ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

"19" березня 2024 р. м. Ужгород Справа №907/1119/23

За позовом Державного підприємства Українське державне аерогеодезичне підприємство, м. Київ в особі Закарпатської регіональної філії Державного підприємства Українське державне аерогеодезичне підприємство Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, м. Мукачеве Закарпатської області

до відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, м. Київ в особі філії Мокрянське лісомисливське господарство Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, с. Красна Тячівського району Закарпатської області

про стягнення 1 093 922,84 грн, у тому числі 978 560 грн заборгованості за надані послуги та 115 362,84 грн пені,

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Іваниш Д.П.

представники:

Позивача без виклику

Відповідача без виклику

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Державне підприємство Українське державне аерогеодезичне підприємство, м. Київ в особі Закарпатської регіональної філії Державного підприємства Українське державне аерогеодезичне підприємство Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, м. Мукачеве Закарпатської області звернулося до суду з позовом до відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, м. Київ в особі філії Мокрянське лісомисливське господарство Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, с. Красна Тячівського району Закарпатської області про стягнення 1 093 922,84 грн, у тому числі 978 560 грн заборгованості за надані послуги та 115 362,84 грн пені.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 17.01.2024 відкрито провадження у справі №907/1119/23 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику уповноважених представників сторін спору. Встановлено відповідачеві строк на подання господарському суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165, 251 ГПК України з одночасним надісланням копії такого позивачеві, а доказів надіслання суду, протягом 15-ти днів із дня одержання даної ухвали, а також у цей же строк письмово висловленої позиції щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Встановлено позивачеві строк для надання суду та відповідачеві відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України, протягом 5-ти днів із дня одержання копії відзиву. Встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив та відповідачем заперечення на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) не пізніше 19.02.2024.

Приписами ч. 3, 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справи, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом приписів ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи (виклику), є дата складення повного судового рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН СПОРУ

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Позивач просить задоволити позов у повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги доданими до матеріалів справи документальними доказами, зокрема, стверджує, що замовник своєчасно не виконав умови Договору про розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) №007/23 від 15.02.2023 в частині взятих на себе зобов`язань щодо оплати вартості наданих позивачем послуг, внаслідок чого у відповідача (правонаступника філії) виникла та рахується заборгованість перед останнім у розмірі 978 560 грн. Крім того, у зв`язку із простроченням виконання відповідачем (правонаступником філії) грошового зобов`язання, позивачем заявлено до стягнення суму 115 362,84 грн пені.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165, 251 Господарського процесуального кодексу України та письмово висловленої позиції щодо розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження не надав, про причини невиконання вимог суду не повідомив. Із заявами, клопотаннями до суду не звертався.

Враховуючи, що про розгляд справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвала суду від 17.01.2024 про відкриття провадження у справі №907/1119/23 була доставлена до його електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення із приводу предмета спору, а також докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відповідно до положень ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

15.02.2023 між Закарпатською регіональною філією Державного підприємства Українське державне аерогеодезичне підприємство Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (виконавцем) та філією Мокрянське лісомисливське господарство Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України (замовником) було укладено Договір про розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) №007/23 (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується виконати з дотриманням вимог законодавства послуги з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок (для ведення лісового господарства і пов`язаних із ним послуг) для філії Мокрянське ЛМГ (Брадульське лісництво) орієнтовною площею 6342 га в натурі (на місцевості), розташованих за межами населених пунктів на території Тячівського району Закарпатської області (далі технічна документація), а замовник прийняти та оплатити надані послуги.

Згідно із п. 1.2., 1.3. Договору, технічні, економічні та інші вимоги до надання послуг викладені у Технічному завданні, що є невід`ємною частиною Договору (Додаток №1). Етапи та строки надання послуг визначаються погодженим сторонами календарним планом надання послуг (Додаток №2).

Загальна вартість надання послуг за цим Договором становить 978 560 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 163 093,33 грн. Загальна вартість надання послуг визначається згідно з протоколом погодження договірної ціни на надання послуг (Додаток №3), що складається на підставі погодженого сторонами кошторису на надання послуг (Додаток №4) (п. 2.1., 2.2. Договору).

За змістом п. 2.3. Договору, оплата за надані послуги здійснюється поетапно, згідно підписаного акту приймання передачі наданих послуг, протягом 10 (десяти) календарних днів з дня підписання акту приймання передачі наданих послуг.

