх вартість дорівнює: 7 963, 58 грн (13 497,59 грн х (1 - 0,41). Також, вказаний розрахунок та рахунок СТО свідчать, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт (Ср) склала 8 796,59 грн, а вартість необхідних для ремонту матеріалів з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 7 963,58 грн.

Отже, загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, проведеного внаслідок вказаної ДТП (з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) становить: 16 760,17 грн (8 796,59 грн + 7 963,58 грн), а за вирахуванням розміру безумовної франшизи - 2 650,00 грн складає: 14 110,17 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення заперечень позивача про неналежність розрахунку коефіцієнту фізичного зносу з причини його виконання без особистого огляду транспортного засобу, з огляду на таке.

Пунктом 5.1 Методики встановлено, що визначення матеріального збитку чи вартості колісного транспортного засобу без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Отже, у вказаному пункті йдеться саме про визначення матеріального збитку або вартості колісного транспортного засобу, а не у зв`язку із застосуванням та визначенням коефіцієнту фізичного зносу запасних частин.

Пунктом 7.1 Методики визначено, що оцінка колісного транспортного засобу здійснюється переважно із застосуванням бази оцінки, яка відповідає ринковій вартості. Ринкова вартість колісного транспортного ураховує його комплектність, укомплектованість і фактичний технічний стан, строк експлуатації, величину пробігу, умови, у яких він експлуатувався (зберігався), особливості кон`юнктури ринку регіону. Згідно з принципами зміни вартості, попиту та пропозиції значення ринкової вартості є змінною за фактором часу величиною, яка залежить від коливань ринкових цін на колісний транспортний засіб та його складники.

Таким чином, у відповідності до Методики для встановлення коефіцієнту фізичного зносу проведення огляду транспортного засобу особисто представником відповідача 2 не вимагається, оскільки це розрахунковий показник, який становить співвідношення поточної вартості автомобіля до вартості нового автомобіля.

Щодо з`ясування питання про правомірність/неправомірність зменшення відповідачем 2 розміру страхового відшкодування на суму податку на додану вартість (ПДВ), колегія суддів апеляційного господарського суду зважає на таке.

Сума ПДВ, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

В листі Державної податкової інспекції України від 21.08.2009 №10143/5/16-1516 вказано, що у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок суми виплати та таке придбання здійснюється без урахування сум податку на додану вартість, оскільки особа, не зареєстрована платником податку на додану вартість, не має права нараховувати і виділяти окремим рядком суму податку на додану вартість.

Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 у справі № 826/7454/17 зазначив, що якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Водночас у разі, якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати страхового відшкодування повинен здійснюється без урахування сум податку на додану вартість. А тому страховик не може бути примушений до виплати податку на додану вартість у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума податку нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), у свою чергу, має бути платником податку на додану вартість.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №565/1210/19 від 22.12.2020 та №911/286/20 від 21.12.2020.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Таким чином, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією винної сторони або стягується судом після дослідження обставин того, чи є надавач послуг з ремонту автомобіля, який був пошкоджений під час ДТП з вини іншої особи, платником податку на додану вартість (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/171/17 та від 05.04.2018 у справі №910/3165/17).

Тобто, вартість ПДВ відшкодовується страховиком тільки при наданні доказів проведення ремонту автомобіля.

Враховуючи, що позивачем було перераховано страхове відшкодування на розрахунковий рахунок власника транспортного засобу Skoda, державний номер НОМЕР_1 - Товариству з обмеженою відповідальністю "ІЛТА" та не надано доказів проведення ремонту автомобіля на СТО, то у відповідача 2 не виникло обов`язку сплачувати податок на додану вартість за цим страховим випадком.

Долучений позивачем до матеріалів справи наряд-замовлення № АСК-90532 від 30.08.2019 на підтвердження факту виконання ремонту пошкоджено автомобіля правомірно відхилений судом першої інстанції, оскільки зазначений документ не є доказом як надання послуг з ремонту автомобіля, так і їх оплати.

