РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.03.2024Справа № 910/80/24
За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця,5, ідентифікаційний номер 40075815) в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський,11/15, ідентифікаційний номер 40081347)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Вагон Сервіс" (03186, м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова,5, ідентифікаційний код 37269467)

про стягнення 439 917,65 грн (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 23.01.2024).

Суддя Мандичев Д.В.

Представники учасників: не викликались.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва " АТ "Укрзалізниця" (далі - позивач, Залізниця) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Вагон Сервіс" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення 34 456,59грн. штрафу та 7 810,14грн. пені за неналежне виконання умов Договору поставки № ЦЗВ-01-04723-01 від 01.08.2023 за рознарядкою від 10.10.2023 № ЦЗВ-20/3798.

Ухвалою суду від 04.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Ухвалою суду від 22.01.2024 залишено позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" без руху. Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" встановлено подати до Господарського суду міста Києва протягом 5 днів з дня підписання даної ухвали докази сплати судового збору в розмірі 2684 грн.

23.01.2024 до суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" надійшла заява про збільшення позовних вимог.

25.01.2024 до суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 05.02.2024 судом було вирішено продовжити розгляд справи № 910/80/24 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), було прийнято заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" про збільшення розміру позовних вимог.

23.02.2024 до суду від відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.

28.02.2024 позивачем до суду через систему «Електронний суд» була подана відповідь на відзив.

04.03.2024 Товариством до суду через систему «Електронний суд» були подані письмові заперечення на відповідь на відзив.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2023 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ "Укрзалізниця», як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Вагон Сервіс», як постачальником, був укладений договір поставки № ЦЗВ-01-04723-01 (далі - договір).

Умовами пункту 1.1. договору сторони передбачили, що постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товар, відповідно до Специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на умовах цього договору.

Кількість, асортимент, марка, рік виготовлення та виробник товару визначаються у Специфікації до цього договору (пункт 1.3 договору)

Відповідно до пункту 4.1 договору постачальник здійснює поставку товару автомобільним транспортом на умовах СРТ (перевезення сплачено до…) пункт призначення - згідно рознарядки покупця відповідно до «Інкотермс» у редакції 2020 року. У випадку наявності розбіжностей між умовами цього договору та правилами «Інкотермс» у редакції 2020 року, умови цього договору матимуть перевагу.

Поставка Товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Строк поставки товару - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту надання письмової рознарядки покупцем. Місце поставки згідно рознарядки покупця (пункт 4.2. договору).

Згідно з пунктом 4.5 сторони домовились, що рознарядка покупця на товар направляється ним постачальнику в один з таких способів: на поштову адресу постачальника, зазначену в договорі (листом оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення); вручається уповноваженому представнику постачальника під розпис; шляхом відправлення на електронну адресу постачальника (зазначену в цьому договорі) сканкопії відповідної рознарядки форматі PDF або будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. Документ вважається отриманим постачальником з дати його направлення покупцем на електронну адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення покупця.

Відповідно до пункту 7.2 договору оплата за кожну партію поставленого товару за цим договором проводиться покупцем на 10 (десятий) банківський день з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимог законодавства України, відповідно до рахунку-фактури на поставку товару, обумовлену згідно з пунктом 4.2. цього договору при наявності документів, зазначених у пункті 5.4 цього договору.

На виконання умов 10.10.2023 Залізниця направила на електронну адресу відповідача () та 11.10.2023 засобами поштового зв`язку письмову рознарядку від 10.10.2023 № ЦЗВ- 20/3798 щодо готовності прийняти партію запасних частин до швидкостемірів на загальну суму 229 710,60 грн з ПДВ. Згідно умов пункту 4.2 договору кінцевою датою поставки Товару за рознарядкою від 10.10.2023 є 09.11.2023 включно.

Партію Товару, передбачену рознарядкою від 10.10.2023 на загальну суму 229 710,60 грн, Товариством поставлено не було.

