ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2024 Справа № 914/3459/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М. розглянув матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Олеськів Ірини Ігорівни

до відповідача Фізичної особи-підприємця Ярового Сергія Олександровича

про стягнення 366510,42 грн

за участю представників:

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Фізичною особою-підприємцем Олеськів Іриною Ігорівною до відповідача Фізичної особи-підприємця Ярового Сергія Олександровича про стягнення 366510,42 грн, з яких 263137,00 грн - основний борг та 103373,42 грн - пеня. Крім того позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача 4398,13 грн - витрат по сплаті судового збору та 15000,00 грн - судових витрат на професійну правничу допомогу.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено в протоколах судового засідання.

Позивач та відповідач явку представників в судове засідання не забезпечили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.

06.02.2020 між Фізичною особою-підприємцем Олеськів Іриною Ігорівною (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Яровим Сергієм Олександровичем (орендар) укладено договір оренди №76/20, відповідно до пункту 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування на умовах, викладених у даному договорі і невід`ємних додатках до нього, нежитлові приміщення загальною площею 129,1 кв.м (№76 згідно плану-схеми розташування приміщень - додаток №1) (надалі - об`єкт оренди), що належать орендодавцеві на праві власності відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - індексний номер витягу 157951280 від 28.02.2019, розташоване за адресою: Львівська область, місто Стрий, вулиця Січових Стрільців, будинок 2А.

Згідно з пунктами 2.1.-2.5. договору, передача об`єкта оренди в користування орендареві здійснюється згідно акту прийому-передачі після сплати ним платежів зазначених у розділі 3 даного договору. Акт прийому-передачі підписується сторонами не пізніше двох календарних місяців з дати підписання даного договору. Передача об`єкта оренди в користування орендареві не означає переходу права власності на нього. Власником об`єкта оренди є орендодавець. Датою передачі об`єкта оренди в користування орендарю є дата підписання акту прийому-передачі. В акті прийому-передачі об`єкта оренди зазначається його комплектація та технічний стан. Такий акт складається по кожному окремому нежитловому приміщенню.

Пунктами 3.1. та 3.2. договору передбачено, що орендна плата за місяць за один кв.м площі становить у еквіваленті, що дорівнює 10,00 доларам США по курсу Національного Банку України день проведення оплати. Орендна плата нараховується з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі об`єкта оренди.

Відповідно до пункту 3.3. договору, розмір щомісячної орендної плати в подальшому коригується щомісяця з урахуванням розміру індексу інфляції, якщо його розмір перевищує 120%. Якщо індекс інфляції становить менше 100%, то розмір орендної плати залишається на рівні попереднього місяця.

Згідно з пунктом 3.4. договору, після підписання цього договору орендар сплачує орендодавцю орендну плату за перший та останній місяці оренди протягом трьох робочих днів з дати підписання договору. В подальшому сума орендної плати сплачується орендарем щомісяця в безготівковій формі на поточний рахунок орендодавця 25-го числа поточного місяця на рахунок вказаний в Розділі 11. У випадку якщо 25-те число випадає на вихідний чи святковий день, день оплати переноситься на наступний календарний робочий день.

Пунктами 3.5. та 3.7. договору передбачено, що орендар відшкодовує вартість спожитих комунальних послуг (електричної енергії, води) на підставі показів лічильників одночасно із оплатою за оренду об`єкту оренди на рахунок орендодавця, на підставі виставленого рахунку. Орендар зобов`язується внести попередній - гарантійний платіж в сумі 300 доларів США по курсу Національного Банку України на день проведення оплати, при підписанні договору.

Відповідно до пунктів 4.1.1., 4.2.1. та 4.2.8. договору, орендодавець зобов`язується передати у користування орендарю об`єкт оренди в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Орендодавець має право: щомісяця отримувати від орендаря орендну плату, а також інші платежі, передбачені цим договором; вимагати від орендаря належного виконання зобов`язань, передбачених цим договором та діючим законодавством України.

Згідно з пунктами 4.3.1., 4.3.2. та 4.4.1. договору, орендар зобов`язаний: в строк, передбачений цим договором, прийняти від орендодавця у користування об`єкт оренди за актом прийому-передачі, й підписати такий акт у строки та в порядку, визначеними цим договором; вчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі, передбачені цим договором. Орендар має право використовувати об`єкт оренди згідно умов договору, за умови своєчасної сплати орендної плати та інших платежів та його належного, згідно з цільовим призначенням, використання.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 06.01.2023 включно і може бути переукладений на той самий термін за взаємною згодою сторін. В будь-якому разі строк дії цього договору не може перевищувати 3 (трьох) років.

