РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.03.2024Справа № 910/19184/23
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог Сервіс»

про стягнення 1036791,30 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Наїдко Л.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.12.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Міністерства оборони України з вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог Сервіс» про стягнення 1036791,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не виконано належним чином взяті на себе зобов`язання за Договором №286/3/22/48 від 23.03.2022 в частині своєчасної поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2023 відкрито провадження у справі №910/19184/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

10.01.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли відзив на позовну заяву, клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та клопотання із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

10.01.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 90%.

10.01.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, зокрема, послався на виникнення обставин форс-можору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2024 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.02.2024.

18.01.2024 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

29.01.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 14.02.2024 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 28.02.2024.

У підготовчому засіданні 28.02.2024 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 20.03.2024.

У судове засідання 20.03.2024 з`явився представник відповідача, надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

Представник позивача у судове засідання 20.03.2024 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 28.02.2024 та розпискою про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 28.02.2024.

У судовому засіданні 20.03.2024 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.03.2022 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролог Сервіс» (виконавець) укладено Договір №286/3/22/48 про закупівлю для державних потреб товарів речової служби (за кошти Державного бюджету України), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у 2022 році поставити замовнику товар в асортименті, комплектності, кількості, у строки (терміни), вказані у договорі, а замовник - забезпечити приймання та оплату товару.

У п. 1.3 Договору №286/3/22/48 від 23.03.2022 сторони погодили, що у строк до 30.06.2022 відповідач зобов`язаний поставити товар (фляга індивідуальна польова) у кількості 100000,00 одиниць на суму 26500000,00 грн без ПДВ; у строк до 30.09.2022 відповідач зобов`язаний поставити товар (фляга індивідуальна польова) у кількості 210000,00 одиниць на суму 55650000,00 грн без ПДВ.

Ціна товару з ПДВ становить 98580000,00 грн.

Відповідно до п. 11.1 Договору №286/3/22/48 від 23.03.2022 договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 включно.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідачем в порушення умов укладеного між сторонами Договору №286/3/22/48 від 23.03.2022 було прострочено строк виконання обов`язку з поставки товару, у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 1036791,30 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач, зокрема, послався на виникнення обставин форс-можору.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. (ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Як встановлено судом, п. 1.3 Договору №286/3/22/48 від 23.03.2022 сторони погодили, що у строк до 30.06.2022 відповідач зобов`язаний поставити товар (фляга індивідуальна польова) у кількості 100000,00 одиниць на суму 26500000,00 грн без ПДВ; у строк до 30.09.2022 відповідач зобов`язаний поставити товар (фляга індивідуальна польова) у кількості 210000,00 одиниць на суму 55650000,00 грн без ПДВ.

Відповідно до Акту приймання-передачі військового майна №Р-1407 від 27.10.2022 було поставлено товар у кількості 10000 шт., із запізненням на 26 діб (термін постачання - до 30.09.2022 включно).

Відповідно до Акту приймання-передачі військового майна №Р-1408 від 27.10.2022 було поставлено товар у кількості 10000 шт., із запізненням на 26 діб (термін постачання - до 30.09.2022 включно).

Відповідно до Акту приймання-передачі військового майна №Р-1409 від 27.10.2022 було поставлено товар у кількості 10000 шт., із запізненням на 26 діб (термін постачання - до 30.09.2022 включно).

Відповідно до Акту приймання-передачі військового майна №Р-1410 від 27.10.2022 було поставлено товар у кількості 10000 шт., із запізненням на 26 діб (термін постачання - до 30.09.2022 включно).

Відповідно до Акту приймання-передачі військового майна №Р-1411 від 27.10.2022 було поставлено товар у кількості 10000 шт., із запізненням на 26 діб (термін постачання - до 30.09.2022 включно).

Відповідно до Акту приймання-передачі військового майна №Р-1412 від 27.10.2022 було поставлено товар у кількості 10000 шт., із запізненням на 26 діб (термін постачання - до 30.09.2022 включно).

Відповідно до Акту приймання-передачі військового майна №Р-1413 від 27.10.2022 було поставлено товар у кількості 10000 шт., із запізненням на 26 діб (термін постачання - до 30.09.2022 включно).

Відповідно до Акту приймання-передачі військового майна №Р-1414 від 27.10.2022 було поставлено товар у кількості 10000 шт., із запізненням на 26 діб (термін постачання - до 30.09.2022 включно).

