ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/705/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали позовної заяви Фізичної особи-підприємця Мориконь Світлани Михайлівни (Україна)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАФФ Стритвир" (Республіка Білорусь)

про стягнення заборгованості 2 172 713,36 грн.

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

Представники:

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

ОПИС СПОРУ

Фізична особа-підприємець Мориконь Світлана Михайлівна звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАФФ Стритвир" про стягнення заборгованості 2 172 713,36 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами укладено Контракт №ІТ425 від 11 лютого 2022 року, за яким позивач поставив відповідачу товар - одяг. У свою чергу відповідач не розрахувався за отриманий товар, внаслідок чого утворився борг.

Відповідач відзиву у строки і порядку, визначені ухвалою суду від 04.08.2023 року, не надав, а відтак розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 19 липня 2023 року позовну заяву ФОП Мориконь С.М. залишено без руху. Надано Фізичній особі-підприємцю Мориконь Світлані Михайлівні 10-денний строк з дня отримання даної ухвали - подати господарському суду Рівненської області через відділ канцелярії та документального забезпечення: оригінал документу (платіжного доручення/інструкції, квитанції тощо) про сплату судового збору за подання позову майнового характеру у розмірі 32 590,70 грн.; докази відправлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів, пояснення які заходи вживала ФОП Мориконь С.М. з метою відправки на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАФФ Стритвир" позовної заяви з додатками; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Приписами Господарського процесуального кодексу України не встановлено надсилання копії позовної заяви та доданих до неї документів саме за допомогою пересилання Укрпоштою, такий обов`язок може бути виконаний позивачем й іншими поштовими компаніями, через інші країни тощо. У зв`язку з цим, суд в ухвалі запропонував позивачу здійснити поштове відправлення позову з додатками відповідачу іншими засобами та способами, іншими поштовими компаніями, через інші країни тощо.

31 липня 2023 року від ФОП Мориконь С.М. надійшла заява про усунення недоліків позову. Надано позивачем платіжну інструкцію №000041697 від 21.07.2023 про сплату судового збору в розмірі 32 590,71 грн., доказ надіслання позову з додатками на адресу відповідача через орган поштового зв`язку Poczta Polska (Wroclav) RR 587764484 PI від 26.07.2023 (Польща місто Вроцлав), розрахунок сум, що стягуються; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Як вбачається із позову вцілому та з умов Контракту №ІТ425 від 11 лютого 2022 року зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАФФ Стритвир" створене за законодавством Республіки Білорусь та є нерезидентом України.

Приватноправові відносини, в яких хоча б один учасник є іноземною юридичною особою, регулюються Законом України "Про міжнародне приватне право".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Варто відзначити, що приписи п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" не наділяють учасників приватноправових відносин з іноземним елементом правом обирати конкретний суд, в якому підлягає розгляду спір, а лише наділяють правом передати розгляд спору судам України.

У пункті 9.2 Контракту №ІТ425 від 11 лютого 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю "СТАФФ Стритвир" та ФОП Мориконь Світлана Михайлівна було погоджено, що якщо сторони не можуть дійти згоди, всі суперечки, розбіжності або претензії, рекламації, що виникають у зв`язку з даним Контрактом, або порушенням, припиненням дії або юридичною недійсністю даного Контракту підлягають передачі на розгляд і остаточне вирішення у Вищому господарському суді України. Сторони згодні з тим, що в процесі розгляду і вирішення спору буде застосовуватися Регламент даного суду. Правом, що регулює цей Контракт є матеріальне право України. Розгляд має вестися українською мовою за погодженням сторін.

Таким чином, з пункту 9.2 контракту вбачається волевиявлення сторін передати спори, що виникають на підставі вказаного контракту, на розгляд судам України.

Ухвалою від 04.08.2023 відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 06 березня 2024 р. на 11:00 год. Встановлено відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю "СТАФФ Стритвир" (Республіка Білорусь) строк для подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України, п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив, з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України, десять днів з моменту отримання відзиву на позов. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень (за наявності таких), з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України, десять днів з моменту отримання відповіді на відзив. Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Мориконь Світлану Михайлівну у строк до 30.08.2023 (включно) надати суду переклад позовної заяви, даної ухвали Господарського суду Рівненської області про відкриття провадження в справі, Прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів, Короткого викладу документа, що підлягає врученню, на офіційну мову Республіки Білорусь, з нотаріальним засвідченням його вірності, у трьох примірниках. Вирішено звернутись до Центрального органу Республіки Білорусь - Ministry of Foreign Affairs of the Republic of Belarus Legal and Treaties Department, який знаходиться за адресою: Ul. Lenina, 19, Minsk, Belarus, 220030, з Проханням про вручення за кордоном судових або позасудових документів, відповідно до Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року, для подальшого вручення документів відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю "СТАФФ Стритвир", що знаходиться за адресою: вул. Вери Хоружей, буд. 6 Б, прим.10, м.Мінськ, Республіка Білорусь, 220100, реєстраційний номер 192827971. Вирішено направлення вказаних документів здійснити через Міністерство юстиції України для надсилання їх дипломатичними каналами через Міністерство закордонних справ України. Зупинено провадження у справі № 918/705/23 до 06.03.2024.

