ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2024 Справа № 914/3747/23

За позовом: Комунального підприємства Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради Львівської області, м. Дрогобич Львівської області

до відповідача: Комунального підприємства Володар Бориславської міської ради, м. Борислав Львівської області

про стягнення 44 044, 47 грн.

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Артишук В.І.

Представники:

від позивача: Бердар Сергій Васильович представник.

від відповідача: Сливка Василь Васильович - представник.

На розгляді Господарського суду Львівської області перебуває справа № 914/3747/23 за позовом Комунального підприємства Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради Львівської області до Комунального підприємства Володар Бориславської міської ради про стягнення 44 044, 47 грн.

Ухвалою суду від 01.01.2024 було відкрито провадження у справі № 914/3747/23 за правилами спрощеного провадження та судове засідання призначено на 22.01.2024. Ухвалою суду від 22.01.2024 в судовому засіданні оголошено перерву до 19.02.2024. Ухвалою суду від 19.02.2024 в судовому засіданні оголошено перерву до 18.03.2024.

В судове засідання, 18.03.2024, представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник відповідача в судове засідання, 18.03.2024, з`явився, позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та усних запереченнях.

Враховуючи те, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 18.03.2024 справу розглянуто по суті та оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Комунальне підприємство Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради Львівської області (надалі позивач, виконавець) звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Комунального підприємства Володар Бориславської міської ради (надалі відповідач, споживач) про стягнення 44 044, 47 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Господарського суду Львівської області від 06.03.2023 у справі № 914/2819/22 з врахуванням зменшення позовних вимог (в зв`язку із частковим погашенням відповідачем заборгованості під час розгляду справи) з КП Володар стягнуто на користь позивача 432 535, 63 грн заборгованості за надані послуги з централізованого водовідведення, 13 254, 64 грн пені, 80 367, 62 грн індексу інфляції, 10 894, 31 грн 3 % річних та судовий бір в розмірі 6 444, 62 грн. Крім цього, розстрочено виконання рішення суду на 6 місяців шляхом стягнення заборгованості в розмірі 537 052, 10 грн рівними частинами по 89 509, 68 грн щомісячно.

Судом у справі № 914/2819/22 встановлено факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем, а також факт прострочення виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.

Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України 24 379, 71 грн інфляційних втрат, 12 730, 14 грн 3 % річних та 6 934, 62 грн пені, нарахованих позивачем у зв`язку з несвоєчасною сплатою відповідачем боргу до моменту фактичного погашення ним заборгованості.

Позиція відповідача.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач посилається на те, що його вина в несвоєчасній сплаті за послуги з водовідведення відсутня, оскільки ним повністю і вчасно виконано свої зобов`язання згідно рішення суду, яким було надано розстрочку, дана обставина визнається сторонами, а тому доказуванню не підлягає. Ані законом, ані договором між позивачем та відповідачем не встановлено будь-якої відповідальності у разі прийняття судом рішення про розстрочення оплати боргу. А покликання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18, не може братися судом до уваги при вирішенні даного спору, оскільки ця постанова є висновком судової колегії з приводу спору в конкретній справі (обставини якої суттєво відрізняються від даної справи) і згадані висновки ВП ВС не можуть розцінюватися як положення закону чи договору про які йдеться у ст. 614 ЦК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю виходячи з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як встановлено судом, між сторонами у справі укладено договір № 5136 про надання послуг з централізованого водовідведення від 17.01.2022 року, за яким виконавець зобов`язався надавати споживачеві послуги з централізованого водовідведення ДК 021:20-0 (відведення стічних вод), а споживач зобов`язався оплачувати надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у порядку, строки та на умовах, передбачених договором (п.1. договору).

Відповідно до п. 1, 2. договору, послуги надаються споживачеві безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Послуга з централізованого водовідведення надається у мережі виконавця з мереж споживача за умови справності мереж споживача.

Пунктом 7 договору встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць (з 01 числа по останній день місяця). Оплата послуг здійснюється не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом. Рахунки на оплату послуг формуються виконавцем на основі даних про обсяг скиду стічних вод до мереж виконавця та надаються споживачеві (його представникові) не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги. Рахунки надаються у паперовому вигляді та на безоплатній основі.

Відповідно до п. 8. договору споживач надає виконавцю дані про обсяги скинутих стічних вод до мереж виконавця у паперовому вигляді останнього дня місяця, в якому надавалися послуги.

Згідно з п. 42 договору виконавець, згідно цього договору, надає послугу централізованого водовідведення споживачу, а саме проводить приймання, транспортування та очистку стічних вод. Стічні води, що скидаються споживачем повинні відповідати вимогам «Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 № 316. Ліміт споживання наданих послуг з централізованого водовідведення 589 840 м3 на рік, 49 126 м3 на місяць, 1 616 м3 в добу. Максимальний миттєвий скид стічних вод не може перевищувати 310 м3/год.

На виконання умов договору позивачем, за період з березня по жовтень 2022 року надані відповідачу послуги з централізованого водовідведення. Загальна суму наданих позивачем послуг складає 1 667 615, 03 грн.