Відповідно до пункту 3 Розділу III "Прийняття та оформлення замовлень" Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України 28.11.2014 № 615 (далі - Правила), послуги з технічного обслуговування і ремонту колісного транспортного засобу чи його складових частин (систем) надаються замовникові на підставі договору про технічне обслуговування і ремонт колісного транспортного засобу, що укладається відповідно до вимог цивільного законодавства між замовником і виконавцем (договір, наряд-замовлення, накладна, квитанція тощо). Тобто за своєю суттю наряд-замовлення є договором про технічне обслуговування і ремонт колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 7 розділу V "Оплата послуг" вказаних Правил, документами, що підтверджують надання послуги, є: акт передавання-приймання КТЗ (його складових частин (систем)) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності)) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб).

Відповідно до пункту 8 розділу VII Правил, виконавець після виконання робіт надає замовнику такі документи: рахунок-фактуру, наряд-замовлення, накладну, квитанцію тощо (окремо пов`язані з виконанням технічного обслуговування (крім гарантійного) та окремо пов`язані з виконанням ремонту); гарантійний талон (один примірник); додатки до експлуатаційної документації у випадках, зазначених у пункті 7 розділу VI цих Правил, а також пункті 7 цього розділу; довідку-рахунок на складові частини, придбані й установлені виконавцем на КТЗ; довідку про колір (основний колір) КТЗ, якщо цей колір змінено під час ремонту; приймально-здавальний акт виконавця, який має право на випробування систем живлення КТЗ з газобалонного обладнання і виконав ці випробування.

Оскільки позивачем не надано до матеріалів справи повного пакету документів на підтвердження господарської операції з проведення відновлювального ремонту та оплати страхувальником проведеного ремонту пошкодженого транспортного засобу безпосередньо виконавцем робіт, який є платником ПДВ, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач 2 мав компенсувати позивачу страхове відшкодування за виключенням суми ПДВ, що складає 11 758,46 грн (14 110,17 грн - 2 351, 70 грн (ПДВ)).

Водночас, колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність відповідачем 2 неправомірності включення до суми страхового відшкодування витрат позивача, не пов`язаних із дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 05.03.2019.

Так, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні встановив, що наданими відповідачем 2 доказами підтверджується, що під час проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу, аварійним комісаром Дудкою О.С. було виявлено, що автомобіль Skoda, державний номер НОМЕР_1 , мав пошкодження, не пов`язані з вказаною ДТП, а саме із фото з місяця ДТП та фото пошкодженого транспортного засобу вбачається, що під час ДТП контакту з кришкою багажника пошкодженого транспортного засобу не відбулося.

Крім того, дослідивши надані позивачем фото пошкоджень транспортного засобу Skoda, державний номер НОМЕР_1 , судом першої інстанції встановлено, що зчіс лакофарбного покриття під номерним знаком, що зображено на фото 1, не може бути віднесено до пошкоджень, отриманих в спірному ДТП, оскільки із фото 2 видно, що "юбка" бамперу Renault Kangoo, державний номер НОМЕР_2 , знаходиться нижче аніж кришка багажника Skoda, державний номер НОМЕР_1 .

Колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що в матеріалах справи наявний один документ, виготовлений аварійний комісаром Дудкою О.С., а саме: Консультація №99-D/61/3 від 22.11.2019 про величину фізичного зносу транспортного засобу Skoda, державний номер НОМЕР_1 .

При дослідженні змісту вказаного документу, судом апеляційної інстанції встановлено, що у ньому аварійним комісаром визначалася ринкова вартість транспортного засобу до моменту пошкодження та вартість фізичного зносу КТЗ.

Для визначення ринкової вартості в даній консультації застосовувався порівняльний підхід, який базується на аналізі цін продажу (пропозиції) ТЗ, ідентичних або аналогічних оцінюваному на первинному або вторинному ринках ТЗ, з відповідним корегуванням, яке враховує відмінності між об`єктом порівняння і об`єктом консультації.

Зазначена консультація не містить відомостей про проведення аварійним комісаром Дудкою О.С. огляду пошкодженого транспортного засобу, а також огляду, дослідження та аналізу світлин (фото) цього КТЗ та будь-яких висновків щодо наявності пошкоджень автомобіля, що не пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою, яка відбулася 05.03.2019. Процент додаткового зменшення вартості транспортного засобу визначався згідно з Додатком №4 Методики (наявність слідів відновлювального ремонту) на підставі даних системи "Аудахісторі" на базі платформи "Аудатекс", які свідчать про проведення позивачем 16.08.2018 розрахунку відновлювальних робіт цього автомобіля.