Україна і Білорусь є учасниками Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (1965), відповідно до п.1 якої остання застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

18 вересня 2023 року у справі №918/705/23 суд звертався до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із запитом щодо направлення Товариству з обмеженою відповідальністю "СТАФФ Стритвир" (Республіка Білорусь) відповідних документів. Одночасно суд просив повідомити Господарський суд Рівненської області про можливість/неможливість здійснення такого направлення.

11 жовтня 2023 року до суду надійшов лист від Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому останнє повідомило, що повертає відповідні документи до суду, та вказує на можливість безпосереднього направлення судом України оформленого доручення до компетентного органу Республіки Білорусь на підставі Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Наразі строк правового режиму воєнного стану в Україні продовжено до 13 травня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Зокрема, у зв`язку з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", за зверненням Мін`юсту Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.

Згідно з листом Міністерства юстиції України "Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану" № 25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами російської федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.

Крім того, у зв`язку з агресією з боку росії та введенням воєнного стану АТ "Укрпошта" з 25.02.2022 припинила обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з російською федерацією та республікою Білорусь, що підтверджується офіційним листом АТ "Укрпошта" № 5313-09-25 від 25.02.2022 "Щодо припинення приймання міжнародних відправлень до республіки Білорусь".До повномасштабної військової агресії російської федерації проти України, Україна і Республіка Білорусь була учасниками Співдружності Незалежних Держав, якими було підписано Угоду про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності (підписана Україною 20.03.1992, ратифікована Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-XII), яка регулювала питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб`єктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними.

Законом України від 12.01.2023 №2855-IX Про вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності Верховна Рада України, керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України Про міжнародні договори України, постановила вийти з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, вчиненої в м. Києві 20 березня 1992 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року № 2889-XII.

Відтак, у даній справі неможливо виконати судове доручення про вручення відповідачу судових документів дипломатичними каналами.

03.11.2023 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Фізичної особи-підприємця Мориконь С.М. надійшло клопотання від 02 листопада 2023 року № 35, до якого позивач долучив документи що підтверджують факт поставки (отримання) товару відповідачем по Контракту № 1Т425 від 11.02.2022 р.

Ухвалою від 06.03.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 20 березня 2024 року на 09:30 год.

У судове засідання 20 березня 2024 року уповноважені представники позивача та відповідача не з`явилися. Про дату, місце та час судового засідання належним чином повідомлені. Явка до суду не визнавалася обов`язковою.

Щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, слід вказати на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, місцезнаходження відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАФФ Стритвир" (220100, м. Мінськ, вул. Вери Хоружей, буд. 6Б, прим. 10, УНП 192827971, республіка Білорусь).

Отже, відповідачем у справі являється іноземний суб`єкт господарювання - юридична особа створена за законодавством Республіки Білорусь - Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАФФ Стритвир".

Позивачем не надано доказів наявності у відповідача представництва в Україні.

Відповідно до ст. 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 367 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі, якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Оскільки відповідачем у справі є іноземний суб`єкт господарювання (Республіка Білорусь), то до правовідносин щодо повідомлення іноземної сторони про розгляд справи, необхідно застосовувати положення Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 (надалі Конвенція), учасниками яких є Україна та Республіка Білорусь.

Відповідно до ст. 1 Конвенції, ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Відповідно до ст. 2 Конвенції, кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3 - 6. Кожна Держава організовує Центральний Орган згідно із своїм правом.

Положеннями ст. 3 Конвенції передбачено, що орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Статтею 15 Конвенції, зокрема, встановлено, що кожна договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови:

a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією,

b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців,

c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

У відповідності до п. 6.7 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2008 №1092/5/54, суд чи інший компетентний орган України надсилає доручення на підставі Конвенції про вручення до Центрального Органу іноземної держави, визначеного запитуваною державою відповідно до статті 2 цієї Конвенції, напряму.

Відповідно до інформації, яка міститься на веб-сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права: http://www.hcch.net, Центральним органом Республіки Білорусь є Міністерство закордонних справ Республіки Білорусь, яке може отримувати, зокрема, документи, що належать до компетенції Міністерства юстиції, що направляються до Білорусі через дипломатичні представництва або консульські установи.

Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами (ч. 2 ст. 367 Господарського процесуального кодексу України).

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення на території російської федерації регулюється Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.1992, прийнявши відповідний нормативний акт - Постанову Верховної Ради України "Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності" від 19.12.1992.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Наразі строк правового режиму воєнного стану в Україні продовжено до 13.05.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Зокрема, у зв`язку з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", за зверненням Мін`юсту Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.

Згідно з листом Міністерства юстиції України "Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану" № 25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами російської федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.

