ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"28" березня 2024 р. м. Київ Справа № 911/739/24

Суддя Господарського суду Київської області Янюк О.С. перевіривши матеріали

заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

УСТАНОВИВ:

1. 21.03.2024 через електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» до Господарського суду Київської області (далі суд) звернулась ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , заявниця) із заявою від 21.03.2024 (вх. №2431 від 22.03.2024) про відкриття провадження у справі про свою неплатоспроможність.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі Кодекс) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі ГПК України), іншими законами України. Застосування положень ГПК України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Перевіривши подану заяву, суд вважає її такою, що не відповідає вимогам Кодексу з наступних підстав.

2. Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 116 Кодексу до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією становить п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання арбітражним керуючим повноважень (абз. 3 ч. 2 ст. 30 Кодексу).

Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», зокрема, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2024 встановлено у розмірі 3 028,000грн.

Таким чином, загальна сума основної грошової винагороди арбітражного керуючого, яка повинна бути авансована заявником, становить 45 420,00грн (3 028,00*5*3= 45 420,00).

Водночас, абз. 7 п. 16 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу установлено, зокрема, що тимчасово, під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, а також протягом шести місяців після його припинення чи скасування стосовно боржника справу про неплатоспроможність може бути відкрито без здійснення авансування передбаченої цим Кодексом винагороди арбітражному керуючому на депозитний рахунок суду. У такому разі до заяви про відкриття справи про неплатоспроможність додається копія укладеної заявником угоди з обраним ним арбітражним керуючим про виконання арбітражним керуючим повноважень у справі про неплатоспроможність до її закриття з виплатою на умовах, визначених цією угодою, винагороди в розмірі, що не має перевищувати розмір, встановлений цим Кодексом.

За таких обставин, законодавцем надано особі право під час звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подати: або докази авансування заявником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією у встановленому розмірі; або угоду, укладену між заявником та обраним ним арбітражним керуючим. Одночасне застосування вказаних способів урегулювання питання щодо оплати винагороди арбітражному керуючому під час звернення із відповідною заявою Кодексом не передбачено. При цьому, суд зазначає, що відповідна угода повинна бути укладена у порядку визначеному Цивільним кодексом України (далі ЦК України) із дотриманням умов, визначених Кодексом.

У свою чергу, до матеріалів заяви ОСОБА_1 долучено скан-копію договору про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 13.02.2024 (далі Договір) із арбітражним керуючим Белінською Наталією Олександрівною (свідоцтво №190 від 12.02.2013), проаналізувавши який суд зазначає наступне.

Так, із змісту розділу 1 та 2 наданого Договору, зокрема, вбачається, що останній визначає порядок оплати послуг та відшкодування витрат керуючого реструктуризацією, покладених на нього відповідно до Кодексу та заяви на участь у справі про банкрутство фізичної особи. Арбітражний керуючий зобов`язується надавати послуги і виконувати повноваження керуючого реструктуризацією, а Лісняк О.М. зобов`язується оплатити ці послуги та відшкодувати витрати, пов`язані із веденням судової процедури у справі про банкрутство фізичної особи боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У свою чергу, ст. 6 ЦК України, зокрема, визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

З наведеного можна зробити висновок, що особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

Приписи ч.ч. 2 та 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.

Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами.

Відповідно сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору. Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.

Проаналізувавши зазначене у сукупності із абз. 7 п. 16 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу, суд дійшов висновку, що законодавцем надано право особі подати відповідну угоду лише в частині виплати арбітражному керуючому грошової винагороди, у зв`язку з чим, сторони вказаного договору не можуть відступити від положень Кодексу у цій частині в силу їх імперативності.

Разом із цим, п.п. 3.3 Договору передбачено, що оплата послуг керуючого реструктуризацією становить 45 420грн за весь строк виконання повноважень арбітражним керуючим. ОСОБА_1 вносить (перераховує) оплату рівними частинами протягом 12 місяців у сумі 3 785грн щомісячно на депозитний рахунок суду в якому відкрито провадження у справі про неплатоспроможність.

Отже, вказаними умовами Договору до його виконання фактично залучено Господарський суд Київської області, який виступає як особа, яка приймає та зараховує на свій депозитний рахунок грошові кошти заявниці, призначені для виплати грошової винагороди арбітражному керуючому.

Проте, з огляду абз. 7 п. 16 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу, суд зазначає, що сторонами відповідного договору, який регулює оплату грошової винагороди, повинні бути тільки арбітражний керуючий, як особа яка отримує таку винагороду, та фізична особа-боржник. Залучення до виконання вказаного Договору суду є таким, що не узгоджується із цими приписами Кодексу.

Крім того, п. 7.1 Договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, та діє до моменту прийняття комітетом кредиторів відповідного рішення про встановлення оплати послуг керуючого реструктуризацією, якщо інше не передбачено законом.

