ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2024 р. м. Ужгород Справа № 907/1017/23

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Піпар А.Ю.

Розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Свобода», с. Свобода Берегівського району Закарпатської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Свобода-Агро», с. Велика Добронь Ужгородського району Закарпатської області

про визнання недійсними договорів, визнання права власності та повернення майна

За участю представників:

позивача - Сочка В.І., адвокат, ордер серії АО №1092609 від 31.10.2023;

відповідача - Герей О.Д., адвокат, довіреність від 22.11.2023.

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю Агро-Свобода звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Свобода-Агро в якій просить визнати недійсними договір купівлі-продажу (поставки) обладнання техніки №б/н від 05 травня 2023 року про передачу у власність Відповідача електрогенераторної установки At1as Copco QAS 150; правочин з продажу майна за видатковою накладною №20 від 05.05.2023 року про передачу причепа про передачу косарки тракторної Omarv Mulcher TSR 600 TMRP; правочин з продажу майна за видатковою накладною №32 від 31.05.2023 року про передачу косарки тракторної Omarv Mulcher TSR 600 TMRP; визнати за позивачем право власності на зазначене майно та причіп Harpert д.н. НОМЕР_1 та передати його в натурі позивачу.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/1017/23 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 жовтня 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06.11.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків, виявлених судом.

Зважаючи на те, що позивач усунув недоліки позовної заяви в установлений судом строк суд, ухвалою від 22.11.2023 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, встановив учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті спору та призначив підготовче засідання на 16 січня 2024 року.

У підготовчому засіданні 16.01.2024 суд постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні клопотання відповідача наведене у відзиві від 29.11.2023 про об`єднання даної справи в одному провадженні зі справами №907/998/23, №907/999/23 та №907/1016/23, задовольнив клопотання позивача про поновлення строку на подання доказів та поновив Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро-Свобода» пропущений строк подання доказу протоколу загальних зборів учасників Командитного товариства Транскарпатія ГМБХ і КО.КГ №4-7/11 від 07.11.2023, а також відклав підготовче засідання на 07 лютого 2024 року, продовживши строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Відповідно до ухвали від 07.02.2024 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено судовий розгляд справи по суті в судовому засіданні 05.03.2024 року. Окрім того, означеною ухвалою суду задоволено клопотання позивача та поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро-Свобода» пропущений строк подання доказу - витягу з комерційного реєстру ФРН щодо Командитного товариства «Транскарпатія Гмбх і Ко. КГ» та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача, наведене у відзиві про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою господарського суду від 03.11.2023 у справі № 907/1017/23 про забезпечення позову.

В судовому засіданні 05.03.2024 судом розпочато судовий розгляд справи по суті, заслухано вступні слова учасників справи та за клопотанням позивача оголошено в судовому засіданні перерву до 12.03.2024 року.

Під час проведення судового засідання 12.03.2024 судом задоволено клопотання позивача та долучено до матеріалів справи додаткові пояснення від 12.03.2024 з долученими до них доказами сплати відповідачем вартості отриманого за оспорюваними правочинами товару. Крім того, під час розгляду справи 12.03.2024 судом досліджено наявні в матеріалах справи докази, в тому числі за клопотанням відповідача, котре підтримано позивачем долучено до матеріалів справи оригінал фінансової звітності ТОВ «Агро-Свобода» станом на 01.01.2023, нечитабельна копія якої позивачем долучена до позовної заяви. При цьому, з метою підготовки сторін до судових дебатів, в судовому засіданні оголошено перерву до 19.03.2024 року.

Позивач згідно з поясненнями свого представника в судових засіданнях позовні вимоги підтримує з наведених в позовній заяві підстав.

Представник відповідача в судових засіданнях заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав, що визначені у відзиві на позов.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки наявних в матеріалах справи доказів.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовуються відсутністю повноважень у директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Свобода», а саме рішення вищого органу управління Товариства - загальних зборів, - на укладення з третьою особою - Товариством з обмеженою відповідальністю «Свобода-Агро» 05.05.2023 договору купівлі-продажу (поставки) обладнання та правочинів з продажу техніки, які оформлені видатковими накладними №20 від 05.05.2023 року та №32 від 31.05.2023 року.

Позивач зазначає, що оспорюваними правочинами відповідачу, який є пов`язаною з позивачем особою, незаконно відчужено техніку - електрогенераторну установку At1as Copco QAS 150, причеп марки Harpert, д.н.з. НОМЕР_1 та косарку тракторну Omarv Mulcher TSR 600 TMR за значно нижчою ціною від її реальної вартості, у зв`язку з чим означені правочини підлягають визнанню недійсними.

Враховуючи викладене, позивач відповідно до змісту прохальної частини нової редакції позовної заяви від 14.11.2023 у даній справі просить суд захистити порушене право та охоронюваний законом інтерес також шляхом визнання за ТОВ «Агро-Свобода» права власності на електрогенераторну установку At1as Copco QAS 150, причеп марки Harpert, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 та косарку тракторну Omarv Mulcher TSR 600 TMRP та витребування означеної техніки з незаконного володіння ТОВ «Свобода-Агро» і її передання позивачу в справі.

Заперечення (відзив) відповідача.

Відповідач згідно з відзивом на позовну заяву від 29.11.2023 заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи про наявність у керівника позивача необхідного обсягу повноважень на укладення оспорюваних в даній справі правочинів, на підтвердження чого суду надано протокол загальних зборів акціонерів Командитного товариства Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ від 15.02.2023, відповідно до якого, за позицією позивача керівник ТОВ «Агро-Свобода» ОСОБА_1 був наділений повноваженнями з продажу майна даного Командитного товариства та позивача у справі. Зазначає, при цьому, що директор відповідача Ярмоленко М.Я. отримала копію даної копії як особа, що її майнові права теж були предметом рішень Учасника, що у протоколі від 15.02.2023 року та виходила з обставин, що протокол не містив вказівок щодо вибору покупця, майна продавця чи істотних умов договору.

Заперечує, при цьому, відповідач поданий позивачем звіт про оцінку №2023-09-20-01 від 20.09.2023 як належний доказ на підтвердження заниження ціни продажу, позаяк такий виконаний без попереднього огляду оцінювачем об`єкта оцінки, його технічного стану, на підставі невідповідних об`єктів порівняння, джерело яких невідоме та станом не на дату укладення сторонами договору купівлі-продажу.

Пояснює, що продажу техніки здійснювався за домовленістю сторін за ціною, не нижче його балансової вартості, а умови оспорюваних договорів повністю виконані їх сторонами як в частині передачі техніки позивачем, як Продавцем, так і в частині оплати відповідачем, як Покупцем, встановленої в договорах вартості, яка прийнята позивачем та неповернута відповідачу, незважаючи на подальше невизнання дійсності договорів купівлі-продажу.

Відповідь на відзив.

Позивач згідно з поданою суду відповіддю на відзив від 11.12.2023 спростовує аргументи відповідача, які викладені ним у відзиві на позов, зазначаючи про неналежність долученого до відзиву на позов протоколу загальних зборів акціонерів Командитного товариства Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ від 15.02.2023 як доказу, позаяк такий подано відповідачем не в повному обсязі та не долучено додаток №1 до нього, що позбавляє можливості встановити дійсний зміст протоколу.

Звертає увагу, що протокол (загальних) зборів акціонерів учасника від 15.02.2023 року щодо предметного поділу юридичних осіб не містить жодних рішень чи згоди чи уповноважень щодо відчуження сільськогосподарської техніки, транспортних засобів, обладнання, яке є предметом оспорюваних договорів, а тому є неналежним доказом та не може прийматись судом до уваги.

Зауважує, що Додана до позовної заяви відповідь власника позивача від 23.10.2023 року підтверджує відсутність повноважень у ОСОБА_1 на вчинення правочинів, що є предметом спору, тому є належним та допустимим доказом, а відсутність таких повноважень додатково підтверджується протоколом №4-7/11 загальних зборів учасників Командитного товариства «Транскарпатія Гмбх і Ко. КГ» від 07.11.2023 року.

Доводить, що повноваження органу управління товариства (на надання зазначеної згоди), який діє від імені товариства, не можна ототожнювати з корпоративними правами його учасників, які діяти від імені товариства права не мають, а підписання виконавчим органом товариства договору з іншою особою без передбаченої статутом згоди вищого органу цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства у його відносинах з іншою особою - стороною договору, а не корпоративних прав його учасника, у зв`язку з чим оспорюваний правочин має бути визнаний недійсним саме за позовом позивача, оскільки вчинені в умовах перевищення ОСОБА_1 повноважень всупереч інтересам позивача та в порушення його прав.

Заперечення.

Відповідачем не подано суду заперечення в розумінні ст. 167 ГПК України. Позатим, відповідно до доповнень до відзиву від 19.01.2024 відповідач у зв`язку з поданням позивачем додаткового доказу - протоколу загальних зборів Командитного товариства Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ від 07.11.2023 звертає увагу суду на неправомочність означених зборів Командитного товариства та звертає увагу, що такий протокол містить твердження, що учасник не приймав жодних рішень та/чи довіреностей про уповноваження директора позивача ОСОБА_1 на вчинення значних правочинів і що будь-які значні правочини позивача, вчиненні ОСОБА_1 , вчинені ним з перевищенням посадових повноважень директора

Таким чином, звертає увагу, що протокол загальних зборів Командитного товариства Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ від 07.11.2023 р. не є рішенням учасника позивача, а заявою останнього.

Крім того, відповідно до наданих відповідачем суду письмових міркувань (вх. №02.3.1-02/1972/24 від 13.03.2024) щодо оцінки протоколу зборів Командитного товариства Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ від 15.02.2023, звертає увагу, що зміст п. 3а даного протоколу свідчить про те, що директору позивача було доручено найбільш вигідний повний або частковий продаж позивача, у зв`язку з чим згідно з ст. 655, 656, 658 ЦК України та ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» керівник відповідача розуміла зміст пункту 3а протоколу так, що учасник позивача прийняв рішення про продаж майна позивача і надав згоду директору позивача на укладення договорів купівлі-продажу, а у зв`язку з різним тлумаченням сторонами змісту даного протоколу відповідач вважає, що спір у цій частині має бути вирішений, зокрема, з застосуванням доктрини contra proferentem при тлумаченні правочинів, про те, що зміст правочину тлумачиться проти особи, яка його склала, тобто на користь відповідача.

Зауважує, також, що у зв`язку з тим, що укладення оспорюваних договорів відбувалось під контролем представника учасника позивача Томаса Отгена (пункт 3в протоколу від 15.02.2023) і він не мав зауважень чи заперечень до таких договорів, у т. ч. щодо істотних умов, зокрема- майна і ціни, то представник учасника позивача схвалив такі договори, але після зміни директора позивача останній з відома учасника пред`явив позов про їх недійсність, що свідчить про суперечливу поведінку учасника позивача.

В даному контексті пояснює, що у зв`язку з тим, що на виконання оспорюваних договорів позивач отримав від відповідача усю суму коштів за оспорюваними договорами, з даного приводу спір відсутній, але не вчинив жодних дій для повернення отриманих коштів, наполягаючи на недійсності договорів, то це свідчить про суперечливу поведінку самого позивача, яка за позицією відповідача є недобросовісною.

Письмові пояснення.

Позивач у поданому 06.02.2024 доповненні до відповіді на відзив спростовує аргументи відповідача, які викладені в доповненні до відзиву від 19.01.2024, зазначаючи про правомочність загальних зборів учасників Командитного товариства «Транскарпатія Гмбх і Ко.Кг», що відбулись 07.11.2023 року, позаяк в таких взяли участь учасники, які володіють 83,5% голосів даного товариства.

З урахуванням викладеного зазначає, що оскільки протокол загальних зборів учасників Командитного товариства «Транскарпатія Гмбх і Ко.Кг» №4-7/11 від 07.11.2023 року є документом та містить дані про обставини, що обґрунтовують вимоги позивача, такий є належним доказом у справі.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

05 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Свобода» в особі директора ОСОБА_1 , як Продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Свобода-Агро» в особі директора Ярмоленко М.О., як Покупцем укладено Договір купівлі-продажу (поставки) обладнання (надалі - Договір), за умовами п. 1.1. якого Продавець зобов`язаний передати у власність Покупця електрогенераторну установку At1as Copco QAS 150, а Покупець, в свою чергу, зобов`язався прийняти товар та оплатити Товар.

Відповідно до п. 2.1. Договору ціна Товару становить 20 000,00 грн, які Покупець за змістом п. 2.2. Договору зобов`язався сплатити у строк до 06 травня 2023 року.

Згідно з п. 3.1. Договору Продавець має передати Покупцеві Товар після поступлення 100% ціни Товару на поточний рахунок Продавця та у день прибуття Покупця до місця передачі Товару. Разом з Товаром Продавець має передати Покупцеві Свідоцтво про реєстрацію машини.

Обома сторонами в справі визнається здійснення Покупцем в повній мірі оплати за Товар за Договором на суму 20 000,00 грн, а відтак, з огляду на відсутність обґрунтованих підстав вважати визнання вказаної обставини недостовірним або вчиненим у зв`язку з примусом, означена обставина вважається судом встановленою за правилами ч. 1 ст. 75 ГПК України.

За змістом п. 3.2. Договору місцем передачі Товару є вул. Таньа, 14, с. Велика Добронь Ужгородського району Закарпатської області.

Передача-приймання Товару може бути оформлена Актом передачі-приймання, складеним у двох примірниках та скріпленим підписами представників Сторін. Право власності на Товар переходить від Продавця до Покупця у момент передачі Товару (п.п. 3.3., 3.4. Договору).

Відповідно до підписаної сторонами видаткової накладної №19 від 05.04.2023 підтверджується передача Продавцем Покупцю Товару за Договором - електрогенераторної установки At1as Copco QAS 150.

Окрім того, 05.05.2023 на підставі усної домовленості Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Свобода» в особі директора ОСОБА_1, як Постачальником відчужено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свобода-Агро», як Покупця причіп марки Harpert, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 15 000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №20 від 05.05.2023 року.

Означена видаткова накладна містить посилання на договір постачання №02-05-23 від 05.05.2023, однак примірника даного договору суду не надано, а відповідно до наданих суду письмових пояснень позивача від 12.03.2024 та усних пояснень відповідача, окремий договір на постачання причепу марки Harpert, д.н.з. НОМЕР_1 між сторонами не укладався, а посилання у видатковій накладній на договір постачання №02-05-23 від 05.05.2023 є помилковим.

Згідно з наданою позивачем платіжною інструкцією №437 від 23.05.2023 підтверджується сплата відповідачем вартості причепу марки Harpert, д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 15 000,00 грн та надходження грошових коштів на оплату означеної техніки від відповідача також визнається позивачем у справі.

Крім того, 31.05.2023 на підставі усної домовленості Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Свобода» в особі директора ОСОБА_1, як Постачальником відчужено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свобода-Агро», як Покупця косарку тракторну Omarv Mulcher TSR 600 TMR, вартістю 40 000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №32 від 31.05.2023 року.

Означена видаткова накладна містить посилання на договір постачання №03/31-05-23 від 31.05.2023, однак примірника даного договору суду не надано, а відповідно до наданих суду письмових пояснень позивача від 12.03.2024 та усних пояснень відповідача, окремий договір на постачання косарки тракторної Omarv Mulcher TSR 600 TMR між сторонами не укладався, а посилання у видатковій накладній на договір постачання №03/31-05-23 від 31.05.2023 є помилковим.

Згідно з наданими позивачем прибутковими касовими ордерами №103 від 09.06.2023, №102 від 08.06.2023, №99 від 06.06.2023 та №101 від 07.06.2023 підтверджується сплата відповідачем вартості косарки тракторної Omarv Mulcher TSR 600 TMR в сумі 40 000,00 грн та надходження грошових коштів на оплату означеної техніки від відповідача також визнається позивачем у справі.

Вважаючи означені правочини з купівлі-продажу, оформлені Договором купівлі-продажу (поставки) обладнання від 05 травня 2023 року, видатковою накладною №20 від 05.05.2023 та видатковою накладною №32 від 31.05.2023 (надалі разом - Оспорювані правочини) недійсними, позивач (Продавець за Оспорюваними правочинами) посилається на відсутність повноважень директора ТОВ «Агро-Свобода» ОСОБА_1 на їх укладення з посиланням на приписи ч. 3 ст. 92, ч. 2 ст. 203, ст. 216 ЦК України, ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та положення п.п. 25.4.1., 25.4.2. Статуту Товариства-позивача за якими директор вправі вчиняти значні правочини (предметом яких є майно, роботи, послуги, вартість яких перевищує 50% чистих активів Товариства станом на кінець попереднього кварталу) лише на підставі рішення загальних зборів учасників про надання згоди на вчинення такого правочину.

Стверджує, що відсутність в директора ТОВ «Агро-Свобода» ОСОБА_1 повноважень на укладення Оспорюваних правочинів підтверджується листом Командитного товариства «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ» від 23.10.2023, протоколом загальних зборів учасників Командитного товариства «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ» №4-7/11 від 07.11.2023 про відсутність, згідно з якими єдиним учасником ТОВ «Агро-Свобода» підтверджено відсутність рішень на уповноваження директора ТОВ «Агро-Свобода» ОСОБА_1 на укладення значних правочинів.

Згідно з наданою суду фінансовою звітністю ТОВ «Агро-Свобода» станом на 01.01.2023 вартість чистих активів Товариства є від`ємною та становить -210 860,2 тисяч гривень.

Окрім цього, за позицією позивача, сторонами Оспорюваних правочинів значно занижено вартість Товару, на підтвердження чого суду надано Звіт про оцінку колісних тракторних засобів та тракторів №2023-09-20-01 від 20.09.2023, складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП Донсковою О.С., а самі Оспорювані правочини укладені з пов`язаною особою - ТОВ «Свобода-Агро», керівник якого Ярмоленко М.О. на час їх укладення працювала на посаді заступника директора ТОВ «Агро-Свобода», що підтверджується наказом про припинення трудового договору №9 від 15.06.2023 року.

Відповідачем у справі визнається факт вчинення керівником позивача значного правочину в розумінні ЦК України та Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

В той же час, за позицією ТОВ «Свобода-Агро» в керівника ТОВ «Агро-Свобода» були наявні повноваження на укладення Оспорюваних правочинів, на підтвердження чого суду надано протокол загальних зборів учасників Командитного товариства «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ» від 15.02.2023 (апостильований переклад з німецької мови на українську).

Зі змісту рішення загальних зборів учасників Командитного товариства «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ» вбачається, що учасниками даного товариства було вирішено здійснити його предметний поділ шляхом, зокрема, виходу зі складу учасників даного Товариства Компанії «Карпатія Фервальтунгс ГмбХ», поділу майна Командитного товариства.

Зокрема, за змістом пункту 3а рішення загальних зборів учасників Командитного товариства «Транскарпатія ГМБХ і Ко.КГ», оформлених протоколом від 15.02.2023 (на який посилається відповідач як на підставу заперечень проти позову) було доручено Клаусу Гішену, як керівному директору Компанії «Транскарпатія ГмбХ», Командитного товариства «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ», а також як директору ТОВ «Агро-Свобода» найбільш вигідний повний або частковий продаж Командитного товариства «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ» і ТОВ «Агро-Свобода» з цільовою ціною продажу - 5 000 000,00 Євро (п. 3б протоколу від 15.02.2023).

Встановлення наявності підстав для визнання недійсними Оспорюваних правочинів з наведених позивачем підстав, визнання за ТОВ «Агро-Свобода» права власності на предмет продажу - електрогенераторну установку At1as Copco QAS 150, причеп марки Harpert, д.н.з. НОМЕР_1 , косарку тракторну Omarv Mulcher TSR 600 TMR та витребування означеної техніки з незаконного володіння відповідача є предметом розгляду в даній справі.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки від порушення його прав.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Відповідно до приписів частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно положень частин першої - третьої, п`ятої, шостої статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

При цьому статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом частини 3 статті 215 цього Кодексу, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є:

1) пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою;

2) наявність підстав для оспорення правочину;

3) встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Стаття 241 Цивільного кодексу України визначає правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень. Зокрема, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до частин 1, 3 статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Частиною 1 статі 74 Господарського процесуального кодексу України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що Оспорювані правочини від імені позивача укладено директором ТОВ «Агро-Свобода», який діяв на підставі Статуту Товариства.

За змістом п. 25.4. Статуту ТОВ «Агро-Свобода», затвердженого рішенням учасника Товариства №9 від 08.11.2018, до компетенції директора Товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю Товариства, за винятком питань виключної компетенції загальних зборів учасників Товариства та вчинення значних правочинів.

Значним правочином вважається одно-, двох- чи багатосторонній договір предметом якого є майно, роботи, послуги, вартість яких перевищує 50% чистих активів Товариства станом на кінець попереднього кварталу (п. 25.4.1. Статуту).

Відповідно до п. 25.4.2. Статуту значні правочини директор вправі вчиняти лише на підставі рішення загальних зборів учасників про надання згоди на вчинення такого правочину. Директор вправі ініціювати надання загальними зборами учасників згоди на вчинення інших правочинів.

Означені положення Статуту позивача в цілому відповідають приписам ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», за змістом ч.ч. 1-3 якої Законом або статутом товариства може встановлюватися особливий порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів залежно від вартості предмета правочину чи інших критеріїв (значні правочини).

Рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності, приймаються виключно загальними зборами учасників, якщо інше не передбачено статутом товариства.

Рішення про надання згоди на вчинення інших значних правочинів, крім зазначених у частині другій цієї статті, приймаються загальними збори учасників, якщо інше не встановлено статутом товариства.

При цьому, Оспорювані правочини в розумінні ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та п. 25.4.1. Статуту позивача є значними правочинами, позаяк їх ціна перевищує 50% чистих активів ТОВ «Агро-Свобода», які станом на 01.01.2023 мають від`ємне значне та становлять більш як мінус двісті мільйонів гривень.

Матеріали справи свідчать, що на час укладення Оспорюваних правочинів єдиним учасником ТОВ «Агро-Свобода» було Командитне товариство «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ» (утворене за законодавством Німеччини, зареєстроване в Торговому реєстрі районного суду міста Кіль за №HRA8201KI), що також вбачається і зі змісту п.п. 3.1., 3.2. Статуту ТОВ «Агро-Свобода».

Відповідно до п. 24.1. Статуту ТОВ «Агро-Свобода» за наявності у Товаристві одного учасника рішення з усіх питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються ним одноособово та оформляються письмовим рішенням такого учасника без дотримання вимог передбачених законом і Статутом щодо порядку скликання і проведення загальних зборів, та прийняття загальними зборами рішень.

Означене положення Статуту, в цілому, відповідає диспозиції ч. 1 ст. 37 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». При цьому, за частиною 2 даної статті Закону до товариства з одним учасником не застосовуються положення статей 32-36 цього Закону, а інші положення цього Закону застосовуються з урахуванням положень частини першої цієї статті.

За встановленими судом обставинами, які визнаються сторонами та вбачаються з протоколів загальних зборів учасників Командитного товариства «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ» від 15.02.2023, №4-7/11 від 07.11.2023, листа даного Товариства 23.10.2023, на час укладення Оспорюваних правочинів виконавчим органом Командитного товариства «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ» - керівним директором був ОСОБА_1, який за встановлених судом вище обставин був і керівником (директором) ТОВ «Агро-Свобода» та підписантом Оспорюваних правочинів.

Таким чином, в спірних правовідносинах судом встановлено, що згода на укладення Оспорюваних правочинів від імені ТОВ «Агро-Свобода» ОСОБА_1 повинна була бути надана Командитним товариством «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ», виконавчим органом - керівним директором якого був також ОСОБА_1 і така згода, якщо слідувати буквальному тлумаченню змісту п. 24.1. Статуту ТОВ «Агро-Свобода» та ч. 1 ст. 37 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» оформляється письмовим рішенням останнього.

Відповідачем не заперечуються означені обставини, при цьому, відповідно до позиції ТОВ «Свобода-Агро», керівник останнього - Ярмоленко М.О. сприймала директора ТОВ «Агро-Свобода» ОСОБА_1 як керівника Продавця за Договором, який вчиняє значний правочин, і як керівника єдиного учасника Продавця - Командитного товариства «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ», який і повинен надавати згоду на укладення значних правочинів позивачем.

При цьому, як зазначає відповідач, його керівник Ярмоленко М.О., при укладенні Оспорюваних правочинів керувалася інформацією про наявні в ОСОБА_1 повноваження, які були йому надані протоколом загальних зборів акціонерів Командитного товариства «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ» від 15.02.2023 щодо повного або часткового продажу як самого Командитного товариства, так і позивача у даній справі - ТОВ «Агро-Свобода».

За встановленими вище обставинами, за змістом пунктів 3а, 3б рішення загальних зборів учасників Командитного товариства «Транскарпатія ГМБХ і Ко.КГ», оформлених протоколом від 15.02.2023 було доручено Клаусу Гішену, як керівному директору Компанії «Транскарпатія ГмбХ», Командитного товариства «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ», а також як директору ТОВ «Агро-Свобода» найбільш вигідний повний або частковий продаж Командитного товариства «Транскарпатія ГмбХ і Ко.КГ» і ТОВ «Агро-Свобода» з цільовою ціною продажу - 5 000 000,00 Євро.

Даючи оцінку означеному пункту рішення загальних зборів учасників Командитного товариства «Транскарпатія ГМБХ і Ко.КГ», суд погоджується з аргументацію позивача, що означеним рішенням загальних зборів ОСОБА_1 доручено продаж саме Товариств, як юридичних осіб (повністю чи частково корпоративних прав на них), а не згода на укладення Товариствами значних правочинів.

Позатим, вказана обставина сама по собі не свідчить як про відсутність в ОСОБА_1 повноважень на укладення від імені ТОВ «Агро-Свобода» значних правочинів, зокрема, оспорюваних в даній справі, так і про недобросовісність або нерозумність дій контрагента позивача - ТОВ «Свобода-Агро» при укладенні Оспорюваних правочинів.

За змістом положень статей 11, 509, 526, 599 ЦК України зобов`язальні правовідносини виникають, у тому числі, з договорів, які мають виконуватися належним чином відповідно до їх умов та вимог законодавства, припинення яких обумовлюється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 ЦК України).

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

З огляду на приписи статей 92, 237 - 239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 6-62цс16, 12 квітня 2017 року у справі № 6-72цс17.

Таким чином, для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити:

- по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа;

- по-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання.

Такі висновки щодо застосування норм права, які регулюють спірні правовідносини є сталими в правозастосуванні та відображені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 668/13907/13-ц, постановах Верховного суду від 08.05.2019 у справі № 904/2156/18, від 09.06.2021 у справі № 911/3039/19, від 31.08.2021 у справі № 909/207/20 та багатьох інших.

Водночас, відповідно до правових висновків Верховного Суду в постановах від 11.12.2018 у справі № 910/22627/17, від 11.02.2021 у справі № 922/109/19, від 12.01.2019 у справі № 908/3568/16 визначено, що Закон не установлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах із юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді.

Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема чи виконала третя особа свої обов`язки за договором, у який спосіб, як у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

За встановленими у справі обставинами дозвіл (згоду) на укладення в І кварталі 2023 року ОСОБА_1 від імені ТОВ «Агро-Свобода» значних правочинів, в тому числі й оспорюваних мав надавати єдиний учасник позивача - Командитне товариство «Транскарпатія ГМБХ і Ко.КГ», виконавчим органом (керівним директором) якого і був сам підписант Оспорюваних правочинів - ОСОБА_1 та така згода мала бути письмовою.

Позатим, з огляду на ту обставину, що в спірних правовідносинах як директор позивача і підписант Оспорюваних правочинів, так і керівник єдиного учасника позивача є одною особою, - суперечливими є аргументи позивача про відсутність в ОСОБА_1 повноважень на укладення Оспорюваних правочинів від імені ТОВ «Агро-Свобода», позаяк відсутність окремого письмового рішення керівного директора Командитного товариства «Транскарпатія ГМБХ і Ко.КГ», за яким він сам собі надає повноваження на укладення від імені ТОВ «Агро-Свобода» значного правочину, з урахуванням обставин даної справи, є зайвим формалізмом при трактуванні положень Статуту позивача та норм чинного законодавства, які регулюють укладення значних правочинів товариством з обмеженою відповідальністю.

Суд зауважує, що в спірних правовідносинах немає підстав вважати, що підписант Оспорюваних правочинів від імені ТОВ «Агро-Свобода» ОСОБА_1 не реалізує волю Командитного товариства «Транскарпатія ГМБХ і Ко.КГ» на укладення відповідних правочинів, з урахуванням тієї обставини, що саме він, як виконавчий орган і реалізує таку волю власника позивача.

Позивачем не надано суду статутних документів Командитного товариства «Транскарпатія ГМБХ і Ко.КГ», які би визначали обсяг повноважень керівного директора даного товариства, зокрема, щодо неможливості вирішення ним одноособово питань погодження значних правочинів товариств, в яких Командитне товариство «Транскарпатія ГМБХ і Ко.КГ» є учасником, як і недоведеним є обізнаність відповідача з означеними обмеженнями (за умови їх дійсності).