Крім того, у зв`язку з агресією з боку росії та введенням воєнного стану АТ "Укрпошта" з 25.02.2022 припинила обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з російською федерацією та республікою Білорусь, що підтверджується офіційним листом АТ "Укрпошта" № 5313-09-25 від 25.02.2022 "Щодо припинення приймання міжнародних відправлень до республіки Білорусь".

Відповідно до ст. 17 Конституції Республіки Білорусь державними мовами в Республіці Білорусь є білоруська та російська мови.

За наведених обставин, суд не вбачає за можливе направлення ухвал у даній справі із перекладом на білоруську чи російську мову безпосередньо на адресу відповідача.

Отже приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи неможливість виконання судового доручення про вручення відповідачу судових документів у справі №918/705/23 дипломатичними каналами, а також враховуючи необхідність належного повідомлення відповідача про час, дату та місце судового розгляду, з`ясування позиції останнього з приводу заявленого позову, повідомлення його про дату, час та місце проведення засідань у даній справі здійснювалося шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Господарського суду Рівненської області відповідних оголошень - повідомлень.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач був повідомлений про розгляд справи, шляхом розміщення відповідних повідомлень на офіційному веб-сайті, що стверджується матеріалами справи.

Разом з тим, відповідач не скористався процесуальним правом на подання відзиву у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

11 лютого 2022 року між Фізичною особою-підприємцем Мориконь С.М. (Україна, надалі - Продавець) та ТОВ "Стафф Стритвир" (республіка Білорусь, надалі - Покупець) було укладено контракт № 1Т425 (надалі - Контракт) згідно з яким "Продавець" - ФОП Мориконь С.М. продає, а "Покупець" - ТОВ "Стафф Стритвир" купує одяг, який надалі іменується Товар, в кількості, за якістю і на умовах, викладених нижче. При цьому номенклатура, точна кількість і умови поставки конкретної партії Товару фіксуються в інвойсах на поставку цієї партії Товару, які є специфікацією до Контракту.

Вищезазначий договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками цих суб`єктів господарювання.

На виконання умов Контракту Продавцем, згідно з пакувальним листом 1Т425 від 11 лютого 2022 року було поставлено 2 402 одиниць одягу, на загальну суму 54 092, 42 євро, що підтверджується рахунком(Інвойсом) № 1Т425 від 11 лютого 2022 року.

Товар поставлявся партіями, був прийнятий Покупцем, претензії по кількості та якості відсутні.

Пункт 4.5 Контракту передбачає, що строк розрахунку по кожному окремому рахунку складає 3 (три) місяці з моменту отримання товару. Однак, вказаний рахунок взагалі не оплачений Покупцем.

Станом на 12 липня 2023 року по Контракту № 1Т425 від 11.02.2022, укладеному з юридичною особою-нерезидентом, рахується дебіторська заборгованість в розмірі54 092.42 євро.

Судом встановлено, що відповідач ТОВ "СТАФФ Стритвир" (Білорусь) не виконало взяті на себе зобов`язання на загальну суму 54 092,42 євро, що становить 2 172 713,36 (два мільйони сто сімдесят дві тисячі сімсот тринадцять грн. 36 коп.) гривень по курсу НБУ (1 євро - 40,16) станом на день звернення до суду, а саме: 17 липня 2023 року, чим порушило умови Контракту № 1Т425 від 11 лютого 2022 року.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

Відповідно до пунктів 9.1 контрактів, правовідносини, що випливають з цих контрактів, будуть регулюватися чинним законодавством України. Пунктом 9.2 контрактів встановлено, що правом, яке регулює ці контракти є матеріальне право У країни.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача за вказаним договором (контрактом) у розмірі 2 172 713 грн 36 коп. підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Товариство на момент прийняття рішення не надало документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги Фізичної особи - підприємця Мориконь С.М. до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАФФ Стритвир" про стягнення зазначеної суми. Відтак, позов підлягає задоволенню.

За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновки суду

На думку суду, встановлені обставини щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 2 172 713 грн. 36 коп., оскільки матеріалами справи підтверджено наявність правовідносин щодо поставки товару на вказану суму.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 та п.1 ч.4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір сплаченого судового збору згідно заявленої позивачем ціни позову складає 32 590,71 грн.

Тому, судові витрати понесені позивачем у виді судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача у сумі 32 590,71 грн.

Керуючись статтями 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ТОВ "СТАФФ Стритвир" (220100, Республіка Білорусь, місто Мінськ, вулиця Вери Хоружей, будинок 6Б, УНП 192827971) на користь Фізичної особи-підприємця Мориконь Світлани Михайлівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) заборгованість в розмірі 2 172 713 (два мільйони сто сімдесят дві тисячі сімсот тринадцять) грн 36 коп., що еквівалентно 54 092,42 євро та 32 590 (тридцять дві тисячі п`ятсот дев`яносто) грн 71 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано "20" березня 2024 року.

Суддя Бережнюк В.В.