ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" березня 2024 р. Cправа № 902/1363/23

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука В.В.,

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" (вул. Сахарова, буд. 78, м. Львів, 79026)

до: Фермерського господарства "ФЕРМЕРПРОДУКТСЕРВІС" (вул. Жовтнева, буд. 124, відокремлена садиба ФГ "ФЕРМЕРПРОДУКТСЕРВІС", с. Михайлівка, Гайсинський (Бершадський) район, Вінницька область, 24463)

до: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

про стягнення 1 801 705,13 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" з вимогами до Фермерського господарства "ФЕРМЕРПРОДУКТСЕРВІС", громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості по Генеральному договору №G337/ЮО-2021 про здійснення кредитування від 29.03.2021 у розмірі 1 801 705,13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем-1 не були виконані у повному обсязі взяті на себе зобов`язання за за Додатковим договором № 1 від 02.04.2021 про надання кредитної лінії відповідно до Генерального договору №G337/ЮО-2021 про здійснення кредитування від 29.03.2021, виконання якого забезпечене договорами поруки від 29.03.2021.

Оскільки відповідачами у справі вказано громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (фізичні особи, що не є підприємцями), суд, у відповідності до вимог ч.ч. 6, 7 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України здійснив запит (вих. № 902/1363/23/1485/23 від 03.11.2023) до Центру надання адміністративних послуг Бершадської міської ради щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані (в т.ч. дату народження), що містяться в картотеці реєстраційного обліку Центр надання адміністративних послуг Бершадської міської ради про громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у строки, визначені ч. 7 ст. 176 ГПК України.

Листом № 841 від 10.11.2023 Бершадська міська рада повідомила про місце реєстрації громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У зв`язку із встановленими судом недоліками позовної заяви, що перешкоджали відкриттю провадження у справі, суд, ухвалою від 22.11.2023 постановив позовну заяву Акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" залишити без руху та встановив позивачу строк для усунення виявлених недоліків протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали.

Заявою №85-2711/23 від 27.11.2023, що надійшла на електронну адресу суду 27.11.2023 та клопотанням/заявою №б/н від 27.11.2023 (вх. № 01-34/11334/23) сформованим в підсистемі "Електронний суд" 27.11.2023, позивачем усунено недоліки позовної заяви.

Суд, ухвалою від 30.11.2023 за вказаним позовом відкрив провадження у справі №902/1363/23 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 26.12.2023.

За наслідками судового засідання 26.12.2023, суд відклав підготовче засідання на 25.01.2024, про що 26.12.2023 постановив відповідну ухвалу.

У визначену судом дату (25.01.2024) розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Матвійчука В.В. у відпустці.

Суд, ухвалою від 26.01.2024 продовжив строк підготовчого провадження по справі № 902/1363/23 на 30 днів та повідомив учасників справи про підготовче судове засідання у справі, яке призначено на 22.02.2024.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 21.03.2024, про що 22.02.2024 постановлено відповідну ухвалу.

На визначену судом дату представник позивача не з`явився. При цьому суд зважає на заяву № б/н від 04.12.2023 (вх. № 01-34/11562/23 від 04.12.2023), що надійшла через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" 04.12.2023, в якій представник позивача клопотав про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника Акціонерного товариства "КРЕДОБАНК".

Відповідачі правом участі в засіданні суду також не скористалися. При цьому суд зауважує, що ухвала про відкриття провадження у справі отримана першим відповідачем 03.12.2023, другим та третім відповідачами - 05.12.2023, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень зі штрихкодовими ідентифікаторами 303, 320, 311.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідачів про дату, час та місце судового слухання, але останні не скористалися правом на участь своїх представників у судовому засіданні.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України"). Роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010). До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника відповідача.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи, а також відзиву на позовну заяву, на день розгляду справи від відповідачів до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що відповідачів належним чином було повідомлено про дане судове засідання. Неявка останніх є підставою до розгляду справи за їх відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Поряд з цим слід зазначити, що положеннями ст.178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

За наслідками судового засідання 21.03.2024 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2021 року між Акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» (надалі - Банк, позивач) та Фермерським господарством «ФЕРМЕРПРОДУКТСЕРВІС» (надалі - Позичальник, відповідач-1) було укладено Генеральний договір №G337/ЮО-2021 про здійснення кредитування, (надалі - Генеральний договір).

