ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2024м. ДніпроСправа № 904/408/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юасафеті", м. Київ

до Акціонерного товариства "Дніпроазот", м. Кам`янське Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості

Суддя Крижний О.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юасафеті" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просить стягнути з Акціонерного товариства "Дніпроазот" заборгованість за поставлений товар в розмірі 92 748,12 грн, інфляційні збитки в розмірі 21 979,05 грн та відсотки річних у розмірі 4969,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №774142 від 23.02.2021 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, вказує що строк оплати за договором ще не настав, оскільки з моменту отримання відповідачем продукції відповідачем не отримано від позивача повного пакету документів на продукцію, а саме товарно-транспортну накладну на продукцію за формою № 1-ТН, а також копію митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення частини продукції, що була виготовлена на виробничих потужностях позивача в Китаї, а саме рукавички TRIARМА нітрильні з в`язаним манжетом, що є в переліку найменування продукції за № 4 згідно Специфікації № 3 на поставку продукції. Відповідач зауважує, копій вказаних документів також не додано позивачем до позову якості доказів. У зв`язку з викладеним, відповідач вважає, що строк оплати не настав, а тому позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основної суми оплати за продукцію по договору в розмірі 92748,12 грн є передчасними та не підлягають задоволенню. Відповідно і нарахування 3% річних та інфляційних збитків відповідач також вважає безпідставним, оскільки вважає, що ще не прострочив виконання зобов`язання з оплати товару. Крім того, щодо нарахувань, відповідач посилається на наявність форс-мажорних обставин, передбачених п.7.1 договору, відповідно до якого сторони звільняються від відповідальності за порушення зобов`язань. Відповідач зазначає, що у зв`язку зі збройною агресією РФ, яка унеможливила і зупинила роботу відповідача, та наявністю на цій підставі обставин непереборної сили для відповідача, вважає, що наявні правові підстави для звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язань за договором у разі такого встановлення їх судом, в тому числі від сплати інфляційних втрат та 3 % річних згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Проте, у випадку задоволенні позову, відповідач просить зменшити розмір нарахованих інфляційних збитків та 3% річних на 90%.

У відповіді на відзив позивач не погоджується із запереченнями відповідача, зазнає, зо зі своєї сторони виконав умови договору у повному обсязі. Що стосується товарно-транспортної накладної, позивач зазначає, що до продукції додавалася експрес-накладна доставки, яка повністю замінює товарно-транспортну накладну. Більш того, позивач зауважує, що на даний товар не могла бути оформлена товарно-транспортна накладна, оскільки поставка товару здійснювалася поштовою доставкою через ТОВ "Нова Пошта", що повністю відповідало умовам договору. Позивач стверджує, що відповідач прийняв товар без жодних претензій та зауважень. Стосовно посилань відповідача на форс-мажорні обставини та у зв`язку з цим не нараховувати 3% річних та інфляційних збитків, позивач зазначає, що вони не заслуговують на увагу, оскільки у справі немає належних доказів про форс-мажор, а подібні обставини не мають преюдиційного характеру.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2024 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин укладення договору поставки, строк дії договору, умови та порядок поставки товару, строк та порядок розрахунків, наявність/відсутність часткових оплат, наявність заборгованості покупця, періоди прострочення виконання зобов`язань.

Так, судом встановлено, що 23.02.2021 між Акціонерним товариством "Дніпроазот" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юасафеті" (постачальник) укладено договір поставки №774142, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити (передати у власність) покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення у відповідності до специфікацій (додатків) до цього договору, а покупець - прийняти поставлену продукцію та оплатити її вартість в порядку і в строки, передбачені договором.

Згідно п.1.2 договору найменування продукції, кількість, асортимент, характеристики та інші вимоги до продукції, що підлягає поставці за цим договором, узгоджуються сторонами в специфікаціях на поставку продукції. Специфікації на поставку продукції підписуються повноважними представниками обох сторін, скріплюються печатками сторін та є невід`ємними частинами (додатками) цього договору.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що постачальник разом з продукцією передає покупцеві наступний комплект документації на продукцію: податкову накладну, рахунок-фактуру, товарно-транспортну накладну за формою №1-ТН, яка наведена в додатку №7 до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, сертифікат (паспорт) якості заводу-виробника з відповідною відміткою відділу технічного контролю (ВТК) та документ про відповідність (декларацію, сертифікат відповідності, тощо), оформлений згідно з Законом України "Про технічні регламенти та оцінку відповідності" та технічним регламентом на продукцію, якщо відповідна продукція, що постачається за цим договором, підлягає державному ринковому нагляду і контролю нехарчової продукції, копію митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення продукції, ввезеною на митну територію України.