Відповідно до Акту приймання-передачі військового майна №Р-1415 від 27.10.2022 було поставлено товар у кількості 10000 шт., із запізненням на 26 діб (термін постачання - до 30.09.2022 включно).

Відповідно до Акту приймання-передачі військового майна №Р-1416 від 27.10.2022 було поставлено товар у кількості 8500 шт., із запізненням на 26 діб (термін постачання - до 30.09.2022 включно).

Відповідно до Акту приймання-передачі військового майна №Р-1376 від 22.10.2022 було поставлено товар у кількості 950 шт., із запізненням на 21 добу (термін постачання - до 30.09.2022 включно).

Відповідно до Акту приймання-передачі військового майна №Р-1375 від 22.10.2022 було поставлено товар у кількості 10000 шт., із запізненням на 21 добу (термін постачання - до 30.09.2022 включно).

Відповідно до Акту приймання-передачі військового майна №Р-1374 від 22.10.2022 було поставлено товар у кількості 10000 шт., із запізненням на 21 добу (термін постачання - до 30.09.2022 включно).

Відповідно до Акту приймання-передачі військового майна №Р-1373 від 22.10.2022 було поставлено товар у кількості 10000 шт., із запізненням на 21 добу (термін постачання - до 30.09.2022 включно).

Відповідно до Акту приймання-передачі військового майна №Р-435 від 06.07.2022 було поставлено товар у кількості 9850 шт., із запізненням на 5 діб (термін постачання - до 30.06.2022 включно).

Відповідно до Акту приймання-передачі військового майна №Р-429 від 04.07.2022 було поставлено товар у кількості 50 шт., із запізненням на 3 доби (термін постачання - до 30.06.2022 включно).

Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідачем було прострочено поставку товару, а саме:

1) товар в кількості 50 штук на суму 15900,00 грн. поставлений з запізненням на 3 доби;

2) товар в кількості 9850 штук на суму 3132300,00 грн. поставлений з запізненням на 5 діб;

3) товар в кількості 30950 штук на суму 9842100,00 грн. поставлений з запізненням на 21 добу;

4) товар в кількості 98500 штук на суму 31323000,00 грн. поставлений з запізненням на 26 діб.

При цьому, судом враховано, що датою поставки продукції вважається дата, вказана одержувачем товару в акті приймання-передачі товару, що оформлений та підписаний відповідно до Порядку здійснення контролю за якістю речового майна, що постачається для потреб Збройних Сил України, який затверджено наказом Міністерства оборони України від 19.07.2017 №375, з огляду на що суд відхиляє заперечення відповідача про те, що датою поставки товару слід вважати дату накладної.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У зв`язку з простроченням виконання відповідачем обов`язку з поставки товару позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 1036791,30 грн (відповідно до розрахунку, наведеного у позовній заяві).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 7.3.2 Договору №286/3/22/48 від 23.03.2022 за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної ціни договору.

Перевіривши розрахунки пені, наведений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку щодо їх обґрунтованості на загальну суму 1036791,30 грн. (у розмірі, заявленому позивачем).

У відзиві на позовну заяву відповідач послався на існування форс-мажорних обставин.

Зокрема, відповідач повідомив, що з метою виконання ним умов Договору №286/3/22/48 від 23.03.2022, укладеного з позивачем, відповідачем було укладено відповідний договір з WNC PTE.Ltd.Ltd (Республіка Сінгапур) на закупівлю товару, який виготовляється в Китаї.

Однак, станом на 30.09.2022 відповідний товар не було отримано через внутрішні обмеження та введення карантину в Китаї, з огляду на що всі вантажі, які прибували в Китай у період з 30.08.2022 по 31.10.2022, були піддані обов`язковому карантину на період 30 днів з метою запобігання поширення короновірусної хвороби.

Про вказані обставини відповідач відповідно до умов Договору №286/3/22/48 від 23.03.2022 повідомив позивача.

При цьому, сторонами долучено до матеріалів справи копію Сертифікату Полтавської торгово-промислової палати №5300-22-1463, в якому засвідчено період існування форс-мажорних обставин за Договором №286/3/22/48 від 23.03.2022 у період з 20.09.2022 по 27.10.2022.

У пункті 1 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

За змістом частини другої статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, норма частини другої статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

В статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката.

Суд зазначає, що сертифікат ТПП є одним з доказів, який може підтверджувати існування обставин форс-мажору, та якому судом надається оцінка як і іншим доказам, поданим сторонами.