Відповідно до пункту 9.2. договору, у випадку несвоєчасної та/або не в повному обсязі оплати орендної плати/компенсації комунальних послуг, орендар сплачує орендодавцю на його письмову вимогу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми прострочених платежів, за кожний день прострочення.

Як зазначено у позовній заяві, під час дії договору орендарем не в повній мірі виконувались покладені на нього обов`язки, а саме по здійсненню оплати по орендній платі та комунальних платежах.

Як вказав позивач, за період з листопада 2021 року по січень 2023 року заборгованість відповідача становила 285137,00 грн.

24.01.2023 позивач звернувся до відповідача з вимогою про погашення заборгованості до 23.03.2023 року, на яку відповідач скерував позивачу лист-відповідь від 14.02.2023, в якому Фізична особа-підприємець Яровой Сергій Олександрович визнає, що з моменту підписання договору оренди в нього виникла заборгованість по орендних платежах в сумі 345893,90 грн. У вказаному листі-відповіді, посилаючись на такі обставини, як оголошені карантинні обмеження по запобіганню коронавірусної інфекції, військову агресію російської федерації проти України, а також на ту обставину, що ОСОБА_1 був мобілізований до Збройних Сил України, відповідач зазначає, що він змушений був припинити підприємницьку діяльність на весь період воєнного стану.

На підставі вищенаведеного у листі-відповіді від 14.02.2023 відповідач запропонував позивачу такий спосіб вирішення даної проблеми, як перерахування на рахунок позивача по 10000,00 грн щомісяця до повного погашення заборгованості. При цьому у листі-відповіді вказано, що оскільки ОСОБА_1 перебуває у штаті Збройних Сил України та не здійснює підприємницьку діяльність, тому можливим для нього є саме такий спосіб погашення заборгованості.

Однак, як вказано у позовній заяві, за період з січня 2023 року по листопад 2023 року відповідачем лише частково погашено заборгованість, а саме лише на суму 22000,00 грн. Відтак, як вказав позивач, відповідач протягом тривалого часу не виконує свої зобов`язання за договором, внаслідок чого сума заборгованості по орендній платі, в тому числі компенсація комунальних послуг, становить 263137,00 грн.

У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору щодо здійснення оплат за договором оренди позивач на підставі пункту 9.2. договору нарахував відповідачу пеню в розмірі 103373,42 грн. Як вбачається із розрахунку пені, вона нарахована позивачем за період з 24.01.2023 по 21.11.2023. При цьому позивачем при нарахуванні пені взято до уваги те, що станом на січень 2023 року заборгованість відповідача становила 285137,00 грн, а також те, що за період з січня 2023 року по листопад 2023 року відповідачем загалом погашено заборгованість на суму 22000,00 грн (23.02.2023 відповідач сплатив 10000,00 грн, 16.05.2023 - 10000,00 грн та 18.10.2023 - 2000,00 грн).

Таким чином враховуючи наведене, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з вимогою про стягнення з відповідача 366510,42 грн, з яких 263137,00 грн - основний борг та 103373,42 грн - пеня. Крім того позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача 4398,13 грн - витрат по сплаті судового збору та 15000,00 грн - судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач проти позовних вимог не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку позов задовольнити частково з огляду на таке.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Частинами 1 та 3 статті 760 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 761 Цивільного кодексу України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Згідно з частинами 1, 3 та 5 статті 762 Цивільного кодексу України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1 та 2 статті 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Як встановлено судом, 06.02.2020 між Фізичною особою-підприємцем Олеськів Іриною Ігорівною (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Яровим Сергієм Олександровичем (орендар) укладено договір оренди №76/20, відповідно до пункту 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування на умовах, викладених у даному договорі і невід`ємних додатках до нього, нежитлові приміщення загальною площею 129,1 кв.м (№76 згідно плану-схеми розташування приміщень - додаток №1) (надалі - об`єкт оренди), що належать орендодавцеві на праві власності відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - індексний номер витягу 157951280 від 28.02.2019, розташоване за адресою: Львівська область, місто Стрий, вулиця Січових Стрільців, будинок 2А.

При цьому розмір орендної плати та порядок розрахунків за оренду передбачено розділом 3 договору ("Орендна плата"). Як стверджує позивач та як вбачається із матеріалів справи, заборгованість відповідача становить 263137,00 грн. Докази сплати вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні, відзив на позовну заяву відповідач не подав.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 263137,00 грн є обґрунтована, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем, а тому підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 103373,42 грн пені суд зазначає таке.

Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності із статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено судом, відповідно до пункту 9.2. договору, у випадку несвоєчасної та/або не в повному обсязі оплати орендної плати/компенсації комунальних послуг, орендар сплачує орендодавцю на його письмову вимогу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми прострочених платежів, за кожний день прострочення.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач здійснює нарахування пені за період з 24.01.2023 по 21.11.2023 на загальну суму заборгованості, яка існувала в цей період, за всі місяці оренди. При цьому позивачем враховано, що за вказаний період відповідачем було здійснено часткові платежі в рахунок погашення боргу (23.02.2023 відповідач сплатив 10000,00 грн, 16.05.2023 - 10000,00 грн та 18.10.2023 - 2000,00 грн). Тобто як вбачається із розрахунку позовних вимог, позивач здійснює нарахування пені наступним чином:

1) з 24.01.2023 по 23.02.2023 на суму боргу в розмірі 285137,00 грн;

2) з 24.02.2023 по 16.05.2023 на суму боргу в розмірі 275137,00 грн;

3) з 17.05.2023 по 18.10.2023 на суму боргу в розмірі 265137,00 грн;

4) з 19.10.2023 по 21.11.2023 на суму боргу в розмірі 263137,00 грн.

Перш за все необхідно зазначити, що при нарахуванні пені позивачем невірно визначено періоди її нарахування, оскільки як вбачається із розрахунку позовних вимог, позивач в кожен період нарахування включив день, в який відповідачем було частково погашено заборгованість. Тобто в день часткової оплати позивач здійснює нарахування пені на суму боргу, яка в цей день вже не існувала. З огляду на вказане суд зазначає наступні періоди в часі та суму боргу, яка існувала в ці періоди:

1) з 24.01.2023 по 22.02.2023 існував борг в розмірі 285137,00 грн;

2) з 23.02.2023 по 15.05.2023 існував борг в розмірі 275137,00 грн;

3) з 16.05.2023 по 17.10.2023 існував борг в розмірі 265137,00 грн;

4) з 18.10.2023 по 21.11.2023 існував борг в розмірі 263137,00 грн.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що нарахування пені потрібно здійснювати окремо на кожне невиконане (невчасно виконане) грошове зобов`язання, тобто окремо на заборгованість кожного місяця, оскільки умовами договору встановлено, що грошове зобов`язання щодо внесення орендної плати виникає щомісяця за відповідний місяць оренди.

Так, пунктом 3.4. договору передбачено, що сума орендної плати сплачується орендарем щомісяця в безготівковій формі на поточний рахунок орендодавця 25-го числа поточного місяця на рахунок вказаний в Розділі 11.

Тобто у випадку якщо за відповідний місяць оренди відповідач не вносить плату 25-го числа поточного місяця, тоді починаючи з 26-го числа поточного місяця він вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання на суму орендної плати за цей місяць. Необхідність нарахування пені окремо на кожне невиконане грошове зобов`язання, тобто окремо на заборгованість за кожен місяць оренди може вплинути на правильність визначення загального розміру пені, адже частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як встановлено судом, загальний розмір основного боргу становить 236137,00 грн. Вказана заборгованість складається з наступного:

- 12424,00 грн заборгованість по орендній платі за липень 2022 року;

- 86102,00 грн заборгованість по орендній платі за серпень 2022 року;

- 72564,00 грн заборгованість по орендній платі за вересень 2022 року;

- 73312,00 грн заборгованість по орендній платі за жовтень 2022 року;

- 18735,00 грн заборгованість по орендній платі за листопад 2022 року.

Отже враховуючи те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, беручи до уваги те, що згідно з умовами договору орендар зобов`язаний щомісяця 25-го числа сплачувати орендну плату за поточений місяць оренди, тому шестимісячний строк нарахування пені на суму боргу за кожен місяць оренди закінчується в різні дати для кожного місяця оренди.

Разом з тим необхідно зазначити, що відповідно до пункту 3 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" Верховна Рада України постановила внести зміни до розділ IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України, доповнивши його пунктом 7 такого змісту:

"7. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Тобто у випадку, якщо передбачений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України шестимісячний строк нарахування пені закінчується під час дії карантину, тоді вказаний строк нарахування продовжується на строк дії карантину (включно по дату дії карантину). У випадку ж якщо шестимісячний строк нарахування пені закінчується після дії карантину, то нарахування пені за невиконання кожного окремого грошового зобов`язання за відповідний місяць оренди завершується зі спливом цього шестимісячного строку.