Відповідно до умов Генерального договору Банк, в межах встановленого ліміту кредитування, здійснює кредитування Позичальника а саме: надає Позичальнику послуги по проведенню кредитних операцій, надалі-Кредитна операція/Кредитні операції, зокрема, надає Позичальнику кредит (одноразові кредити, кредитні лінії, овердрафт); надає прямі гарантії/непрямі гарантії контргарантії) виконання зобов`язань Позичальника, у розмірі та на умовах, обумовлених цим Договором та Додатковими договорами до цього Договору про проведення відповідної Кредитної операції, надалі - Додатковий договір/Додаткові договори, а Позичальник зобов`язується повернути Банку заборгованість по Кредитній операції/Кредитним операціям, зокрема, в залежності від виду Кредитної операції: суму наданого Позичальнику кредиту, надалі - Кредит; Грошову суму, сплачених Банком за рахунок власних коштів, відповідно до умов Гарантії/сплачену Банком по Авальованому Банком вексельному зобов`язанню Позичальника, надалі-основний борг по іншій Кредитній операції/інших/Кредитних операціях, а також сплачувати проценти, комісії, інші платежі, передбачені цим Договором та додатковими договорами.

Ліміт кредитування у базовій валюті кредитування - 1 520 000,00 гривень. (п. 2.1.1. Генерального договору)

Пунктом 2.1.2 Генерального договору передбачено наступні види Кредитних операцій а саме: інвестиційні кредити, кредитні лінії, обігові кредити, овердрафт, банківська гарантія.

Для кредитів, що видаються на підставі цього Договору може встановлюватися, фіксована та/або змінювана процентна ставка, Розмір фіксованої процентної ставки на момент укладення цього договору становить 30.00% річних - для кредитів у гривні., 7,25% - для кредитів у дол. США., 5.70% річних - для кредитів у ЄВРО., 7.25% річних-для кредитів у Польських злотих. Розмір Змінюваної Процентної ставки на Перший Період Дії Ставки становить: 12,65% річних - для кредитів у грн., 6,18 % - для кредитів у дол. США, 5,00% річних - для кредитів у ЄВРО (первинна процентна ставка). Конкретний тип та розмір процентної ставки, розмір Маржі, Період дії Змінюваної Процентної Ставки для Кредитів, що видаються в межах цього договору, зазначаються в додаткових договорах до цього Договору.

Терміни дії Ліміту кредитування до 25.03.2026 року. (п. 2.1.4. Генерального договору)

У пункті 2.4. Генерального договору сторони погодили, що додатковими договорами, які є невід`ємною частиною цього Договору, визначаються конкретні види Кредитних операцій та в залежності від виду Кредитних операцій умови їх надання в межах Ліміту кредитування, зокрема, форма та спосіб надання Кредиту/проведення іншої Кредитної операції, валюта, сума, порядок видачі Кредиту/проведення іншої Кредитної операції; цільове призначення Кредиту; строк Кредиту (кінцевий термін погашення Кредиту)/термін погашення Основного борг) за іншою Кредитною операцією; строк дії Гарантії, термін сплати по Авальованому вексельному зобов`язанні Позичальника; розмір та тип процентної ставки; розмір комісій, схема та порядок погашення Кредиту/Основного боргу за іншою Кредитною операцією, графік погашення Кредиту/Основного боргу, інші умови необхідні для надання Кредиту/проведення іншої Кредитної операції. Укладення Додаткового договору до цього Договору здійснюється за умови прийняття уповноваженим органом Банку позитивного рішення щодо падання Кредиту/проведення іншої Кредитної операції.

