ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2024 р. Справа№ 910/11636/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Козир Т.П.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2023

у справі №910/11636/23 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект"

до Корпорації "ТСМ Груп"

про стягнення 177 436,39 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року Акціонерне товариство "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" (далі - Інститут) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Корпорації "ТСМ Груп" (далі - Корпорація) 177436,39 грн, з яких: 106 476,00 грн - основний борг, 45 317,28 грн - пеня, 3 779,80 грн - 3% річних, 21 863,31 грн - інфляційні втрати, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №01/19-ХІЕП від 30.01.2019 на виконання робіт з авторського нагляду за будівництвом об`єктів автоматизованого інформаційно-управляючого комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту ВП "Южно-Українська АЕС" на 2019 рік в частині повної та своєчасної оплати виконаних робіт.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 провадження у справі №910/11636/23 в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості у розмірі 106476,00 грн закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України); стягнуто на користь Інституту з Корпорації пеню у розмірі 2023,04 грн, 3% річних у розмірі 166,28 грн, судовий збір у розмірі 1 643,73 грн та 4286,93 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності факту виконання позивачем, обумовлених договором робіт на загальну суму 106 476,00 грн, що підтверджується належним чином оформленими актами здачі-прийняття виконаних робіт №3 від 30.09.2019 на суму 47 880,00 грн та №4 від 20.12.2019 на суму 58 596,00 грн та відповідним кошторисом за вказаними періодами;

- оскільки відповідач після звернення Інституту з позовом до суду у добровільному порядку погасив основну заборгованість у повному обсязі, суд дійшов висновку про відсутність предмета спору в частині стягнення основного боргу та на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України закрив провадження у справі;

- у відповідності до положень пункту 2.2. договору обов`язок по сплаті спірної суми основної заборгованості в Корпорації виник лише з 26.06.2023, оскільки остання отримала кошти від замовника лише 15.06.2023;

- з огляду на неправильно визначений період нарахування, судом здійснено власний розрахунок штрафних санкцій та компенсаційних виплат, відповідно до якого обґрунтований розмір пені становить 2 023,04 грн, 3% річних - 166,28 грн, при цьому інфляційні втрати становлять 0,00 грн, оскільки за неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується;

- враховуючи часткове задоволення позовних вимог, у відповідності до положень частини 4 статті 129 ГПК України на відповідача покладаються витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 4 286,93 грн.

Частково не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Інститут звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині недостягнутих сум у розмірі 68 468,22 грн та ухвалити нове - про задоволення позову, зокрема про стягнення 42 996,24 грн пені, 3 608,67 грн 3% та 21 863,31 грн інфляційних втрат.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, а також неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим рішення є незаконним та необґрунтованим.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Інститут наголосив на тому, що вирішальним для правильного вирішення спору у даній справі є визначення строку виконання грошового зобов`язання з боку відповідача за актами №3 від 30.09.2019 та №4 від 20.12.2019;

- враховуючи щоквартальне виконання робіт як субпідрядником перед генпідрядником, так і генпідрядника перед основним замовником, роботи виконані Інститутом та прийняті Корпорацією за актом №3 від 30.09.2019 на суму 47 880,00 грн (ІІІ квартал 2019 року), входили до робіт, що були прийняті основним замовником за актом №2 від 30.09.2019 року на суму 185340,00 грн (ІІІ квартал 2019 року) та були сплачені останнім платіжним дорученням №УКС/437 від 10.12.2020;

- у відповідності до положень пункту 2.2. договору Корпорація була зобов`язана оплатити вартість робіт за актом №3 від 30.09.2019 до 20.12.2020 (10.12.2020 основний замовник розрахувався з відповідачем), а за актом №4 від 20.12.2019 - 25.06.2023 (15.06.2023 основний замовник розрахувався з відповідачем).

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2023 апеляційну скаргу Інституту передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11636/23. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 у справі №910/11636/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

07.12.2023 матеріали справи №910/11636/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Інституту на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 у справі №910/11636/23; розгляд скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; Корпорації встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 02.01.2024.

Корпорація скористалася правом, наданим статтею 263 ГПК України, та 03.01.2024 через систему "Електронний суд" ЄСІТС подала до Північного апеляційного господарського відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, Корпорація зазначила, що обов`язок по оплаті виник у відповідача лише з 26.06.2023, а відтак розраховані місцевим господарським судом суми є обґрунтованими.

Колегією суддів встановлено, що вищезазначений відзив поданий із пропуском строку, встановленого ухвалою апеляційного господарського суду від 12.12.2023 у даній справі.

Відповідно до частин 1-3 статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи незначне пропущення процесуального строку, з метою повного, всебічного та об`єктивного перегляду оскаржуваного рішення в апеляційному оскарженні, забезпечення рівності прав та обов`язків усіх учасників процесу, дотримання принципів диспозитивності та пропорційності, закріплених положеннями статей 7, 13, 14, 15 ГПК України, колегія суддів, керуючись приписами частини 2 статті 119 ГПК України, дійшла висновку про необхідність продовження за власною ініціативою строку на подачу поданого відповідачем відзиву на апеляційну скаргу до 03.01.2024.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та компенсаційних виплат у загальному розмірі 68 468,22 грн. Не є предметом апеляційного перегляду рішення в частині закриття провадження у справі щодо основного боргу в розмірі 106 476,00 грн та в частині покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено місцевим господарським судом, 30.01.2019 між Корпорацією (далі за текстом договору - Замовник) та Інститутом (далі за текстом договору - Підрядник) було укладено договір №01/19-ХІЕП на виконання робіт з авторського нагляду за будівництвом об`єктів автоматизованого інформаційно-управляючого комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту ВП "Южно-Українська АЕС" на 2019 рік (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого Підрядник зобов`язується за завданням Замовника з дотриманням вимог законодавства виконати комплекс робіт з теми: "Авторський нагляд за будівництвом об`єктів автоматизованого інформаційно-управляючого комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту ВП "Южно-Українська АЕС" на 2019 рік" в цілому або за етапами в обсягах та у строки, що зазначені у Календарному плані робіт згідно з додатком №4 до вказаного Договору, Замовник - прийняти виконані роботи і оплатити їх.

Даний договір виконується в межах договору №01/19 від 10.01.2019 (2-123-08-19-05057 від 30.01.2019) між ДП НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Южно-Українська АЕС" та Корпорацією по виконанню робіт: "Авторський нагляд за виконанням робіт з будівництва об`єктів автоматизованого інформаційно-управляючого комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту ВП "Южно-Українська АЕС" (пункт 1.2 Договору).

За умовами пункту 1.3 Договору Підрядник зобов`язується здійснювати авторський нагляд відповідно до ДСТУ-Н Б А.2.2-11:2014 "Настанови щодо проведення авторського нагляду за будівництвом".

Згідно з пунктом 2.1 договору вартість робіт за цим Договором, відповідно до Протоколу угоди про договірну ціну (додаток №2) та кошторису (додаток №3), що є невід`ємною частиною цього Договору, складає 202 440,00 (двісті дві тисячі чотириста сорок грн 00 коп.), у т.ч. ПДВ 20% - 33 740,00 (тридцять три тисячі сімсот сорок грн 00 коп.).

Відповідно до пункту 2.2 договору розрахунки за виконані роботи проводитимуться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника після підписання сторонами акта здачі - приймання виконаних робіт. Замовник перераховує кошти Підряднику протягом 10 календарних днів з дати отримання коштів за ці роботи від ВП ЮУАЕС. Оплата Підряднику проводиться тільки за ті роботи, які оплатила ВП ЮУАЕС за основним Договором №01/19 від 10.01.2019 (2-123-08-19-05057 від 30.01.2019).

За умовами пункту 3.1 договору вимоги, що пред`являються до результатів та обсягів робіт, визначені у Технічному завданні (Додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору.

Зміст та строки виконання встановлюються Календарним планом робіт (додаток №4), що є невід`ємною частиною цього договору (пункт 3.2. угоди).

Пунктом 3.3. договору визначено, що приймання та оцінка виконаних робіт здійснюється у відповідності до вимог Технічного завдання або іншого документа на виконання робіт.

Здача-приймання результатів виконаних робіт за цим договором оформлюється щоквартально в період строку виконання робіт згідно з Календарним планом робіт за умови наявності фактично виконаних робіт (пункт 4.1 договору).

Відповідно до пункту 4.2. договору Підрядник надає Замовнику акт здачі-приймання виконаних робіт у кількості 3-х примірників з додатками до нього (виконавчий кошторис, звіт, копії бухгалтерських документів, що підтверджують витрати на відрядження) для розгляду та належного оформлення.

Згідно з положеннями пункту 4.4. договору Замовник протягом 5 календарних днів з дня отримання акту здачі-приймання виконаних робіт зобов`язаний направити Підряднику підписаний акт або надати мотивовану відмову від приймання виконаних робіт.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що Замовник зобов`язаний надати Підряднику вихідні дані, проектно-кошторисну документацію, необхідні характеристики та іншу інформацію щодо об`єкта, визначеного в пункті 1.1 Договору, у строк не пізніше 3 (трьох) календарних днів після набуття чинності Договору; прийняти виконані роботи та здійснити розрахунок відповідно до пункту 2.2 Договору.

Згідно з пунктом 7.7 договору у разі невиконання Замовником своїх зобов`язань щодо оплати виконаних робіт при наявності фінансування від ВП ЮУАЕС за ці роботи, Замовник на вимогу Підрядника, зобов`язаний, сплатити останньому пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

У відповідності до пунктів 11.2-11.3 договору всі зміни і доповнення до умов цього правочину повинні бути оформлені тільки у письмовій формі і підписані уповноваженими представниками сторін. Якщо якийсь пункт цього договору втрачає свою силу, то це не повинно впливати на інші положення цього договору.

Договір набуває чинності з дати підписання і діє до 30.03.2020 (пункт 11.5 договору).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що до договору від 30.01.2019 №01/19-ХІЕП на виконання робіт з авторського нагляду за будівництвом об`єктів автоматизованого інформаційно-управляючого комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту ВП "Южно-Українська АЕС" на 2019 рік вносились зміни.

На підставі укладеного між сторонами вищезазначеного договору, останніми було підписано Технічне завдання (Додаток №1), метою якого визначено забезпечення відповідності технологічних, архітектурно-будівельних та інших технічних рішень об`єктів реконструкції рішенням, що передбачені в затверджених проектах; підвищення якості будівництва та монтажу, підвищення безпеки об`єктів АЕС.

Протоколом про договірну ціну (Додаток №2) сторонами досягнуто згоди про величину договірної ціни на виконання робіт з авторського нагляду в сумі: 202 440,00 (двісті дві тисячі чотириста сорок грн 00 коп.), у т.ч. ПДВ 20% - 33 740,00 (тридцять три тисячі сімсот сорок грн 00 коп.).

Кошторисом №01/19-ХІЕП (Додаток №3) визначено загальну вартість робіт, що складає 168 700,00 грн.

30.09.2019 між сторонами було підписано акт №3 здачі-приймання виконаних робіт до договору, за яким Підрядник здав, а Замовник прийняв роботи у загальному розмірі 47 880,00 грн (разом з ПДВ).

20.12.2019 між сторонами було підписано акт №4 здачі-приймання виконаних робіт до договору, за яким Підрядник здав, а Замовник прийняв роботи у загальному розмірі 58 596,00 грн (разом з ПДВ).

Вищевказані акти підписані сторонами без зауважень та скріплені печатками останніх.

15.06.2023 на адресу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська АЕС" направлено адвокатський запит від 14.06.2023 №2, в якому представниця позивача просила надати інформацію щодо оплати за основним договором №01/19 від 10 січня 2019 року (№НАЕК 2-123-08-19-05057) в частині основної суми заборгованості на користь Корпорації, у тому числі на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі №910/11691/22.

У відповідь на вказаний запит відокремлений підрозділ у листі від 23.06.2023 №32/11041 повідомив, що сума основного боргу в розмірі 116 136,00 грн за рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі №910/11691/22 була погашена 14.06.2023.

У зв`язку з несплатою Корпорацією у повному обсязі вартості виконаних робіт за договором №01/19-ХІЕП від 30.01.2019 на виконання робіт з авторського нагляду за будівництвом об`єктів автоматизованого інформаційно-управляючого комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту ВП "Южно-Українська АЕС" на 2019 рік, Інститут звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 106 476,00 грн - основного боргу, 45 317,28 грн пені, 3 779,80 грн 3% річних, 21 863,31 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи із нижчезазначеного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається його змістом, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, тобто дослідити відповідні умови договору з зазначенням своїх висновків за результатами такої оцінки у прийнятому судовому рішенні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.05.2023 у справі №914/4127/21.

Як було правильно зазначено місцевим господарським судом, відповідно до пункту 1.1 договору якого Підрядник зобов`язується за завданням Замовника з дотриманням вимог законодавства виконати комплекс робіт з теми: "Авторський нагляд за будівництвом об`єктів автоматизованого інформаційно-управляючого комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту ВП "Южно-Українська АЕС" на 2019 рік" в цілому або за етапами в обсягах та у строки, що зазначені у Календарному плані робіт згідно з додатком №4 до вказаного Договору, Замовник - прийняти виконані роботи і оплатити їх.

За умовами пункту 1.3 Договору Підрядник зобов`язується здійснювати авторський нагляд відповідно до ДСТУ-Н Б А.2.2-11:2014 "Настанови щодо проведення авторського нагляду за будівництвом".

Відповідно до статті 11 Закону України "Про архітектурну діяльність" під час будівництва об`єкта архітектури здійснюється авторський та технічний нагляд.

Авторський нагляд здійснюється архітектором - автором проекту об`єкта архітектури, іншими розробниками затвердженого проекту або уповноваженими ними особами. Авторський нагляд здійснюється відповідно до законодавства та договору із замовником.

У разі виявлення відхилень від проектних рішень, допущених під час будівництва об`єкта архітектури, та відмови підрядника щодо їх усунення особа, яка здійснює авторський або технічний нагляд, повідомляє про це замовника і орган державного архітектурно-будівельного контролю для вжиття заходів відповідно до законодавства.

Порядок проведення авторського і технічного наглядів установлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 №903 затверджено Порядок Про авторський та технічний нагляд під час будівництва об`єкта архітектури.

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку авторський нагляд здійснюється архітектором - автором проекту об`єкта архітектури, іншими розробниками затвердженого проекту або уповноваженими особами (далі - генеральний проектувальник) відповідно до законодавства та договору із замовником (забудовником) протягом усього періоду будівництва і передбачає контроль за відповідністю будівельно-монтажних робіт проекту.

Відповідно до пункту 9 ДСТУ-Н Б А.2.2-11:2014 "Настанови щодо проведення авторського нагляду за будівництвом" групою авторського нагляду здійснюється: ведення журналу авторського нагляду та внесення до нього результатів авторського нагляду;

- вжиття, за необхідності, заходів щодо коригування проектних рішень відповідно до вимог нормативних документів, які набрали чинності після затвердження проектної документації;

- вжиття заходів щодо забезпечення нормативного рівня основних вимог безпеки, передбачених Законом України "Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності", за рахунок дотримання основних характеристик виробів, конструкцій, матеріалів тощо.

- відвідування об`єкта згідно з планом-графіком або за викликом замовника (виходячи з виробничої потреби);

- перевіряння відповідності виконання будівельних робіт і виявлення на будівництві відхилень від проектних рішень, у тому числі в частині застосування будівельних конструкцій, матеріалів, виробів, деталей, обладнання. Обсяг робіт з перевірки залежить від призначення та специфіки об`єкта будівництва і визначається у технічному завданні на авторський нагляд;

- перевіряння усунення підрядником зауважень, які були виявлені в результаті здійснення авторського нагляду під час будівництва;

- участь у прийманні конструкцій, вказаних у проектній документації, та у прийманні прихованих робіт і конструкцій, узгоджених із замовником при укладанні договору на здійснення авторського нагляду;

- надання замовнику рекомендацій щодо необхідності проведення додаткових випробувань будівельних конструкцій, виробів і матеріалів.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів дійшла до висновку, що за правовою природою укладений сторонами договір є договором надання послуг, за яким, відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, укладення Інститутом та Корпорацією договору №01/19-ХІЕП від 30.01.2019 на виконання робіт з авторського нагляду за будівництвом об`єктів автоматизованого інформаційно-управляючого комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту ВП "Южно-Українська АЕС" на 2019 рік було спрямоване на отримання останнім послуг та одночасного обов`язку по здійсненню їх оплати у встановлений договором строк.

Зі змісту пунктів 2.2, 4.1, 4.2 та 4.4 договору випливає, що підставою для проведення розрахунків між сторонами є належним чином оформлені акти здачі-приймання виконаних робіт.

Як було правильно встановлено місцевим господарським судом, 30.09.2019 та 20.12.2019 між сторонами було підписано акти здачі-приймання виконаних робіт до договору №3 на суму 47 880,00 грн (разом з ПДВ) та №4 на суму 58 596,00 грн (разом з ПДВ). Вищевказані акти підписані збоку сторін без зауважень та скріплені печатками останніх.

Також, судом першої інстанції встановлено, що після відкриття провадження у даній справі, 18.08.2023 Корпорацією сплачено на користь Інституту основну заборгованість за договором у сумі 106 476,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №865 (т. 1, а.с. 104). Вказана обставина також не заперечується позивачем.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина 3 статті 231 ГПК України.

Закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то ця обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Враховуючи, що кошти в розмірі 106 476,00 грн були сплачені відповідачем після звернення позивача до суду із позовом у цій справі, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що провадження у даній справі в частині позовних вимог про стягнення 106 476,00 грн підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Рішення в частині обґрунтованості позовних вимог щодо закриття провадження у справі в цій частині не оскаржується та не оспорюється Інститутом.

У зв`язку із несвоєчасною сплатою відповідачем коштів за виконані роботи, оформлені актами №3 від 30.09.2019 на суму 47 880,00 грн та №4 від 20.12.2019 на суму 58596,00 грн, позивачем заявлено до стягнення 45 317,28 грн пені, нарахованої за період з 21.12.2020 по 30.06.2023 на суму боргу у розмірі 47 880,00 грн та з 25.06.2023 по 14.07.2023 на суму боргу у розмірі 58 596,00 грн, 3 779,80 грн 3% річних, нарахованих за період з 21.12.2020 по 14.07.2023 на суму боргу у розмірі 47 880,00 грн та з 25.06.2023 по 14.07.2023 на суму боргу у розмірі 58 596,00 грн, а також 21 863,31 грн інфляційних втрат, нарахованих з січня 2021 року по червень 2023 року на суму боргу 47 880,00 грн.

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статтею 610 ЦК України кваліфікується як порушення зобов`язання.

Отже, для правильного вирішення спору в справі №910/11636/23 необхідним є визначення строку (терміну) виконання зобов`язання щодо оплати виконаних робіт.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до пункту 2.2 договору розрахунки за виконані роботи проводитимуться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника після підписання сторонами акта здачі-приймання виконаних робіт. Замовник перераховує кошти Підряднику протягом 10 календарних днів з дати отримання коштів за ці роботи від ВП ЮУАЕС. Оплата Підряднику проводиться тільки за ті роботи, які оплатила ВП ЮУАЕС за основним Договором №01/19 від 10.01.2019 (2-123-08-19-05057 від 30.01.2019).

Отже, умовою здійснення оплати вартості наданих Інститутом послуг за договором, є отримання Корпорацією коштів за ці ж послуги, які були надані в рамках основного договору.

Згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, у провадженні Господарського суду міста Києва знаходилася справа №910/11691/22 за позовом Корпорації до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - Державне підприємство) про стягнення 172 791,91 грн.

Предметом спору у справі №910/11691/22 було стягнення 116 136,00 грн вартості робіт за актом №3 від 20.12.2019, яка виникла внаслідок неналежного виконання Державним підприємством зобов`язань за основним договором, а також інфляційних втрат у розмірі 47423,89 грн та 3% річних у розмірі 9 232,02 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі №910/11691/22, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2023 та набрало законної сили 28.03.2023, встановлено: "10.01.2019 між Корпорацією "ТСМ Груп" та Державним підприємством було укладено договір №01/19 на авторський нагляд за виконанням робіт з будівництва об`єктів автоматизованого інформаційно-управляючого комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту ВП "Южно-Українська АЕС" (№НАЕК 2-123-08-19-05057).

На виконання умов вказаного основного договору Корпорацією були виконані роботи за І півріччя 2019 року, ІІІ та ІV квартал 2019 року на загальну суму 627 940,24 грн, що підтверджується актами здачі-прийняття виконаних робіт: №1 від 25.07.2019 на суму 326464,24 грн, №2 від 30.09.2019 на суму 185 340,00 грн, №3 від 20.12.2019 на суму 116136,00 грн, та відповідними виконавчими кошторисами за вказаними періодами.

З наявних у матеріалах справи №910/11691/22 платіжних доручень №УКС/112 від 31.01.2020 та №УКС/437 від 10.12.2020 вбачається, що відповідач здійснив часткову оплату виконаних за договором робіт на суму 511 804,24 грн, зокрема, за актом здачі-прийняття виконаних робіт №1 від 25.07.2019 на суму 326 464,24 грн та за актом здачі-прийняття виконаних робіт №2 від 30.09.2019 на суму 185 340,00 грн. Інша частина робіт за актом №3 від 20.12.2019 на суму 116136,00 грн, станом на момент розгляду спору, залишена відповідачем без оплати".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 у справі №910/11691/22, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2023, позов Корпорації задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства заборгованість у розмірі 116 136,00 грн, 3% річних у розмірі 9 232,02 грн, інфляційні втрати у розмірі 47423,89 грн та судовий збір у розмірі 2 591,88 грн.

Вищезазначене рішення фактично було виконано 15.06.2023, що підтверджується копією платіжної інструкції №1116 на суму 175 383,79 грн, призначення платежу: "вик. Док. №910/11691/22 від 12.04.2023, ДП "Національна атомна енергоге, №71832640, кошти за ВД стягнуті на користь стягувача" (т. 1, а.с. 125). Вказана обставина також визнається апелянтом.

У своїй апеляційній скарзі, Інститут наголошував на тому, що виконані ним та прийняті Корпорацією роботи за актом №3 від 30.09.2019 на суму 47 880,00 грн (ІІІ квартал 2019 року), входили до робіт, що були прийняті основним замовником (Державним підприємством) за актом №2 від 30.09.2019 на суму 185 340,00 грн (ІІІ квартал 2019 року) та були сплачені основним замовником платіжним дорученням №УКС/437 від 10.12.2020.

Як було зазначено вище, пунктом 2.2. договору встановлено, що умовою здійснення оплати вартості наданих Інститутом послуг за договором, є отримання Корпорацією коштів за ці ж послуги, які були надані в рамках основного договору.

Договір від 30.01.2019 №01/19-ХІЕП, укладений між Інститутом та Корпорацією, виконувався в межах основного договору від 10.01.2019№01/19, який був укладений між Корпорацією та Державним підприємством.

Так, пунктом 4.1. договору від 30.01.2019 №01/19-ХІЕП передбачено щоквартальне оформлення актів здачі-приймання. Однак згідно з пунктом 4.7. основного договору від 10.01.2019 №01/19 акти здачі-приймання виконаних робіт оформлюються до 25-го числа поточного місяця, тобто акти між Корпорацією та Державним підприємством оформлюються щомісячно, а не щоквартально як про це вказував позивач.

Відповідно до зазначених пунктів договорів результати виконаних робіт оформлюються та фіксуються в актах здачі-приймання виконаних робіт.

Згідно з пунктами 3.2 договору та основного договору зміст виконання робіт встановлюється календарним планом (додаток №4).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах даної справи наявні належним чином оформлені копії актів №3 від 30.09.2019 та №4 від 20.12.2019, складені за результатами виконання договору від 30.01.2019 №01/19-ХІЕП (т. 1, а.с.26, 27).

У вказаних актах зазначено, що уповноважені представники Інституту та Корпорації уклали акти про те, що виконана робота відповідає умовам договору і технічним вимогам та належним чином оформлена.

При цьому, колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи №910/11636/23 відсутні як акти №2 від 30.09.2019 та №3 від 20.12.2019, оформлені за результатами виконання основного договору від 10.01.2019 №01/19, так і додаток №4 до договору від 30.01.2019 №01/19-ХІЕП, яким визначено зміст робіт.

Таким чином, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості достовірно перевірити обґрунтованість та достовірність доводів скаржника, що зміст робіт, результати яких оформлені актом №3 від 30.09.2019 за договором від 30.01.2019 №01/19-ХІЕП, відповідають за змістом (є тими самими) роботами, результати яких оформлені актом №2 від 30.09.2019 за основним договором від 10.01.2019 №01/19.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 та частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Cуд не збирає докази, а вони подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 3, 4 статті 74 ГПК України).

Аргументи скаржника про щоквартальне оформлення актів є необґрунтованими. оскільки акти за основним договором від 10.01.2019 №01/19 надаються до 25-го числа місяця, тобто щомісячно.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про те, що позивачем не доведено, що роботи за актом №3 від 30.09.2019 на суму 47 880,00 грн, входили до робіт, що були прийняті основним замовником (Державним підприємством) за актом №2 від 30.09.2019 на суму 185340,00 грн, а тому безпідставними є й доводи про настання строку для оплати робіт за актом №3 від 30.09.2019 на суму 47 880,00 грн з 20.12.2020.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком судом першої інстанції про те, що зобов`язання щодо оплати робіт за актами №3 від 30.09.2019 на суму 47 880,00 грн та №4 від 20.12.2019 на суму 58 596,00 грн, складені за результатами виконання договору від 30.01.2019 №01/19-ХІЕП, виникло з 26.06.2023.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.

Зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормативне визначення принципу диспозитивності надає право учаснику справи вільно розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 2 статті 14 ГПК України).

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина 2 статті 237 ГПК України).

З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши надані позивачем розрахунки процентів місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 166,28 грн 3% річних, нарахованих за період з 26.06.2023 по 14.07.2023 на суму боргу у розмірі 106 476,00 грн. При цьому, розмір інфляційних втрат становить 0,00 грн, а відтак у цій частині судом першої інстанції було правомірно відмовлено.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому, порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 статті 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

В силу статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що вказані штрафні санкції можуть бути стягнуті лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

Згідно з пунктом 7.7 договору у разі невиконання Замовником своїх зобов`язань щодо оплати виконаних робіт при наявності фінансування від ВП ЮУАЕС за ці роботи, Замовник на вимогу Підрядника, зобов`язаний, сплатити останньому пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок вказаної штрафної санкції, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що обґрунтований розмір пені становить 2023,04 грн, нарахованої на підставі пункту 7.7 договору, за період з 26.06.2023 по 14.07.2023 на суму боргу у розмірі 106 476,00 грн.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта про ухвалення господарським судом рішення з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість викладених в оскаржуваному рішенні висновків суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 у справі №910/11636/23 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Інституту має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись статтями 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 у справі №910/11636/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 у справі №910/11636/23 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/11636/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Т.П. Козир

О.В. Агрикова