Згідно з п. 8.1 Договору №286/3/22/48 від 23.03.2022 сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін, а саме знищення внаслідок бойових дій виробничих потужностей виконавця партії товару, тощо.

Відповідно до п. 8.2 Договору №286/3/22/48 від 23.03.2022 сторона, що не може виконувати зобов`язання внаслідок дій непереборної сили повинна не пізніше ніж протягом 5 робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Згідно з п. 8.3 Договору №286/3/22/48 від 23.03.2022 доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ, котрий видається місцевими органами влади, або ДСНС за місцезнаходженням однієї із сторін за договором, або Торгово-промислової палати України.

Відповідно до п. 8.4 Договору №286/3/22/48 від 23.03.2022 сторони можуть бути звільнені від відповідальності за часткове чи повне невиконання обов`язків за договором,якщо доведуть, що воно було викликане неконтрольованою перешкодою, як відбулась поза контролем сторін і виникло після укладення договору та стороною було дотримано умови п. 8.1.-8.3 даного договору.

Невиконання або неналежне виконання постачальником п.п. 8.1-8.3 даного договору позбавляє останнього права посилатися на обставини непереборної сили та не звільняє його від відповідальності за порушення зобов`язань (п. 8.5 Договору №286/3/22/48 від 23.03.2022).

Вказаними умовами договору сторони погодили, що вони звільняються від відповідальності у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення договору.

Однак, станом на дату укладення Договору №286/3/22/48 від 23.03.2022 карантинні обмеження, пов`язані з Covid-19, вже існували, а отже, посилання відповідача на вказані обставини як на підставу звільнення його від відповідальності є необгрунтованими.

Крім того, відповідно до п. 8.2 Договору №286/3/22/48 від 23.03.2022 сторона, що не може виконувати зобов`язання внаслідок дій непереборної сили повинна не пізніше ніж протягом 5 робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Доказів повідомлення відповідачем позивача про виникнення форс-мажорних обставин у строки, встановлені у п. 8.2 Договору №286/3/22/48 від 23.03.2022, матеріали справи не місять.

За наведених обставин суд відхиляє заперечення відповідача щодо виникнення обставин форс-мажору (карантинні обмеження), які звільняють відповідача від відповідальності, передбаченої умовами Договору №286/3/22/48 від 23.03.2022.

10.01.2024 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 90%.

Обгрунтовуючи вказане клопотання, відповідач зазначив, що він є постачальником товарів для військових потреб, отримувачем якого є Міністерство оборони України. Наразі товариством укладено та виконується ряд державних контрактів, предметом яких є товари, які є необхідними для Збройних Сил України, а стягнення штрафних санкцій у заявлених розмірах може призвести до неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за іншими договорами та призвести до зриву поставок товарів, що є неприйнятним, особливо в воєнних умовах.

По друге, неможливість виконання умов договору у встановлений строк пов`язана з наявністю проблем у ланцюгах міжнародних перевезень, викликаних розповсюдженням короновірусної інфекції.

По третє, прострочення строку поставки товару за Договором №286/3/22/48 від 23.03.2022 є винятковим випадком, пов`язаним з обставинами, які не залежали від відповідача.

Крім того, відповідачем виконано зобов`язання за договором в повному обсязі, прострочення поставки не призвело до настання негативних наслідків для позивача, зокрема збитків позивачу не заподіяно. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, як б вказували на завдання позивачу шкоди.

Отже, як вказує відповідач, в даному випадку штрафні санкції не носять виключно компенсаційний характер, вони є неспівмірними, перетворюються на непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній станом на час апеляційного розгляду справи) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 Цивільного кодексу України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру процентів річних, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначено, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін та ненадання відповідачем доказів понесення ним збитків у зв`язку з простроченням виконання відповідачем обов`язку з поставки товару, яке було незначним, суд дійшов висновку зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 30%.

Отже, позовні вимоги Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог Сервіс» про стягнення пені у розмірі 1036791,30 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 725753,91 грн

Судовий збір покладається на відповідача (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог Сервіс» (03187, м. Київ, вул. Академіка Глушкова, буд. 9-Г, офіс 236; ідентифікаційний код: 42423986) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код: 00034022) пеню у розмірі 725753 (сімсот двадцять п`ять тисяч сімсот п`ятдесяти три) грн 91 коп. та судовий збір у розмірі 15551 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят одна) грн 87 коп.

3. В іншій частині позову відмовлено.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тексти складено та підписано 27.03.2024.

Суддя О.М. Спичак