Для забезпечення виконання зобов`язань Фермерським господарством «ФЕРМЕРПРОДУКТСЕРВІС» перед Банком за Генеральним договором були укладені наступні Договори поруки:

- між Банком та громадянином ОСОБА_1 (надалі - відповідач-2, Поручитель 1) - Договір поруки від 29.03.2021 (надалі - Договір поруки 1);

- між Банком та громадянином ОСОБА_2 (надалі - відповідач-2, Поручитель 1) - Договір поруки від 29.03.2021 (надалі - Договір поруки 2);

За умовами пункту 1.1. кожного з Договорів поруки відповідачі 2, 3 поручилися перед Банком як Кредитором за виконання Фермерським господарством «ФЕРМЕРПРОДУКТСЕРВІС» як Боржником зобов`язань за Генеральним договором та Додатковими договорами.

В межах Генерального договору 02.04.2021 між Банком та Позичальником укладено Додатковий договір № 1 (далі - Кредитний договір) про надання кредитної лінії відповідно до Генерального договору про здійснення кредитування №G337/ЮО-2021 від 29 березня 2021 року.

Відповідно до Кредитного договору №1 строк кредитної лінії - включно до 31 березня 2022 року, максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією - 1 520 000,00 гривень, відповідно до пункту 5 Додаткового договору №1, Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит/кредити у повному обсязі, сплатити комісії, проценти та інші платежі за цим Додатковим договором шляхом перерахування у безготівковій формі та/або внесення готівки в касу Банку на рахунок зазначений в п.2.7 Додаткового договору , в порядку і терміни, передбачені Додатковим договором, але не пізніше строку дії кредитної лінії вказаного у п.2.5 Додаткового договору та Максимального ліміту заборгованості, який буде діяти в цей час.

На виконання зазначених умов Генерального договору, Кредитним договором визначено розмір кредиту, валюту кредиту, цільове призначення, процентну ставку, строк кредиту.

Відповідно до пункту 5 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит/кредити у повному обсязі, сплатити комісії, проценти та інші платежі за цим Додатковим договором шляхом перерахування у безготівковій формі та/або внесення готівки в касу Банку на рахунок зазначений в п.2.7 Додаткового договору, в порядку і терміни, передбачені Додатковим договором, але не пізніше строку дії кредитної лінії, вказаного у п. 2.5. Додаткового договору та Максимального ліміту заборгованості, який буде діяти в цей час. Нараховані відповідно до умов Додаткового договору проценти за попередній календарний місяць користування Кредитом підлягають сплаті Позичальником в період з 1 (першого) по 5 (п`яте) число (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, за який вони були нараховані. Якщо інші строки та/або порядок сплати комісії не встановлено п. 2.4. Додаткового договору та/або тарифами Банку, то нараховані за Додатковим договором комісії за попередній календарний місяць підлягають сплаті Позичальником в період з 1 (першого) по 5 (п`яте) число (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, за який вони були нараховані.

Аналогічний обов`язок Позичальника закріплено в п. 5.1. Генерального Договору про здійснення кредитування Позичальник зобов`язаний повернути Банку Кредит/Кредити/Основний борг по іншій Кредитній операції/інших Кредитних операціях у повному обсязі і в строки, передбачені цим договором додатковими договорами.

Отже, Позичальник в свою чергу зобов`язується провертати кредитні кошти, сплачувати проценти за їх користуванням, а також комісії та інші платежі, передбачені укладеним Додатковим договором.

Як слідує з матеріалів справи, позивач зобов`язання в межах Кредитного договору та Генерального договору, визначені зокрема в пунктах 2.1. Додаткового договору, та п.п. 2.1.1., 9.1. Генерального договору, виконав - надав відповідачу-1 кошти в розмірі та на умовах визначених Договорами, що підтверджено меморіальним ордером за № 18190028 від 05.04.2021 на загальну суму 1 520 000,00 грн., а також інформацією з Виписки про рух коштів по рахунку Позичальника.