Твердження відповідача 2 про те, що із фото з місця ДТП та з фото пошкодженого автомобіля убачається, що під час ДТП контакту з кришкою багажника не відбулося ґрунтується лише на припущеннях останнього.

Відповідач 2 не був позбавлений можливості спростувати розмір відновлювального ремонту в частині проведення робіт щодо кришки багажника пошкодженого автомобіля Skoda, державний номер НОМЕР_1 , подавши висновок експерта або звіт суб`єкта оціночної діяльності, зроблений на замовлення останнього, як під час врегулювання питань з компенсації позивачу страхового відшкодування, так і під час вирішення спору у суді першої інстанції на стадії підготовчого засідання.

Відповідно до рахунку СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоцентр Прага Авто на Кільцевій" від 06.03.2019, на підставі якого позивачем складався страховий акт № UA009/L04/01 від 15.04.2019, загальна вартість відновлювальних робіт щодо кришки багажника, становить: 3 483,00 грн без ПДВ (установка - 405,00 грн; переобладнання - 324,00 грн; рихтування - 405,00 грн, підготовка до фарбування - 1053,00 грн; фарбування - 891,00 грн та полірування - 405,00 грн).

Отже, відповідачем 2 було безпідставно зменшено розмір страхового відшкодування на суму 3 483,00 грн.

З огляду на викладене, позовна вимога в частині стягнення з відповідача 2 суми страхового відшкодування у розмірі 3 483,00 грн є обґрунтованою.

Як вже зазначалося, відповідачем 2 порушено питання щодо пропуску позивачем позовної давності.

Так, позовні вимоги, які визнані судом апеляційної інстанції заявленими обґрунтовано, стосуються стягнення з відповідача 2 страхового відшкодування, право на стягнення якого виникло у позивача 05.03.2019, а позовна заява подана до господарського суду 21.02.2023, що підтверджується відміткою АТ "Укрпошти" про дату оформлення поштового відправлення на конверті.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відтак, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відтак, з урахуванням приписів зазначеної норми, трирічний строк звернення з позовом про стягнення з відповідача 2 суми страхового відшкодування станом на день звернення з позовом до суду першої інстанції (21.02.2023) є таким, що закінчився 04.03.2022.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду бере до уваги, що за приписами статті 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

11.03.2020 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", якою установив з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України карантин. В подальшому постановами Кабінету Міністрів України строк карантину на всій території України неодноразово продовжувався та станом на час звернення позивача до господарського суду з позовною заявою у даній справі не закінчився.

З огляду на зазначене, закінчення позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача 2 страхового відшкодування припало на період дії карантину, а отже строк звернення з відповідними вимогами до господарського суду відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України продовжено і відсутні підстави вважати, що позовна давність щодо вказаних вимог спливла.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 2 страхового відшкодування в розмірі 3 483,00 грн підлягають задоволенню, оскільки є підставними та обґрунтованими, заявлені в межах позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог до ТДВ СК "Альфа-Гарант" в частині компенсації позивачу виплаченого ним потерпілій особі страхового відшкодування у сумі 3 483,00 грн, що становить вартість відновлювальних робіт щодо кришки багажника пошкодженого автомобіля, а також є різницею між обґрунтовано визначеною сумою страхового відшкодування, шо підлягало компенсації відповідачем 2 позивачу, в розмірі 11 758,46 грн (16 760,17 грн (страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінених складових частин) - 2 650,00 грн (франшиза) - 2351,70 грн (ПДВ)) та сплаченою ним сумою страхового відшкодування в розмір 8275,46 грн.

В решті заявлених позовних вимог до ТДВ СК "Альфа-Гарант" судом першої інстанції правомірно відмовлено.

Надаючи оцінку позовним вимогам, заявленим ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" до ТОВ "Мастер-Авіа", колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Позивач вказані позовні вимоги обґрунтовував тим, що різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, визначеним страховиком у розмірі вартості відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика винної особи не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

При цьому, позивач посилається на положення статті 1194 Цивільного кодексу України.

Як вже зазначалося судом апеляційної інстанції, у зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем 1, в порядку суброгації.

Відносини ж між відповідачем 1 та його страховиком (ТДВ СК "Альфа-Гарант") регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, страховик відповідача 1 зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу.

Згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача 1, оскільки страхова виплата страховика відповідача 1 є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Отже, за змістом статті 993 Цивільного кодексу України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України "Про страхування" можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 464/1937/16-ц.

Як встановлено судом апеляційної інстанції у даній справі, звертаючись до господарського суду з даним позовом, позивач посилався на те, що він, як страховик потерпілої у ДТП 05.03.2019 особи - ТОВ "ІЛТА" (власника пошкодженого автомобіля Skoda, державний номер НОМЕР_1 ), виплатив на ремонт вказаного автомобіля за Договором добровільного страхування страхове відшкодування в сумі 19 644,18 грн з урахуванням вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу та з нарахуванням ПДВ.

При перегляді оскаржуваного у даній справі рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції встановлено правомірність зменшення ТДВ СК "Альфа-Гарант" суми страхового відшкодування, яка підлягає компенсації позивачу, до вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінених складових частин та вирахуванням із цієї суми франшизи та ПДВ, як безпідставно нарахованого, що становить 11 758,46 грн. Оскільки ТДВ СК "Альфа-Гарант" сплатило на користь ПрАТ "СК ПЗУ Україна" суму страхового відшкодування у розмірі 8 275,46 грн, решта - у розмірі 3 483,00грн, за висновком суду апеляційної інстанції, підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Отже, установивши, що вартість матеріального збитку, завданого ТОВ "ІЛТА" пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась з вини водія ТОВ "Мастер-Авіа", перевищує розмір страхового відшкодування, який виплачений ТДВ СК "Альфа-Гарант" позивачу та підлягає стягненню з нього на користь позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що з відповідача 1 як з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат 15 928,48 грн (за вирахуванням ПДВ, оскільки позивачем не доведено підставність включення його до суми відшкодування та франшизи) та отриманим страховим відшкодуванням від відповідача 2 з урахуванням суми, що підлягає стягненню у даній справі, 11 758,46 грн, яка становить 4 170,02 грн. В решті позовних вимог до відповідача 1 слід відмовити.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача 1, викладені у відповіді на претензію позивача, що цивільно-правова відповідальність ТОВ "Мастер-Авіа" на час ДТП була застрахована у ТДВ СК "Альфа-Гарант", тому до останнього слід пред`являти претензії щодо зобов`язання компенсувати різницю між фактичним розміром шкоди і проведеним страховим відшкодуванням, оскільки страховик відповідача 1 (ТДВ СК "Альфа-Гарант") з урахуванням вимог статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зобов`язаний відшкодувати вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу на підставі договору обов`язкового страхування, укладеного з відповідачем 1 (ТОВ "Мастер-Авіа"), тому різниця між фактичним обґрунтованим розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням підлягає стягненню саме з відповідача 1.

Отже, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на викладене зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України, є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на встановлені у даній справі обставини у їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2023 у справі №910/2832/23 ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, апеляційна скарга ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати.

Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, новому розподілу підлягають сума судового збору, сплачена позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатами апеляційного провадження позовні вимоги ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" задоволені частково, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне здійснити у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат понесених позивачем у даній справі, поклавши їх на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2023 у справі №910/2832/23 скасувати та ухвалити нове рішення.

3. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" задовольнити частково.

4. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, місто Київ, вулиця Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, місто Київ, вул. Січових Стрільців, 40, ідентифікаційний код 20782312) 3483,00 грн страхового відшкодування та 822,29 грн судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа" (03036, місто Київ, просп. Повітрофлотський, 79; ідентифікаційний код 37053765) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, місто Київ, вул. Січових Стрільців, 40, ідентифікаційний код 20782312) 4 170,02 грн збитків та 984,48 грн судового збору.

6. В решті позову відмовити.

7. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, місто Київ, вулиця Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, місто Київ, вул. Січових Стрільців, 40, ідентифікаційний код 20782312) 1233,43 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа" (03036, місто Київ, просп. Повітрофлотський, 79; ідентифікаційний код 37053765) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, місто Київ, вул. Січових Стрільців, 40, ідентифікаційний код 20782312) 1476,73 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

9. Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду міста Києва.

10. Матеріали справи №910/2832/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Т.П. Козир

Г.П. Коробенко