Також, на виконання умов договору 16.11.2023 Залізниця направила на електронну адресу відповідача (vagoncervice№gmail.com) та 17.11.2023 засобами поштового зв`язку письмову рознарядку від 16.11.2023 № ЦЗВ- 20/4449 щодо готовності прийняти партію запасних частин до швидкостемірів на загальну суму 2 670 725,52 грн з ПДВ. Згідно умов пункту 4.2 договору кінцевою датою поставки Товару за рознарядкою від 16.11.2023 є 16.12.2023 включно.

Разом з тим, 07.12.2023 між філією «ЦЗВ» та ТОВ «НВП «ВАГОН СЕРВІС» було укладено додаткову угоду № 2 до договору в частині зміни ціни Товару, щодо її зменшення без зменшення кількості Товару.

Партію Товару, передбачену рознарядкою від 16.11.2023 (з урахуванням додаткової угоди від 07.12.2023) на загальну суму 2 338 255,97 грн, Товариством поставлено не було.

28.11.2023 та 26.12.2023 позивачем на адресу відповідача були скеровані претензії із вимогою про сплату штрафних санкцій (штрафу та пені) у розмірі 35 145,72 грн та 350 738,40 грн відповідно. Вказані претензії не були отримані Товариством за своєю юридичною адресою та засобами поштового зв`язку були повернуті Залізниці у зв`язку із закінченням терміну зберігання 566 та 575).

Оскільки вказані претензії залишені без виконання, Залізниця звернулась із цим позовом до суду, в межах якого просила суд стягнути 34 456,59 грн штрафу та 12 634,05 грн пені за період з 25.11.2023 по 18.01.2024 за рознарядкою від 10.10.2023 та 350 738,40 грн штрафу та 42 088,61 грн пені за період з 01.01.2024 по 18.01.2024 за рознарядкою від 16.11.2023.

У свою чергу відповідач частково заперечує проти задоволення позову, а саме в частині стягнення штрафних санкцій за рознарядкою від 16.11.2023, посилаючись на те, відповідач зазнав дії обставин непереборної сили, про які сторона повідомила та підтвердила документом, виданим компетентним органом а тому Товариство звільняється від відповідальності за невиконання зобов`язань за договором. У діях відповідача відсутній склад господарського правопорушення. Відтак й штрафні санкції передбачені договором не підлягають застосовуванню до відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, щодо позову господарський суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільний кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписи вказаної статті кореспондуються із нормами статті 712 ЦК України. Частиною 2 якої передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та сторонами не спростовано, що предметом спірного договору була поставка товару у строк до 09.11.2023 включно та до 16.12.2023 включно.

Згідно із частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня), як то передбачено статтями 549, 611 ЦК України.

Приписами статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У своєму письмовому відзиві Товариство зазначило, що 10.10.2023 на адресу відповідача надійшла рознарядка № ЦЗВ-20/3798 щодо постачання партії запасних частин до швидкостемірів на загальну суму 229 710,60 грн. з ПДВ, також 16.11.2023 на адресу відповідача надійшла рознарядка № ЦЗВ-20/4449 щодо постачання запасних частин до швидкостемірів, на загальну суму 2 670 725,52 грн. з ПДВ. Дійсно Товариством не виконано обов`язок з постачання продукції за вище зазначеними рознарядками, утім невиконання рознарядки від 16.11.2023 № ЦЗВ-20/4449 пов`язано з виключними обставинами непереборної сили про, що позивача було повідомлено у визначений договором спосіб та строк.

Разом з тим, щодо порушення виконання зобов`язання за рознарядкою від 10.10.2023 відповідач не надав своїх заперечень. Натомість у письмовому відзиві не заперечував проти стягнення 34 456,59 грн штрафу та 12 634,05 грн пені за період з 25.11.2023 по 18.01.2024 за рознарядкою від 10.10.2023.

Частиною 1 статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частин 1, 2 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (далі - Закон) передбачено, що цей закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Підпунктом 9.3.1. пункту 9.3 договору передбачено, що при порушенні строків постачання постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15 % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених пунктом 4.2. цього договору, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суд здійснив перерахунок заявлених Залізницею сум штрафних санкцій, та дійшов висновку про те, що до стягнення з відповідача підлягає стягненню штраф та пеня в заявленому розмірі, тобто 34 456,59 грн штрафу та 12 634,05 грн пені.