У свою чергу, Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором, щодо повернення коштів та сплати за їх користування визначені зокрема в пунктах 5, 6 Кредитного договору належним чином не виконав, що підтверджується також і інформацією про рух коштів по рахунку та зазначено в розрахунку заборгованості, внаслідок чого станом на 18.10.2023 існує заборгованість 1 801 705,13 грн., з яких:

1 370 000,00 грн. - неповернута сума кредиту;

431 705,13 грн. - прострочені відсотки.

Матеріали справи свідчать про те, що Банком 13.12.2022 було направлено відповідачу-1 письмову вимогу від 09.12.2022 про повернення кредиту, в якій вимагав негайно погасити заборгованість за Кредитним договором №1 відповідно до Генерального договору на загальну суму 1 563 582,00 грн, з них: 1 370 000,00 грн - прострочена заборгованість за основним боргом; 193 582,00 грн - прострочена заборгованість за процентами.

Втім, відповідачем-1 вимога позивача залишена без належного реагування та виконання. Протилежного матеріали справи не містять.

Із змісту предмету Договорів поруки слідує, що Поручителі зобов`язуються відповідати перед Кредитором за виконання Фермерським господарством "ФЕРМЕРПРОДУКТСЕРВІС зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за Генеральним договором про здійснення кредитування G337/ЮО-2021 від 29 березня 2021р. укладеним між Боржником та Кредитором.

У випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором Кредитор письмово повідомляє Поручителя про це з зазначенням суми заборгованості Боржника. Поручитель зобов`язаний сплатити Кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним Договором. (п.п. 2.1., 2.2 Договорів поруки)

Також Банком 13.12.2022 було направлено відповідачам 2, 3 вимоги від 09.12.2022 щодо виконання зобов`язань за Договорами поруки.

Проте, як зазначив позивач, Поручителі свої зобов`язання за Договорами поруки не виконали.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів за Кредитним договором за Генеральним договором, у визначені ними строки, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів існуючу заборгованість в примусовому порядку.

З урахування встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до приписів ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини 1 статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Приписами статті 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем-1 договір відноситься до кредитних договорів, до регулювання правовідносин якого застосовуються положення про позику, кредит визначені параграфами 1, 2 глави 71 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Положеннями статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Судом встановлено, що відповідач-1 (Позичальник) за Кредитним договором отримав від позивача у строкове платне користування кредитні кошти в загальному розмірі 1 520 000,00 грн, зі строком повернення - до 31.03.2022 (включно).

Виконання Банком зобов`язань за Кредитним договором підтверджено меморіальним ордером за № 18190028 від 05.04.2021 на загальну суму 1 520 000,00 грн., інформацією з Виписки про рух коштів по рахунку Позичальника та розрахунком заборгованості.

У розрізі спірних правовідносин суд враховує правову позицію, що викладена у постанові Верховного Суду від 23.09.2019 року у справі № 910/10254/18, згідно якої банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а отже є належними доказами надання позичальнику кредитних коштів.

Крім того, розрахунок заборгованості, який було надано АТ "Кредобанк" до позовної заяви, є офіційним документом, що виготовляється уповноваженим працівником банку у ліцензованому програмному забезпеченні, у якому фіксується розподіл коштів на погашення заборгованості.

Відповідно до підпункту 14 пункту 3 Розділу І Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України (Заголовок в редакції Постанови Національного банку № 209 від 26.09.2022), що затверджене постановою правління Національного банку України від 04 07.2018 за № 75, первинний документ - документ, який містить відомості про операцію.

Відповідно до пункту 42 Розділу ІІІ Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно пункту 62 Розділу IV Положення в редакції Постанови Національного банку № 209 від 26.09.2022 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно вимог частини 1 статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач-1 взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту за Кредитними договорами належним чином не виконав, що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку та розрахунком заборгованості.