Відповідно до п. 2.4 договору покупець зобов`язаний оплатити поставлену (передану) йому продукцію протягом 60 календарних днів від дати поставки продукції та отримання покупцем від постачальника всіх документів, які підлягають переданню покупцю в обов`язковому порядку відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України. У випадку неотримання покупцем всіх необхідних документів від постачальника за цим договором, строк оплати продукції продовжується на час прострочення надання відповідних документів.

Постачальник здійснює поставку продукції покупцеві на тих умовах (базисі) поставки, згідно Правил ІСС з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі, в редакції 2010 року (УНКОТЕРМС 2010), які узгоджені сторонами у відповідній специфікації на поставку продукції по договору. Приймання-передача продукції за кількістю здійснюється згідно з товаросупровідними документами на продукцію, а за якістю та комплектацією згідно з документами, які засвідчують якість та комплектність продукції (п.3.1, 5.1 договору).

Згідно з п. 9.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами та діє протягом 12 місяців, а в частині гарантійних зобов`язань постачальника протягом усього гарантійного строку на продукцію.

14.01.2022 сторонами підписано специфікацію №3 на поставку продукції до договору поставки у якій погоджено поставку продукції на загальну суму 92748,12 грн до 30.06.2022.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позивач надав копію видаткової накладної №719 від 11.02.2022 про поставку відповідачеві товару на суму 92748,12 грн, копію довіреності №А3/114 від 08.02.2022 на отримання провідним економістом АТ "Дніпроазот" від ТОВ "Юасафеті" цінностей за договором №774142 від 23.02.2021, копію експрес-накладної №9304 про доставку товару Новою Поштою, копію податкової накладної №235 від 11.02.202.

Позивач зазначає, що відповідач не розрахувався за поставлений товар.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач звертався до позивача із листом №014-13/СН від 14.03.2022, у якому інформував про настання форс-мажорної обставини (запровадження воєнного стану з 24.02.2022) та про те, що на підставі цього з метою упередження виникнення техногенної катастрофи ними прийнято рішення з 24.02.2022 призупинити роботу виробничих потужностей, що в сою чергу унеможливлює здійснити оплату за поставлену продукцію.

Позивач, в свою чергу, листом №20/06/2022 від 20.06.2022 просив погасити заборгованість у розмірі 92748,12 грн за вже поставлену продукцію.

12.12.2023 позивач звертався до відповідача із претензією №121223 щодо погашення дебіторської заборгованості у розмірі 92748,12 грн. Претензія отримана відповідачем 18.12.2023. Відповіді на претензію матеріали справи не містять.

Позивач зазначає, що відповідач не розрахувався за поставлений товар, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 92 748, 12 грн, що і стало причиною виникнення спору.

Відносини, що виникли між сторонами регулюються загальними положеннями про договір поставки.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з умов договору (п.2.4), строк оплати товару є таким, що настав.

Доказів оплати товару у розмірі 92 748,12 грн відповідач не надав, позовні вимоги не спростував.

Проти позову відповідач заперечує тим, що обов`язковою передумовою здійснення відповідачем оплати за партію товару є надання позивачем повного пакету документів, передбачених, зокрема, п. 1.3 договору, а у випадку не виконання цього пункту у відповідача не настає обов`язку здійснювати оплату за товар і відповідно 3% річних та інфляційні втрати не нараховуються. Відповідач стверджує, що позивачем не додано до позовної заяви доказів надання відповідачу повного пакету документів, передбачених положенням договору, зокрема, товаро-транспортну накладну на продукцію за формою № 1-ТН, а також копію митну декларацію на частину продукції, що є передумовою здійснення відповідачем оплати за поставлений товар. Відповідач вважає, що позивач не надав суду доказів виникнення у відповідача обов`язку здійснення оплати, а відповідно нарахування 3% річних та інфляційних втрат на думку відповідача є неправомірними та необґрунтованими. Також відповідач посилаючись на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 вказує про настання форс-мажорних обставини, а тому вважає, що ним не порушені жодні права та законні інтереси позивача, а тому просить в задоволенні позову відмовити.