Відповідно до п. 11 договору, оплата послуг здійснюється в безготівковій формі. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Відповідачем надані позивачем послуги було оплачено лише на суму 1 235 079, 40 грн.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати заборгованості за договором, позивач був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права, а саме про стягнення з відповідача 432 535, 63 грн заборгованості за надані послуги з централізованого водовідведення (з урахуванням зменшення позовних вимог), 13 254, 64 грн пені нарахованої на підставі п. 12 договору та 80 367, 62 грн індексу інфляції, 10 894, 31 грн 3 % річних нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України станом на 28.11.2022.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.03.2023 у справі № 914/2819/22, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 29.05.2023, стягнуто з Комунального підприємства Володар Бориславської міської ради на користь Комунального підприємства Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради Львівської області 432 535, 63 грн заборгованості за надані послуги з централізованого водовідведення, 13 254, 64 грн пені, 80 367, 62 грн індексу інфляції, 10 894, 31 грн 3 % річних та судовий збір в розмірі 6 444, 62 грн. Розстрочено рішення суду на 6 місяців шляхом стягнення заборгованості в розмірі 537 052, 10 грн рівними частинами по 89 508, 68 грн щомісячно.

Судом встановлено, що після відкриття 14.11.2022 провадження у справі № 914/2819/22 відповідач здійснив такі оплати на погашення заборгованості, що виникла за період березень-жовтень 2022 року, згідно договору:

- 29.12.2022 оплата 211 004, 35 грн за послуги, надані в серпні 2022 року,

- 30.12.2022 оплата 211 004, 35 грн за послуги, надані в липні 2022 року;

- 30.01.2023 оплата 204 197, 76 грн за послуги, надані в вересні 2022 року;

- 15.06.2023 оплата 89 509, 68 грн згідно з рішенням суду від 06.03.2023;

- 25.07.2023 оплата 89 509, 68 грн згідно з рішенням суду від 06.03.2023;

- 23.08.2023 оплата 89 509, 68 грн згідно з рішенням суду від 06.03.2023;

- 22.09.2023 оплата 89 509, 78 грн згідно з рішенням суду від 06.03.2023;

- 20.10.2023 оплата 89 509, 70 грн згідно з рішенням суду від 06.03.2023;

- 22.11.2023 оплата 89 509, 70 грн згідно з рішенням суду від 06.03.2023.

Фактично відповідач погасив заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення (за період березень 2022 року жовтень 2022 року) тільки 22.11.2023 року.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача, за період з березня по жовтень 2022 року, була стягнута судом у справі 914/2819/22 та повністю погашена лише 22.11.2023, то з 29.11.2022, позивач, на підставі ст. 625 ЦК України, нарахував відповідачу 3 % річних в розмірі 12 730, 14 грн, інфляційні втрат в розмірі 24 379, 71 грн та пеню в розмірі 6 934, 62 грн.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини першої статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 12 договору, у разі несвоєчасного здійснення платежів за послуги споживач сплачує пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором про надання послуг з централізованого водовідведення, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу,

З огляду на зазначене, судом встановлено, що судовими рішеннями у справі 914/2819/22 з відповідача стягнуто грошові суми у розмірі 537 052, 10 грн і такі зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов`язанням. Відтак між сторонами існують грошові зобов`язанння, які відповідач належним чином не виконав, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення, 3 % річних від простроченої суми та пеню за час виконання рішення суду про стягнення цих сум.

При цьому, згідно з частиною першою статті 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.

Таким чином, розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом.

Розстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 дійшла висновку, що після прийняття судом рішення про розстрочку або відстрочку виконання рішення грошове зобов`язання боржника не припиняється, тому передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати та три проценти річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Також, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні договорів, насамперед інтересів кредитора, у главі 49 ЦК України визначено види забезпечення виконання зобов`язання. Тобто у разі невиконання або неналежного виконання умов договору на боржника покладається додаткова відповідальність шляхом сплати пені, передбаченої договором.

Суд, перевіривши розрахунок 3 % річних в розмірі 12 730, 14 грн, інфляційних втрат в розмірі 24 379, 71 грн та пені в розмірі 6 934, 62 грн, вважає його вірним.

При цьому суд вважає необгрунтованими доводи відповідача щодо відсутності у позивача підстав для нарахування пені через те, що відповідачем належно та своєчасно виконані грошові зобов`язання з урахуванням судового рішення про розстрочку, оскільки нарахування пені позивачем проведено відповідно до умов чинного договору з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України до 11.05.2023, тобто до часу набрання судовим рішення у справі 914/2819/22, яким встановлено розстрочку, законної сили (29.05.2023).

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, відшкодування витрат позивача на оплату судового збору покладається на відповідача повністю.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства Володар Бориславської міської ради (82300, м. Борислав Львівської області, вул. Володимира Великого, 229А, ) на користь Комунального підприємства Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради (82100, м. Дрогобич Львівської області, вул. Федьковича, 11, ) суму в розмірі 46 191, 67 грн, з яких:

- 24 379, 71 грн інфляційних втрат;

- 12 730, 14 грн 3 % річних;

- 6 934, 62 грн пені;

- 2 147, 20 грн судового збору;

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 25 березня 2024 року.

Суддя Манюк П.Т.