За умовами п. 3.2., 3.3. Договору, приймання наданих послуг за цим Договором оформляється актом приймання передачі наданих послуг (далі акт). Замовник не пізніше 10 днів з дня отримання матеріалів наданих послуг зобов`язаний підписати і направити виконавцеві підписаний акт здачі прийомки або мотивовану відмову у прийомці.

Відповідно до п. 4.1. Договору, Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2023, а в частині виконання невиконаних зобов`язань до повного їх виконання.

Пунктами 5.2., 5.5. Договору сторони визначили, що за невиконання або неналежне виконання договірних обов`язків замовник і виконавець несуть відповідальність у відповідності з чинним законодавством і цим договором. При невиконанні передбачених Договором умов застосовуються штрафні санкції на рівні не нижче облікової ставки Національного банку України.

Додатком №1 до Договору №007/23 є узгоджене сторонами технічне завдання на встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), яким, серед іншого, передбачено місце розташування земельних ділянок за межами населених пунктів на території Тячівського району Закарпатської області, їх загальна площа 6342 га, цільове призначення для ведення лісового господарства і пов`язаних із ним послуг, форма власності державна, умова надання земельних ділянок у постійне користування, а також вказано, що підставою для надання послуг є Договір №007/23 від 2023 року.

Додатком №2 до Договору №007/23 є підписаний та скріплений печатками сторін календарний план надання послуг з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок із визначеними етапами такого надання та вартості послуг, що становить суму 978 560 грн із ПДВ.

В Додатку №3 до Договору протоколі погодження договірної ціни та термінів надання послуг на об`єкті сторони дійшли згоди про величину договірної ціни на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок (для ведення лісового господарства і пов`язаних із ним послуг) для філії Мокрянське ЛМГ (Брадульське лісництво) орієнтовною площею 6342 га в натурі (на місцевості), розташованих за межами населених пунктів на території Тячівського району Закарпатської області, в сумі 978 560 грн із ПДВ.

Додатком №4 до Договору є кошторис на надання послуг із розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок (для ведення лісового господарства і пов`язаних із ним послуг) для філії Мокрянське ЛМГ (Брадульське лісництво) орієнтовною площею 6342 га в натурі (на місцевості), розташованих за межами населених пунктів на території Тячівського району Закарпатської області.

На виконання умов Договору виконавцем було надано замовнику послуги, пов`язані з розробленням технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), загальною вартістю 978 560 грн, свідченням чого є наявний у матеріалах справи акт здачі прийомки наданих послуг №007/23 від 31.03.2023 на суму 978 560 грн, що підписаний та скріплений печатками замовника та виконавця без будь-яких зауважень.

Водночас замовник взяті на себе зобов`язання з оплати вартості наданих йому послуг не виконав, що і зумовило підстави для звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості в розмірі 978 560 грн у примусовому порядку. Крім того, у зв`язку із простроченням виконання замовником зобов`язань зі здійснення оплати вартості наданих послуг, позивачем заявлено до стягнення з останнього 115 362,84 грн пені.

ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладений між сторонами договір №007/23 від 15.02.2023 за своєю правовою природою є договором підряду, а тому, виниклі між сторонами спірні правовідносини підпадають під регулювання Цивільного кодексу України.

Таким чином, на день розгляду спору в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ст. 204 Цивільного кодексу України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У свою чергу, відповідно до вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі ст. 887 Цивільного кодексу України, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Приписами ст. 888 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов`язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов`язковим для сторін з моменту його затвердження замовником. Підрядник зобов`язаний додержувати вимог, що містяться у завданні та інших вихідних даних для проектування та виконання пошукових робіт, і має право відступити від них лише за згодою замовника.

Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України).

З аналізу вищенаведених норм чинного цивільного законодавства випливає, що договір підряду складається із двох взаємопов`язаних між собою зобов`язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Закріплене у Цивільному кодексі України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №523/6003/14-ц).

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими (ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України).

Замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою (ч. 6 ст. 882 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, Договір про розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) №007/23 укладено 15.02.2023 між філією позивача та Державним підприємством Мокрянське лісомисливське господарство.

Водночас постановою Кабінету Міністрів України №1003 від 07.09.2022 Деякі питання реформування управління лісової галузі утворено Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України та приєднано до нього спеціалізовані державні лісогосподарські підприємства, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів.