Як зазначено вище, відповідно до п. 1.3 договору постачальник разом з продукцією передає покупцеві наступний комплект документації на продукцію: податкову накладну, рахунок-фактуру, товарно-транспортну накладну за формою №1-ТН, яка наведена в додатку №7 до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, сертифікат (паспорт) якості заводу-виробника з відповідною відміткою відділу технічного контролю (ВТК) та документ про відповідність (декларацію, сертифікат відповідності, тощо), оформлений згідно з Законом України "Про технічні регламенти та оцінку відповідності" та технічним регламентом на продукцію, якщо відповідна продукція, що постачається за цим договором, підлягає державному ринковому нагляду і контролю нехарчової продукції, копію митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення продукції, ввезеною на митну територію України.

Згідно з п. 2.4 договору у випадку неотримання покупцем всіх необхідних документів від постачальника за цим договором, строк оплати продукції продовжується на час прострочення надання відповідних документів.

Відповідач стверджує, що йому не було надано разом з товаром товарно-транспортну накладну та митну декларацію.

У той же час, у відповідності з п. 5.4 договору покупець має право повністю або частково відмовитися від прийняття та/або оплати продукції у разі, якщо постачальником при поставці продукції не дотримана будь-яка з вимог, передбачених пунктами 1.1, 1.3, 4.1-4.3 даного договору, а також в інших випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством України. Крім того, згідно з п. 6.12 договору сторони домовилися, що у випадку невиконання чи недотримання постачальником будь-якого зі своїх зобов`язань чи обов`язків, передбачених пунктами 1.3, 4.2, 4.8, 6.5, 6.23, 9.3, 9.4, 9.7, 9.9-9.12, 9.14- 9.16 договору, постачальник зобов`язується на вимогу покупця перерахувати на користь покупця грошові кошти у розмірі 10% загальної суми договору в якості забезпечення компенсації можливих витрат (втрат) покупця, пов`язаних із недотриманням постачальником своїх зобов`язань чи обов`язків, передбачених пунктами 1.3, 4.2, 4.8, 6.5, 6.23, 9.3, 9.4, 9.7, 9.9-9.12, 9.14- 9.16 договору.

Доказів того, що відповідач відмовлявся від отримання товару чи від оплати з посиланням на те, що передано не повний пакет товаросупровідних документів матеріали справи не містять. До відзиву на позов відповідач таких доказів не додав.

Аналіз приписів статті 655, частини 1 статті 697 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що обов`язком продавця є передання товару у власність покупцеві, який у свою чергу зобов`язується сплатити за товар певну грошову суму. Отже, правовідносини купівлі-продажу (поставки) зумовлюють перехід права власності на товар від продавця до покупця в момент передання товару покупцеві; при цьому, законодавцем визначено можливість збереження товару за продавцем до оплати товару або настання інших обставин, якщо про таке сторони домовилися при укладенні договору купівлі-продажу (поставки).

Представник відповідача проставляючи свій підпис у видатковій накладній підтвердив отримання товару, як визначено у п. 1.3 договору відповідно отримав і весь необхідний пакет документів, оскільки останній передається разом з продукцією, відповідно у нього виникає зустрічне зобов`язання щодо оплати товару.

Відтак, обов`язок відповідача-покупця оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (статей 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 265 Господарського кодексу України) та не залежить від факту виставлення позивачем-постачальником рахунку-фактури на оплату відповідачем-покупцем вартості здійсненої поставки товару.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 29.09.2009 у справі №37/405 про те, що ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а відсутність рахунку-фактури не звільняє покупця від обов`язку з оплати поставленого товару. Від зазначеної правової позиції не відступив Верховний Суд при прийнятті рішень у справах №923/712/17 (постанова від 22.05.2018) та №925/2028/15 (постанова від 21.01.2019), а також не вбачає за необхідне відступати колегія суддів Верховного Суду при розгляді даної справи №918/537/18.

Відповідно до статті 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Доказів невиконання позивачем обов`язку щодо передачі разом з товаром відповідних документів матеріали справи не містять, рівно як не містять і доказів витребування відповідачем вказаних документів.

Відсутні у матеріалах справи докази й того, що відповідач повернув товар позивачу. Факт прийняття товару без будь-яких зауважень та претензій посвідчується підписом довіреної особи відповідача на видаткових накладних. Більш того, відповідач у відзиві на позов підтвердив отримання товару від позивача.

Таким чином, строк оплати товару є таким, що настав.

Стосовно форс-мажорних обставин, про які відповідач зазначає у відзиві, то відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Листом від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини, зокрема, військову агресію проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента № 64/2022 від 28.02.2022 "Про введення воєнного стану".