Однак, за змістом ст.123 Кодексу у справі про неплатоспроможність ті чи інші рішення приймають саме збори кредиторів, а не комітет кредиторів, та до повноважень яких не належить встановлення оплати послуг керуючого реструктуризацією.

За таких обставин, долучений ОСОБА_1 договір із арбітражним керуючим Белінською Н.О. не може братися судом до уваги.

Ураховуючи зазначене, у заявниці наявне зобов`язання виконати п. 12 ч. 3 ст. 116 Кодексу.

Водночас, із матеріалів заяви вбачається, що заявницею частково переховано на депозитний рахунок суду 3 785,00грн, а відтак, ОСОБА_1 повинна надати суду докази здійснення авансування грошової винагороди арбітражному керуючому у розмірі 41 635,00грн.

2. Згідно із п. 14 ч. 3 ст. 116 Кодексу встановлено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених ст. 115 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 76 ГПК України, зокрема, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Зі свого боку, суд зазначає, що при ініціюванні справи про неплатоспроможність фізичної особи наявність заборгованості чи можливість невиконання грошових зобов`язань найближчим часом має підтверджуватися доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором/кредиторами.

У свою чергу, у своїй заяві ОСОБА_1 вказує на те, що підставою для звернення до суду, зокрема, є п. 4 ч. 2 ст. 115 Кодексу.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 115 Кодексу боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності).

Як зазначила заявниця, в останньої наявні грошові зобов`язання перед 18ма фінансовими установами приблизно у розмірі 355 901,86грн. Наявність заборгованості утворилась у зв`язку: втратою чоловіком ОСОБА_1 роботи; введенням воєнного стану, що призвело до відсутності стабільного доходу; необхідністю оплати операції та реабілітації для мати чоловіка. При цьому, заявниця вказала, що виконувати свої зобов`язання вона припинила у січні 2023 року.

Проте, до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 не долучено будь-яких належних доказів, які б підтверджували: наявність договірних зобов`язань, зокрема та не виключно, перед ТОВ «Стар файненс груп», ТОВ «Іннова фінанс», ТОВ «Є гроші ком» тощо; здійснення витрат, у зв`язку із зазначеними у вказаній заяві обставинами; працевлаштування чоловіка заявниці та як наслідок звільнення останнього із займаної посади; наявність обставин, які вплинули на змогу заявниці виконувати свої грошові зобов`язання після січня 2023 року.

Посилання заявниці на те, що остання не має можливості надати відповідні докази (копії договорів, банківські виписки тощо) через їх відсутність або втрату судом до уваги не приймається, оскільки ОСОБА_1 не позбавлена права в установленому законом порядку звернутись до банківських/фінансових установ із відповідним запитом задля отримання таких документів.

При цьому, надані до заяви ОСОБА_1 відповідні розписки суд не може брати до уваги, оскільки останні не є допустимими доказами у розумінні ст.77 ГПК України.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявницею при зверненні до суду не дотримано вимог, встановлених ст. 116 Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 113 Кодексу провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Частиною 3 ст. 37 Кодексу господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених ст. 174 ГПК України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 174 ГПК України).

Ураховуючи те, що заявником подано відповідну заяву без дотримання вимог ст. 116 Кодексу, суд вважає за необхідне залишити зазначену заяву без руху та надати ОСОБА_1 час для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 12, 77, 174, 234-235 ГПК України, ст.ст. 2, 30, 37, 113, 116 Кодексу, суд

УХВАЛИВ:

1.Заяву ОСОБА_1 від 21.03.2024 (вх. №2431 від 22.03.2024) про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність - залишити без руху.

2. Запропонувати заявниці протягом десяти днів з дня отримання нею цієї надати суду докази, які підтверджують:

авансування винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі 41 635,00грн на депозитний рахунок Господарського суду Київської області (реквізити депозитного рахунку суду: назва установи - Господарський суд Київської області; код ЄДРПОУ - 03499945; реєстраційні рахунки (депозитний) - UA0014298; установа банку - ДКСУ місто Київ);

наявність договірних зобов`язань із усіма, зазначеними ОСОБА_1 у своїй заяві, кредиторами або докази відмови кредиторів від надання таких доказів (договори, заяви-приєднання, анкети, листи тощо);

здійснення ОСОБА_1 витрат, у зв`язку із зазначеними у заяві від 21.03.2024 обставинами (банківські виписки, чеки тощо);

факт працевлаштування та звільнення чоловіка ОСОБА_1 (трудова книжка, накази, контракти тощо);

наявність обставин, які безпосередньо вплинули на змогу ОСОБА_1 виконувати свої грошові зобов`язання після січня 2023 року.

3. У разі невиконання заявницею п. 2 зазначеної ухвали у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із такою заявою.

Відповідно до ч. 2 ст.235 ГПК України ухвала набрала законної сили 28.03.2024 та окремо від рішення оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду, яка подається у порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 28.03.2024.