У відповідності до пункту 5 вказаної постанови визначено, що Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України є правонаступником майна, прав та обов`язків спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів, що реорганізуються, дозвільних документів на спеціальне використання лісових ресурсів та інших документів дозвільного характеру, ліцензій на провадження господарської діяльності та отриманих висновків з оцінки впливу на довкілля до закінчення строку їх дії.

Згідно з пунктом 1 наказу Державного агентства лісових ресурсів України №846 від 28.10.2022 Про припинення Державного підприємства Мокрянське лісомисливське господарство та затвердження складу Комісії з припинення, припинено Державне підприємство Мокрянське лісомисливське господарство шляхом реорганізації, а саме, приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України.

Пунктом 8 наведеного наказу визначено, що Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України є правонаступником Державного підприємства Мокрянське лісомисливське господарство.

Водночас відповідно до наказу Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України №326 від 18.01.2023, за філією Мокрянське лісомисливське господарство закріплено майно, права та обов`язки, які передані за передавальним актом, затвердженим наказом Державного агентства лісових ресурсів України №159 від 18.01.2023 Про затвердження передавального акту державного підприємства Мокрянське лісомисливське господарство.

За приписами ч. 1 та 5 ст. 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади. Законом може бути передбачено одержання згоди відповідних органів державної влади на припинення юридичної особи шляхом злиття або приєднання (ст. 106 Цивільного кодексу України).

Положеннями ч. 1, 2, 3, 4 ст. 107 Цивільного кодексу України регламентовано порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, та визначено, що кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

З наведеного випливає, що законодавець визначив дві форми припинення юридичної особи: 1) в результаті реорганізації або 2) в результаті ліквідації, а також визначив наслідки припинення юридичної особи в результаті реорганізації, які, на відміну від припинення юридичної особи в результаті ліквідації, полягають, зокрема, у переході майна, прав і обов`язків до правонаступників. Отже у разі реорганізації юридичної особи шляхом її приєднання факт настання правонаступництва безпосередньо пов`язаний з моментом передання прав та обов`язків від правопопередника до правонаступника.

Водночас при відповідній реорганізації не має значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків, адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №922/347/21, від 16.03.2023 у справі №922/3979/21.

Отже лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий. Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №910/5953/17.

Поряд із цим, чинне законодавство не містить загальної норми щодо моменту виникнення універсального правонаступництва юридичної особи, внаслідок приєднання.

Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а всієї їх сукупності. Тобто при універсальному правонаступництві до правонаступника чи правонаступників переходить усе майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать (незалежно від їх виявлення на момент правонаступництва), на підставі передавального акта. Наведені обставини передують внесенню запису до Реєстру про припинення юридичної особи, яка припиняється в результаті реорганізації.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.06.2020 у справі №910/5953/17, якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до можливостей порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями. При цьому Велика Палати Верховного Суду в зазначеній постанові визнала помилковим висновок попередніх судових інстанцій про те, що правонаступництво не відбулося за відсутності в Реєстрі запису про припинення юридичної особи, яка реорганізовувалася.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що положеннями ст. 104, 107 Цивільного кодексу України не визначений момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється у зв`язку з реорганізацією, суд вважає, що такий момент не може пов`язуватися із внесенням запису до державного реєстру про припинення реорганізованої юридичної особи. Зазначене кореспондується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.09.2020 у справі №296/443/16-ц та постанові від 04.11.2020 у справі №922/817/18.

За встановленими судом обставинами, ДП Мокрянське лісомисливське господарство приєднано до правонаступника Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України шляхом його фактичної реорганізації в відокремлений підрозділ (філію) Мокрянське лісомисливське господарство Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, а відтак, саме останнє є правонаступником Державного підприємства Мокрянське лісомисливське господарство у спірних правовідносинах.

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру (ст. 95 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єкти господарювання мають право відкривати свої філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без створення юридичної особи.

На підставі ч. 1 ст. 62 Господарського кодексу України підприємство самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону (ч. 4 ст. 64 Господарського кодексу України).

З аналізу наведених вище положень законодавства, юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами.

Діяльність філій та представництв, як відокремлених структурних підрозділів не є самостійною та ініціативною, оскільки здійснюється від імені юридичної особи та на визначених нею умовах, при цьому всі ризики як майнового, так і немайнового характеру покладено на юридичну особу, що створила філію (відокремлений структурний підрозділ).