Доказів виконання відповідачем-1 взятих на себе зобов`язань за Кредитними договорами у повному обсязі матеріали справи не містять.

Доказів, які б спростовували наявність заборгованості за кредитом у розмірі 1 370 000,00 грн відповідач-1 суду не надав, розмір вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, у тому числі порукою.

Положеннями статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

За приписами статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Відповідно до пункту 1.1. Договорів поруки від 29.03.2021 Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов`язань за Генеральним договором про здійснення кредитування G337/ЮО-2021 від 29 березня 2021р.

Відповідно до пункту 2.1. Договорів поруки у випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором Кредитор письмово повідомляє Поручителя про це з зазначенням суми заборгованості Боржника.

Поручитель зобов`язаний сплатити Кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором (п. 2.2. Договору поруки).

За змістом п. 2.6. Договорів поруки Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Поручитель своїм підписом на цьому Договорі підтверджує, що як Поручитель він несе солідарну відповідальність за виконання зобов`язань Боржника, а також за будь-якого іншого боржника, в разі переведення боргу/заміну особи Боржника або смерті Боржника на підставі або у зв`язку з Кредитним договором.

Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язання Боржником в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й Боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки, витрат кредитора тощо.

Із матеріалів справи вбачається, що взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором та Договорами поруки відповідачі 2, 3 не виконали.

Частиною 1 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання.

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання (частина 4 статті 559 ЦК України).

Оскільки зобов`язання позичальника - Фермерського господарства "ФЕРМЕРПРОДУКТСЕТВІС" на користь Банку не виконані, поручителі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як солідарні Боржники відповідають перед Кредитором за виконання зобов`язання Боржником у тому ж обсязі, що і Боржник.

На дату звернення позивача з позовом, обставин припинення поруки з підстав визначених умовами Договорів поруки та чинним законодавством судом не встановлено.

Доказів, що спростовують розмір заборгованості за кредитом або доказів щодо її повної сплати відповідачами 2, 3 до суду не надано.

Приймаючи до уваги положення Договорів поруки щодо повної солідарної відповідальності Поручителів за виконання Боржником зобов`язання за Кредитним договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення з поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитом у розмірі 1 370 000,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення 431 705,13 грн заборгованості за процентами, нарахованими за користування кредитом за Додатковим договором № 1 від 02.04.2021, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.1.3. Генерального договору, на момент укладення цього договору: розмір фіксованої процентної ставки становить 30,00% річних - для кредитів у грн; розмір змінюваної процентної ставки на перший період дії ставки становить 12,65% річних - для кредитів у грн; розмір спеціальної процентної ставки за Кредитними операціями по Додаткових договорах про ненадання кредитних ліній Траншевий актів на момент укладення цього Договору становить 30,00% річних для кредитів у грн.; розмір процентної ставки за кредитними операціями про надання Гарантії/Гарантів на момент укладення цього Договору становить - 30,00% річних - для основного боргу у грн.

Пунктом 2.3. Додаткового договору №1 від 02.04.2021 встановлено змінюваний тип процентної ставки та погоджено, що розмір змінюваної процентної ставки за перший період дії ставки (первинна процентна ставка): 14,32% річних. Подальший розмір змінюваної процентної ставки визначається як базова ставка + маржа, в порядку, визначеному Договором. Період дії змінюваної процентної ставки: 3 повних календарних місяців. Перебіг першого періоду дії ставки починається з дня укладення Додаткового договору та завершується зі спливом календарного кварталу в якому відбулося укладення Додаткового договору. Маржа становить 7% (сім процентів) річних. Максимальний розмір змінюваної ставки за цим Додатковим договором не може перевищувати 30% (тридцять процентів) річних.