Щодо нарахування та стягнення з відповідача штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язання за рознарядкою від 16.11.2023 суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 10.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, якщо таке невиконання є наслідком дії обставин або подій непереборної сили, які виникли після укладання цього Договору та виникли поза волею Сторін.

Пунктом 10.2 договору сторона, що не може виконати зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі, з подальшим наданням підтверджуючих документів у строк, що не перевищує 30 (тридцять) робочих днів. Належним доказом наявності вище зазначених обставин та їх тривалості є сертифікат, виданий Торгово - промисловою палатою України або уповноваженими нею регіональними торгово - промисловими палатами. Якщо строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 60 (шістдесят) календарних днів, кожна зі Сторін в установленому порядку має право розірвати цей договір.

13.12.2023 на адресу відповідача надійшла сканована копія сертифікату від 13.12.2023 № 2300-23-4719, яким Запорізька торгово - промислова палата засвідчує форс - мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану (тривалі повітряні тривоги в м. Запоріжжя, що призводять до зупинення виробничого процесу) Товариству з обмеженою відповідальністю «Машинобудівний завод «КВІК» щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: поставка продукції, яка придбавається для потреб АТ «Українська залізниця», а саме - частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу, обладнання для контролю залізничного руху, згідно заявки № 11/156 від 18.11.2023 за договором поставки товарів від 01.06.2023 № 0106.1 укладеним з відповідачем.

Того ж дня, відповідач звернувся до Запорізької торгово - промислової палати з заявою № 836 про засвідчення форс - мажорних обставин. Сертифікатом від 15.12.2023 №2300-23-4729 Запорізькою торгово - промисловою палатою засвідчено форс - мажорні обставини (обставини непереборної сили): військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану (тривалі повітряні тривоги в м. Запоріжжя, що призводять до зупинення виробничого процесу) видане Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство «ВАГОН СЕРВІС» щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: поставка товару виробництва ТОВ «Машинобудівний завод «КВІК», а саме - частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу, обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до швидкостемірів), за найменуванням та в кількості згідно рознарядки № ЦЗВ-20/4449 від 16.11.2023 за договором поставки № ЦЗВ-01-04723-01 від 01.08.2023 укладеним з Філією «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Настання обставин непереборної сили підтверджено: договором постави № ЦЗВ-01-04723-01 від 01.08.2023 із специфікацією № 1; рознарядка Філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» № ЦЗВ-20/4449 від 16.11.2023; договору № 0106.1 від 01.06.2023 укладеному між ТОВ «НВП «ВАГОН СЕРВІС» та ТОВ «Машинобудівний завод «КВІК»; сертифікату про форс - мажорні обставини (обставини непереборної сили) Запорізької ТПП № 2300-23-4719, виданому для ТОВ «Машинобудівний завод «КВІК». Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 18.11.2023 та тривають на 15.12.2023. Листом від 15.12.2023 № 1279/1 відповідач повідомив позивача про настання обставин непереборної сили та надав копію сертифікату від 15.12.2023 № 2300-23- 4729.

Листом від 30.12.2023 № 1279/2 у відповідь на претензію від 26.12.2023 № ЦЗВ-20/5117 відповідач повторно звернув увагу Позивача на обставини переборної сили, які виникли підчас виконання рознарядки від 16.11.2023 № ЦЗВ-2-/4449 та просив останнього керуватися Розділом 10 Договору, а саме: 1. Прийняти до відома настання обставин непереборної сили, що засвідчені у передбачений законом спосіб; 2. Визнати поважними причини порушення зобов`язання за рознарядкою від 16.11.2023 № ЦЗВ-20/4449; 3. Звільнити ТОВ «НВП «ВАГОН СЕРВІС» від відповідальності за невиконання зобов`язань; 4. Утриматись від стягнення штрафних санкцій за Договором; 5. Укласти додаткову угоду про розірвання договору.

Наведені вище обставини свідчать про дотримання з боку відповідача строку повідомлення Укрзалізниці про настання обставин непереборної сили, як то передбачено пунктом 10.1 та 10.2 договору поставки.

Згідно з положеннями статті 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені статтею 617 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс- мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності. Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс- мажорних обставин. Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору. Аналогічні висновки містяться в постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21.

Товариство скористалося правом передбаченим пунктом 8.4. договору, яким сторони погодили, що у разі коли строк дії обставин непереборної сили продовжуються більше ніж 60 днів, кожна зі сторін має право розірвати цей договір шляхом направлення повідомлення (цінним листом з описом вкладення) про відмову від договору в односторонньому порядку з наданням документу, виданого Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим на це органом України та/або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин, яким засвідчується існування обставин непереборної сили та те, що такі обставини тривають більше ніж 60 днів поспіль. В такому випадку договір припиняє свою дію з дати зазначеної у повідомленні про відмову від договору але не раніше дати отримання повідомлення.

У зв`язку із триваючим характером виниклих форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили виконання зобов`язань зі сторони Товариства за договором поставки, відповідач звернувся до уповноваженого органу для отримання сертифікату, підтверджуючого настання та тривалість цих обставин.

Відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 Регламенту засвідчення Торгово - промисловою палатою України та регіональними торгово - промисловими палатами форс - мажорних обставин (обставини непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП. ТПП України уповноважує регіональні ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов`язань за: - умовами зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України; - умовами зовнішньоекономічних договорів, контрактів, типових договорів, угод, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України; - умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палати України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс- мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

У будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Як було зазначено вище п. 10.1 та 10.2 договору сторони погодили, що сторона звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, якщо таке невиконання є наслідком дії обставин або подій непереборної сили, які виникли після укладання цього договору та виникли поза волею Сторін.

Належним доказом наявності вище зазначених обставин та їх тривалості є сертифікат, виданий Торгово - промисловою палатою України або уповноваженими нею регіональними торгово - промисловими палатами.

Таким чином наданий позивачу сертифікат від 15.12.2023 №2300-23-4729 відповідає розділу 10 договору, статей. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та пунктів 4.1, 4.2. Регламенту засвідчення Торгово - промисловою палатою України та регіональними торгово - промисловими палатами форс - мажорних обставин (обставини непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5). Відтак сертифікат від 27.01.2022 № 3200-22-0038 є належним доказом існування обставин непереборної сили, що виникли у відповідача.

Вказане свідчить про те, що продовження виконання постачальником своїх зобов`язань є неможливим за спірним договором поставки.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Беручи до уваги викладене, враховуючи, що Товариством було виконано приписи пункту 10.1 та 10.2 договору щодо повідомлення про настання форс-мажорних обставин, а також враховуючи той факт, що відповідач не міг передбачити та вплинути на події та їх наслідки, які наступили у виробника товару ТОВ «Машинобудівний завод «КВІК», суд дійшов висновку про доведеність Товариством факту неможливості виконання зобов`язань за договором поставки, а саме рознарядки від 16.11.2023 внаслідок настання обставин непереборної сили. Вказане свідчить про наявність підстав застосування приписів статті 614, 617 ЦК України, а тому відсутні підстави покладення на відповідача відповідальності за порушення строків виконання зобов`язання у вигляді стягнення пені та штрафу. Такого висновку суд дійшов з урахуванням того, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013. Аналогічна правова позиція також закріплена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 236 ГПК України).

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Згідно із статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237-238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Вагон Сервіс" (03186, м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова,5, ідентифікаційний код 37269467) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця,5, ідентифікаційний номер 40075815) в особі філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Укрзалізниця" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський,11/15, ідентифікаційний номер 40081347) 34 456 (тридцять чотири тисячі чотириста п`ятдесят шість) грн 59 коп. штрафу, 12 634 (дванадцять тисяч шістсот тридцять чотири) грн 05 грн пені та судовий збір у розмірі 706 (сімсот шість) грн 36 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. У частині стягнення 350 738,40 грн штрафу та 42 088,61 грн пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22.03.2024

Суддя Д.В.Мандичев