У пункті 7.1 договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це стало наслідком дії обставин непереборної сили (повінь, пожежа, землетрус, епідемії, страйки, військові дії), які спричинили неможливість виконання стороною своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно з п. 7.2 договору при виникненні обставин непереборної сили у однієї зі сторін, остання зобов`язана попередити за допомогою факсимільного зв`язку або телетайпом про це іншу сторону протягом 10 календарних днів від дня виникнення обставин непереборної сили та підтвердити своє повідомлення документом Торгово-промислової палати України (далі ТТП України). Підтверджуючий документ ТТП України, який складений та наданий іншій стороні більш ніж через 10 календарних днів з моменту настання обставин, зазначених у п.7.1 договору, до уваги не приймається, і в цьому випадку сторона не звільняється від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань за цим договором.

Відповідач вказує про те, що листом від 14.03.2022 №014-13/сн повідомив позивача про неможливість виконати зобов`язання за договором в силу обставин непереборної сили. Відповідач зазначив що перебуває у простої відповідно до наказу від 25.02.2022 №198 "Про простій в АТ "Дніпроазот" і на теперішній час.

Суд звертає увагу, що воєнний стан введено 24.02.2022, про простій на підприємстві відповідача оголошено 25.02.2022, при цьому про неможливість оплати відповідач повідомив позивача 14.03.2022, тобто більш ніж через 10 днів з моменту настання обставини.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Відповідно до Висновку Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеному у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів впливу саме воєнного стану на можливість виконання зобов`язань за договором. Отже, відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення від відповідальності.

Наявність форс-мажорних обставин, які підтверджені належним чином, можуть бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення строків виконання зобов`язання, однак не звільнять від обов`язку сплати основного боргу.

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням викладеного, надані позивачем докази на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 92 748,12 грн є більш вірогідними, ніж докази надані відповідачем, тому вимога про стягнення основної суми боргу у розмірі 92 748,12 грн підлягає задоволенню.

Крім основного боргу позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних у розмірі 4969,82 грн та збитки від інфляції у розмірі 21 979,05 грн за період з 11.04.2022 по 31.12.2022.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із експрес-накладної Нової пошти, представник відповідача отримав товар 14.02.2022. Ця дата є і розрахунковою датою доставки перевізника. З урахуванням умов доставки визначених у Специфікації №3 (п.7) поставка здійснюється на умовах DDP склад покупця (м. Кам`янське, вул. С.Х.Горобця, 1). Таким чином, датою поставки вважається дата 14.02.2022, відповідно строк оплати (60 календарних днів) настав 15.04.2022, а прострочка оплати виникає з 16.04.2022.

З викладеного слідує, що позивач при нарахуванні 3% річних допустив помилку щодо визначення початку періоду нарахування, а тому вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 4 764,59 грн за період з 16.04.2022 по 31.12.2023.

Щодо нарахування інфляційних втрат суд зазначає наступне.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

З огляду на правові висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у пункті 25 мотивувальної частини цієї постанови, про те, що якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова нараховується в залежності від математичного округлення часу прострочення у неповному місяці, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від правових висновків, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18 та від 17.10.2018 у справі №916/1883/16, про те, що якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до боржника (відповідача) відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

З урахуванням того, що прострочка виникла з 16.04.2022, відповідно інфляційні збитки підлягають нарахуванню з травня 2022 року по грудень 2023 року та підлягають стягненню у розмірі 18 529,57 грн.

За викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 92 748,12 грн грн - основний борг, 4 764,59 грн - 3% річних та 18 529,57 грн - збитки від інфляції.

Щодо клопотання відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних збитків, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (штрафу, пені).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру 3% річних, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Між тим, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про майновий стан відповідача. Господарський суд враховує також обставини того, що сторони знаходяться у рівних економічних умовах, та нарахування 3% річних є незначним порівняно з основною заборгованістю, прострочення оплати якої допустив відповідач.

Втрата вартості коштів від інфляційних процесів захищена можливістю стягнення індексу інфляції, що і заявлено позивачем, і задоволено судом.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2935,54 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Юасафеті" до Акціонерного товариства "Дніпроазот" про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Дніпроазот" (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. С.Х.Горобця, 1, ідентифікаційний код 05761620) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юасафеті" (03148, м. Київ, вул. Якуба Коласа, 29, кв. 256, ідентифікаційний код 42241823) основний борг у розмірі 92748,12 грн, 3% річних у розмірі 4764,59 грн, інфляційні збитки у розмірі 18529,57 грн та судовий збір у розмірі 2935,54 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.03.2024

Суддя О.М. Крижний