Пунктом 2.9. Кредитного договору визначено додаткові умови, та, серед іншого, погоджено наступне:

шляхом підписання цього Додаткового договору Сторони погодили, що кредити надаються Позичальникові в рамках Програми фінансової державної підтримки суб`єктів мікро- та малого підприємництва «Доступні кредити 5-7-9%», що затверджена Фондом розмітку підприємництва на виконання «Порядку надання фінансової державної підтримки суб`єктам мікропідприємництва та малого підприємництва», затвердженого Постановою кабінету Міністрів України № 28 від 24 січня 2020 року (зі змінами); (надалі - Програма) ат відповідно до умов Договору про співробітництво за програмою «Доступні кредити 5-7-9%», що укладений між Банком та Фондом розвитку підприємництва № 11 від 18 травня 2020 року (п. 2.9.1.);

Фондом розвитку підприємництва надається компенсація нарахованих процентів за користування Позичальником кредитними коштами (далі - Державна підтримка), в розмірі та строки, визначені умовами Програми, та у разі дотримання Позичальником умов Програми, Додаткового договору та Договору. Компенсація нарахованих процентів за користування кредитними коштами надається Фондом розвитку підприємництва Позичальнику з метою зниження його фактичних витрат на сплату встановленої п. 2.3. Додаткового договору процентної ставки за Кредитом, внаслідок чого такий Позичальник має сплачувати лише частину платежу із погашення процентів за користування Кредитом у розмірі, визначеному п. 2.9.3. Додаткового Договору процентної ставки за Кредитом, внаслідок чого такий Позичальник має сплачувати лише частину платежу із погашення процентів, з урахуванням інших умов Договору (п. 2.9.2);

у разі дотримання Позичальником умов Програми та/або умов цього Додаткового договору, Позичальник здійснює погашення процентів за користування Кредитом у розмірі, що розраховується за процентною ставкою, яка станом на дату укладання Додаткового договору складає 0% (нуль процентів) річних (далі - Компенсаційна процентна ставка). Сторони погодили, що Компенсаційна процентна ставка (0% річних) застосовується до дати погашення Кредиту (Основної заборгованості) у повному обсязі, але не довше ніж до моменту спливу 90 (дев`яносто) днів з моменту скасування (завершення) карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, або обмежувальних заходів, пов`язаних з її поширенням. Після спливу 90 (дев`яносто) днів з моменту скасування (завершення) карантину / обмежувальних заходів Позичальник сплачує проценти за користування Кредитом за Компенсаційною процентною ставкою у розмірі 3 % (три проценти) річних до моменту повного погашення кредиту. Розмір Компенсаційної процентної ставки переглядається та встановлюється Банком щоквартально згідно з процедурою, визначеною у п. 2.9.4. Додаткового договору відповідно до умов Програми (п. 2.9.3);

перегляд Компенсаційної процентної ставки на наступний квартал упродовж строку дії Додаткового Договору не здійснюється (п. 2.9.4.);

застосування Компенсаційної процентної ставки призупиняється у випадку прострочення Позичальником виконання зобов`язання зі сплати частини/повної суми основної заборгованості та/або прострочення виконання Позичальником зобов`язання зі сплати та сумою платежу, що повинен бути здійснений Позичальником відповідно до п. 2.9.3. Додаткового договору на строк більш ніж 15 (п`ятнадцять) календарних днів та/або прострочення здійснення інших платежів, передбачених Договором (п. 2.9.6.2.)

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що терміном повернення кредиту (строк дії кредитної лінії) за Додатковим договором № 1 від 02.04.2021 відповідно до Генерального договору про здійснення кредитування №G337/ЮО-2021 від 29.03.2021 є 31.03.2022 (включно).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, Банк здійснив нарахування процентів за користування кредитом за Кредитним договором з січня 2022 року по жовтень 2023 року.

Тобто позивачем здійснено нарахування процентів за межами строку кредитування (після 31.02.2022).

Пунктом 4 статті 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 дійшла висновку про те, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Тобто регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

Стосовно можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування Велика Палата Верховного Суду зауважила, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх.

Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд.