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами та доповненнями), відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" Кабінет Міністрів України постановив установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19.12.2020 до 30.06.2023 на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 23, ст. 896, N 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. N 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 43, ст. 1394, N 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. N 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 63, ст. 2029).

Отже враховуючи наведене, зважаючи на те, що передбачений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України шестимісячний строк нарахування пені по кожному зобов`язанню зі сплати орендної плати (липень 2022р листопад 2022р) завершився під час дії карантину, тому в даному випадку нарахування пені за кожен місяць заборгованості можливе лише по 30.06.2023, а не по 21.11.2023, як це здійснює позивач.

Отже враховуючи вищезазначене, а також обмежуючись обраним позивачем періодом нарахування штрафної санкції, судом було здійснено перерахунок пені за період з 24.01.2023 по 30.06.2023. Здійснивши перерахунок пені, судом встановлено, що обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (в межах заявлених позивачем позовних вимог) є пеня в розмірі 48331,02 грн, а не в заявленому позивачем розмірі (103373,42 грн).

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Зокрема суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 263137,00 грн основного боргу та 48331,02 грн пені.

За подання позовної заяви до Господарського суду Львівської області було сплачено судовий збір в розмірі 4398,13 грн (1,5% ціни позову та з врахуванням коефіцієнту 0,8 у зв`язку з поданням позовної заяви через Електронний суд), що підтверджується платіжною інструкцією від 22.11.2023 №56 на суму 4398,13 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 3737,62 грн витрат по сплаті судового збору, оскільки позов підлягає задоволенню частково.

Крім того, як вбачається із прохальної частини позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1-3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не подано заперечень щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із позовної заяви, позивач у ній зазначив, що у зв`язку з необхідністю звернення до суду за захистом своїх прав, ним було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги. За твердженням позивача, згідно з договором та додатками до нього, вартість правової допомоги складає 15000,00 гривень, з огляду на що позивач вважає, що ці судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Як вбачається із попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, долученого позивачем до позовної заяви, який підписаний представником позивача 22.11.2023, розмір витрат на професійну правову допомогу адвоката складає 15000,00 грн, з яких 4000,00 грн - вартість вивчення матеріалів справи, 4000,00 грн - вартість підготовки та написання позовної заяви, 4000,00 грн - вартість підготовки та написання інших процесуальних документів та 3000,00 грн - вартість участі представника у судових засіданнях.

Отже як вбачається із матеріалів справи, позивачем виконано вимогу законодавства щодо подання детального опису необхідних для надання правничої допомоги робіт (послуг) із деталізованим відображенням вартості цих робіт (послуг).

Однак всупереч вищевказаних норм законодавства позивач до закінчення судових дебатів у даній справі не подав доказів (договорів, рахунків тощо), які б могли підтвердити обсяг наданих послуг і виконаних робіт та підтвердити їх вартість.

Крім того у відповідності до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України позивачем до закінчення судових дебатів не було заявлено також і про те, що такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

В матеріалах справи міститься лише свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер на надання правничої (правової) допомоги. Так, в ордері на надання правничої (правової) допомоги міститься посилання на договір про надання правової допомоги №04/23 від 15.11.2023, однак самого договору позивачем до матеріалів справи не долучено.

Необхідно зазначити, що вказані докази, які долучено позивачем до матеріалів справи, що стосуються правової допомоги (тобто свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер на надання правничої (правової) допомоги), підтверджують лише сам факт наявності в адвоката повноважень представляти інтереси позивача у даній справі.

Отже як вбачається із матеріалів справи, позивачем не подано доказів, які б могли підтвердити обсяг наданих адвокатом та прийнятих клієнтом (позивачем) послуг і робіт та які б могли підтвердити їх вартість та їх відповідність тим домовленостям, яких за твердженням позивача було досягнуто між адвокатом та клієнтом (позивачем) згідно з умовами договору про надання правової допомоги, посилання на який міститься в ордері на надання правничої (правової) допомоги.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку відмовити позивачу у відшкодуванні за рахунок відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн, у зв`язку з недоведеністю позивачем цих витрат та їх розміру.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ярового Сергія Олександровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Олеськів Ірини Ігорівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 263137,00 грн - основного боргу, 48331,02 грн - пені та 3737,62 грн - витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили, відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у відповідності до Глави 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 26.03.2024.

Суддя Петрашко М.М.