Відповідальність за виконання філією функцій юридичної особи несуть юридичні особи, які створили відповідну філію (відокремлений підрозділ).

З наведеного випливає, що стороною у справі має бути юридична особа, від імені якої діє філія (відокремлений підрозділ), і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу (аналогічної позиції притримується і Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 21.07.2020 у справі №916/1288/19).

Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням філією відповідача своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за виконані позивачем роботи, пов`язані із розробленням технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що мало наслідком виникнення заборгованості перед позивачем у розмірі 978 560 грн.

При цьому, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано суду доказів щодо повної оплати суми заборгованості.

Згідно із положеннями ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, саме акт виконаних робіт (наданих послуг) є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції, та, відповідно, є підставою для здійснення розрахунків за фактично виконані роботи (надані послуги).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.05.2018 у справі №914/1556/17.

З огляду на вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про те, що у відповідача (правонаступника філії) наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 978 560 грн, у зв`язку з порушенням замовником договірних зобов`язань в частині оплати вартості наданих позивачем послуг, факт існування якої належним чином доведений та не спростований відповідачем у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми 978 560 грн заборгованості за надані послуги є законними, документально доведеними та обґрунтованими, а відтак, підлягають задоволенню.

Пунктом 5.2. Договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних обов`язків замовник і виконавець несуть відповідальність у відповідності з чинним законодавством і цим договором.

На підставі п. 5.5. Договору позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 115 362,84 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 5.5. Договору передбачено, що при невиконанні передбачених Договором умов застосовуються штрафні санкції на рівні не нижче облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається із наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку пені, остання ним обрахована в сумі 115 362,84 грн за період із 10.04.2023 по 09.10.2023, виходячи з наявної в цей період заборгованості та в розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статею 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.12.2019 у справі №904/4156/18 (12-117гс19) зазначила, що розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Правовий аналіз наведених вище приписів чинного законодавства свідчить про те, що можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань законодавець пов`язує саме з умовами їх встановлення за договором за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Проаналізувавши заявлені позивачем позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за порушення виконання останнім грошових зобов`язань через призму положень п. 5.5. Договору, суд зауважує, що нарахування позивачем штрафних санкцій в мінімально встановленому Договором розмірі облікової ставки НБУ може відповідати вимогам чинного законодавства за умови зазначення виду штрафної санкції, яку сторони обумовили в мінімальному розмірі облікової ставки НБУ.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом.

Водночас положеннями ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, судом встановлено, що умовами укладеного між сторонами Договору не встановлювався обов`язок відповідача сплачувати саме пеню за порушення грошових зобов`язань за Договором в розмірі облікової ставки НБУ, а відтак, нарахування такої позивачем за кожен день прострочення за період із 10.04.2023 по 09.10.2023 не може вважатися таким, що відповідає приписам ст. 547, 549 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача суми 115 362,84 грн пені належить відмовити.

Враховуючи вищевказані обставини та те, що відповідач (правонаступник філії) не надав суду свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористатись відповідними процесуальними правами і надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 978 560 грн заборгованості за надані послуги є документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими. Позов підлягає задоволенню частково. В решті позовних вимог належить відмовити.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 14 678,40 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, вул. Руставелі Шота, будинок 9А, м. Київ, 01601 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 44768034) в особі філії Мокрянське лісомисливське господарство Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, вул. Підчос, будинок 87, с. Красна, Тячівський район, Закарпатська область, 90523 (код ЄДРЮОФОПтаГФ ВП 44979558) на користь Державного підприємства Українське державне аерогеодезичне підприємство, вул. Велика Васильківська, будинок 69, м. Київ, 03150 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 04722078) в особі Закарпатської регіональної філії Державного підприємства Українське державне аерогеодезичне підприємство Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, вул. Грушевського, будинок 39, м. Мукачево, Закарпатська область, 89600 (код ЄДРЮОФОПтаГФ ВП 43039481) суму 978 560 грн (Дев`ятсот сімдесят вісім тисяч п`ятсот шістдесят гривень) заборгованості за надані послуги, а також 14 678,40 грн (Чотирнадцять тисяч шістсот сімдесят вісім гривень 40 коп) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

5. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 29.03.2024.

Суддя Пригара Л.І.