Велика Палата Верховного Суду у наведеній постанові зазначила, що при вирішенні відповідних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування (або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту). Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду також уточнила висновок, наведений у постанові від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, таким: у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за "користування кредитом" (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Отже нарахування процентів за "користування кредитом" по день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтуються на вимогах закону.

За висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у пункті 91 постанови від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України (пункт 116 постанови).

Із матеріалів справи слідує, що нарахування процентів позивачем здійснено саме за користування кредитом, про що зазначено у позовній заяві, розрахунку заборгованості, виписці по рахунку.

Отже, проценти, які заявлені до стягнення з відповідачів нараховані позивачем поза межами строку кредитування саме як проценти за користування кредитом, а не як міра відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України.

З урахуванням викладеного, суд вважає безпідставним нарахування банком процентів за користування кредитними коштами по день фактичного погашення кредитної заборгованості в повному обсязі, оскільки проценти, які сплачуються поза межами строку кредитування, не є процентами за "користування кредитом", а є мірою цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язання, яка не застосована позивачем до Позичальника та не є підставою для нарахування та стягнення процентів.

Враховуючи, що позивачем нараховані та заявлені до стягнення проценти в загальному розмірі 431 705,13 грн за користування кредитом з яких 382 517,70 грн нараховані поза межами строку кредитування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 382 517,70 грн простроченої заборгованості за процентами, нарахованими за користування кредитом є безпідставними та задоволенню не підлягають. Правомірними є вимоги позивача про стягнення 49 187,43 грн процентів, нарахованих за період кредитування з січня 2022 року по березень 2022 року.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку наявним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, за наведених вище мотивів.

В силу приписів п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, на відповідачів у рівних частинах покладаються витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 226, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Фермерського господарства "ФЕРМЕРПРОДУКТСЕРВІС" (вул. Жовтнева, буд. 124, відокремлена садиба ФГ "ФЕРМЕРПРОДУКТСЕРВІС", с. Михайлівка, Гайсинський (Бершадський) район, Вінницька область, 24463; ), громадянина ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), громадянина ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" (вул. Сахарова, буд. 78, м. Львів, 79026; ) 1 370 000 грн. 00 коп. - заборгованості за основною сумою кредиту за Додатковим договором № 1 від 02.04.2021 про надання кредитної лінії відповідно до генерального догоовру про здійснення кредитування № G337/ЮО-2021 від 31.03.2021 та 49 187 грн. 43 коп. - заборгованості за простроченими процентами.

Стягнути з Фермерського господарства "ФЕРМЕРПРОДУКТСЕРВІС" (вул. Жовтнева, буд. 124, відокремлена садиба ФГ "ФЕРМЕРПРОДУКТСЕРВІС", с. Михайлівка, Гайсинський (Бершадський) район, Вінницька область, 24463; ) на користь Акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" (вул. Сахарова, буд. 78, м. Львів, 79026; ) 7 095 грн. 94 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з громадянина ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" (вул. Сахарова, буд. 78, м. Львів, 79026; ) 7 095 грн. 94 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з громадянина ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" (вул. Сахарова, буд. 78, м. Львів, 79026; ) 7 095 грн. 94 коп. - витрат зі сплати судового збору.

В позові в частині стягнення 382 517,70 грн простроченої заборгованості за процентами, нарахованими за користування кредитом - відмовити.

Примірник повного судового рішення надіслати позивачу та представнику позивача - адвокату Вусу А.П. - до електронного кабінету в ЄСІТС. Відповідачам - рекомендованим листом, а також на відому суду адресу електронної пошти відповідача - ФГ "Фермерпродуктсервіс" - .

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 29 березня 2024 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - ФГ "Фермерпродуктсервіс" (вул. Жовтнева, буд. 124, відокремлена садиба ФГ "Фермерпродактсервіс", с. Михайлівка, Гайсинський (Бершадський) район, Вінницька область, 24463)

3 - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

4 - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )