ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2024м. ХарківСправа № 922/208/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Горішній Ю.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Ізюмського комунального підприємства теплових мереж (пр. Незалежності, буд. 33, м. Ізюм, Харківська область, 64300; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Посад" (вул. Владислава Зубенка, буд. 31-А, м. Харків, 61121; )
про стягнення 239757,47 грн
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - Гайдамаки Ю.Б.,

ВСТАНОВИВ:

Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж 22.01.2024 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Посад" про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлену теплову енергію в розмірі 239757,47 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення умов Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 532 від 01.11.2014 та приписів чинного законодавства, не сплатив вартість поставленої позивачем теплової енергії за період грудень 2021 року - лютий 2022 року та не підписав акт приймання-передачі теплової енергії за лютий 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.01.2024 позовну заяву Ізюмського комунального підприємства теплових мереж було прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі № 922/208/24; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами; повідомлено учасників справи, що судове засідання з розгляду справи відбудеться 27.02.2024 о 14:40.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 12.02.2024, відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що акти прийому-передачі наданих послуг теплової енергії за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року (включно) з відповідачем не погоджені, відповідно не підписані і не завірені печаткою; позивачем не надано суду належних і допустимих доказів направлення або вручення відповідачу зазначених актів у спірний період. Особа, яка підписала акти за грудень 2021 року та січень 2022 рік відповідачу не відома. Відомості, що відображені у вказаних актах не підтверджуються первинними документами. Сума оплати в 239757,47 грн за теплову енергію за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року є необґрунтовано високою. Крім того, позивач не надав доказів щодо постачання теплоносія до приміщення.

Протокольною ухвалою господарського суду від 27.02.2024 розгляд справи було відкладено на 19.03.2024 о 15:20.

У судове засідання, яке відбулося 19.03.2024, представник позивача не з`явився; про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином через електронний кабінет у підсистемі "Електронний суд " ЄСІТС.

Присутня у судовому засіданні представник відповідача звернулась до суду з клопотанням про поновлення строку для подання доказів, а саме копій актів прийому-передачі наданих послуг теплової енергії та первинних документів до них за попередні періоди, складених за результатами виконання договору, для візуального порівняння з актами прийому-передачі наданих послуг теплової енергії за спірний період, наданими позивачем. В обґрунтування поважності причин пропуску встановленого законом строку для подання доказів представник відповідача зазначила, що на час подання відзиву до суду у відповідача не було доступу до вказаних документів у зв`язку з руйнуванням приміщення, в якому вони зберігались, через військову агресію РФ.

Причини пропуску відповідачем строку були визнані судом поважними, у зв`язку з чим поновлено йому строк для подання доказів, та долучено надані відповідачем документи до матеріалів справи.

Враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а підстави для відкладення розгляду справи відсутні, суд визнав за можливе розглянути справу без участі представника позивача, за наявними у справі матеріалами, згідно зі ст. 202 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

01.11.2014 між Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Посад" (відповідач) було укладено Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 532.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору, позивач зобов`язався поставляти відповідачу теплову енергію в гарячій воді, а відповідач зобов`язався приймати та оплачувати теплову енергію за встановленими тарифами.

Згідно з п. 6.2 Договору, розрахунковим передом є календарний місяць.

Як вказує позивач, протягом всього часу дії Договору він належним чином виконував взяті на себе зобов`язання та поставляв теплову енергію відповідно до умов цього Договору. Проте, відповідач частково виконав взяті на себе зобов`язання та не сплатив вартість поставленої теплової енергії за період грудень 2021 року - лютий 2022 року на загальну суму 234757,47 грн.

Позивач вказує, що відповідач не підписав акт приймання-передачі теплової енергії за лютий 2022 року, хоча теплова енергія була поставлена належним чином.

20.11.2023 на адресу відповідача супровідним листом № 692 був направлений для підписання акт приймання-передачі теплової енергії за лютий 2022 року з проханням підписати та один примірник повернути позивачу.

Проте, жодної відповіді на даний лист позивачем отримано не було.

24.10.2023 позивач направив на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості № 692. Проте, заборгованість залишилась несплаченою.

За таких обставин, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію за період грудень 2021 року - лютий 2022 року в розмірі 239757,47 грн на підставі Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 532 від 01.11.2014.

Ретельно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, з`ясувавши на їх підставі усі фактичні обставини спору та надавши їм правову кваліфікацію, суд приймаючи рішення у цій справі, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з договору або інших підстав, зокрема, юридичного факту, внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав.

Згідно зі ст. 714 Цивільного кодексу України та ст. 275 Господарського кодексу України, за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов`язаний сплатити повну ціну переданого товару.

За приписами ч. 3 ст. 13, ч. 1 с. 73, ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 1, 2 ст. 80 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини сторін врегульовані Договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 532 від 01.11.2014, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідач стверджує, що акти прийому-передачі наданих послуг теплової енергії за спірний період з відповідачем не погоджені, відповідно не підписані і не завірені печаткою. Особа, яка підписала акти за грудень 2021 року та січень 2022 рік відповідачу не відома.

Оглянувши надані позивачем копії актів прийому-передачі наданих послуг за грудень 2021 року та січень 2022 рік, судом встановлено, що їх підписано особою, посадове становище якої не зазначено, та не скріплено печаткою підприємства відповідача.

Водночас, усі надані відповідачем акти прийому-передачі наданих послуг за попередні періоди підписано директором ТОВ фірма "Посад" Резниковою Т.Й. та скріплено печаткою юридичної особи.

Факт підписання вищевказаних актів уповноваженим представником ТОВ фірма "Посад" заперечується відповідачем у повному обсязі та не доведено позивачем, а саме позивачем не надано до суду довіреність або будь-якого іншого документу, який підтверджує повноваження підписанта.

Акт приймання-передачі теплової енергії за лютий 2022 року взагалі не підписаний та не скріплений печаткою з боку споживача.

Відтак, позивачем не доведено наявність обставин, якими він обґрунтовує факт отримання відповідачем теплової енергії у спірний період в обсягах, вказаних в актах-приймання передачі та виставлених рахунках. В матеріалах справи відсутні підписані обома сторонами акти надання послуг, які є підставами для розрахунку за отриману теплову енергію відповідно до п. 2.3 Договору.

Оцінюючи надані позивачем докази, суд також враховує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, внесено зміни до ГПК України, а саме змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Вказаної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20.

А отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір основної заборгованості, що є предметом спору у сумі 239757,47 грн.

Крім того, позивачем до позовної заяви не надані документи, які обґрунтовують позовні вимоги, а саме: калькуляції вартості тарифу, розшифровки кількості Гкал, документів про затвердження та право застосування тарифів.

Нараховані суми за грудень 2021 року, січень та лютий 2022 року значно перевищують вартість цієї ж самої послуги в попередні періоди у рамках того ж договору.

Так, з наданого відповідачем витягу з програми щодо вартості поставленої теплової енергії за 2020 рік та актів приймання-передачі теплової енергії за січень 2021 року та лютий 2021 року вбачається, що відповідачу було нараховано значно меншу вартість, яку відповідач сплачував у рамках того ж договору.

Зокрема, відповідачу було нараховано для сплати:

- за січень 2020 року - 3461,89 грн;

- за лютий 2020 року - 3238,54 грн;

- за березень 2020 року - 2 235,35 грн;

- за квітень 2020 року - 630,38 грн;

- за жовтень 2020 року - 328,77 грн;

- за листопад 2020 року - 2402,82 грн;

- за грудень 2020 року - 3 961,20 грн;

- за січень 2021 року - 4 175,04 грн;

- за лютий 2021 року - 4 667,41 грн;

- за грудень 2021 року - 71 749,75 грн;

- за січень 2022 року - 96 033,08 грн;

- за лютий 2022 року - 71 974,64 грн.

Тобто, вартість теплової енергії у вищезазначених актах за грудень 2021 року, січень та лютий 2022 року перевищує вартість у 2020 році більше ніж в 20 разів.

Неодноразові звернення представників відповідача до офісу позивача з проханням про роз`яснення даних актів залишилися без відповіді.

З огляду на викладене вбачається, що сума в 239757,47 грн за теплову енергію за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року є необґрунтовано високою.

Позивач також не надав доказів щодо постачання теплоносія до приміщення за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вулиця Соборна, буд. 16 (актів готовності до опалювального періоду).

За таких обставин, у позивача відсутні достатні правові підстави стверджувати про виникнення у відповідача зобов`язання з оплати суми боргу.

Відтак, позовні вимоги Ізюмського комунального підприємства теплових мереж не підлягають задоволенню через їх недоведеність.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, у зв`язку з відмовою у позові, суд покладає на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Ізюмського комунального підприємства теплових мереж (пр. Незалежності, буд. 33, м. Ізюм, Харківська область, 64300; ) до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Посад" (вул. Владислава Зубенка, буд. 31-А, м. Харків, 61121; ) про стягнення 239757,47 грн - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до ст. 256-257 ГПК України.

Повне рішення складено "21" березня 2024 р.

Суддя Н.М. Кухар