Разом з тим, зазначення в листі від 23.10.2023 та рішенні загальних зборів учасників Командитного товариства «Транскарпатія ГМБХ і Ко.КГ» №4-7/11 від 07.11.2023 про ненадання керівному директору Командитного товариства ОСОБА_1 згоди на укладення значних правочинів не свідчить про необхідність отриманням виконавчим органом Командитного товариства відповідної згоди на укладення значного правочину відповідно до статутних документів такого Командитного товариства.

При цьому, ймовірна відсутність в ОСОБА_1 повноважень як керівного директора Командитного товариства «Транскарпатія ГМБХ і Ко.КГ» на надання згоди на укладення ТОВ «Агро-Свобода» значних правочинів не охоплюється предметом доведення у даній справі, позаяк саме Командитне товариство «Транскарпатія ГМБХ і Ко.КГ» не залучене до участі в справі позивачем, позов подано з метою захисту порушених прав та інтересів ТОВ «Агро-Свобода», а не Командитного товариства «Транскарпатія ГМБХ і Ко.КГ», а встановлення наявності в учасника юридичної особи повноважень на надання згоди керівнику юридичної особи на укладення значного правочину виходить за межі розумної поведінки контрагента такої юридичної особи (відповідача у справі), який укладаючи договір з особою, яка і повинна надавати згоду на його укладення, діє очевидно добросовісно та розсудливо і не має підстав для сумнівів про наявність дефекту компетенції в керівника юридичної особи-позивача.

Водночас, сама по собі невірна оцінка директором ТОВ «Свобода-Агро» повноважень, які надавалися ОСОБА_1 відповідно до протоколу від 15.02.2023 не має правового значення у даній справі та не ставить під сумнів підставність наведених вище висновків суду, позаяк надання дозволу акціонерами учасника товариства на продаж такого учасника та товариства не стосується підтвердження повноважень на укладення значних правочинів від імені товариства, як і відсутній в спірних правовідносинах для ТОВ «Свобода-Агро» обов`язок перевіряти компетенцію керівного директора Командитного товариства «Транскарпатія ГМБХ і Ко.КГ».

З наведених позивачем обґрунтувань, навіть у випадку зазначення учасниками Командитного товариства «Транскарпатія ГМБХ і Ко.КГ» в протоколі від 15.02.2023 про надання згоди ОСОБА_1 на укладення значних правочинів від імені Командитного товариства «Транскарпатія ГМБХ і Ко.КГ» чи ТОВ «Агро-Свобода», - завжди можна буде поставити під сумнів повноваження осіб, які брали участь в таких загальних зборах Командитного товариства «Транскарпатія ГМБХ і Ко.КГ» та з цих підстав стверджувати про відсутність повноважень в директора ТОВ «Агро-Свобода» на укладення значного правочину, що не відповідає принципам добросовісності, розумності та справедливості і може свідчити про суперечливу поведінку самого позивача у справі.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, приймає до уваги також і ту обставину, що Оспорювані правочини виконані сторонами в повному обсязі - техніка: електрогенераторну установку At1as Copco QAS 150, причеп марки Harpert, д.н.з. НОМЕР_1 , косарку тракторну Omarv Mulcher TSR 600 TMR передана Продавцем Покупцю, використовується останнім в господарській діяльності та оплачена ним, а грошові кошти в загальній сумі 75 000,00 грн прийняті Продавцем та не повернуті Покупцю ні після укладення Оспорюваних правочинів, ні після зміни керівництва позивача, ані на час подання позову чи в ході розгляду даного спору судом, що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами у справі.

Наведені обставини свідчать про реальний намір сторін Оспорюваних правочинів, спрямований на їх належне виконання, а сам позивач - ТОВ «Агро-Свобода» не звертався до колишнього директора ОСОБА_1 , який, за твердженням позивача, порушив приписи статуту і уклав спірний договір без наявної згоди вищого органу управління, з позовом про стягнення будь-яких збитків, завданих цим правочином відповідно до ч. 4 ст. 92 ЦК, ч. 5 ст. 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». При цьому, за змістом примітки до видаткових накладних №19 від 05.05.2023, №20 від 05.05.2023, №32 від 31.05.2023, за якою спірна техніка була передана відповідачу саме керівник позивача ОСОБА_1 був визначений як відповідальний за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.

Позивачем не доводиться також і що звільнення директора ТОВ «Агро-Свобода» ОСОБА_1 було пов`язано із укладенням спірного договору, що могло б розглядатися як застосований до нього захід корпоративної відповідальності (припинення повноважень) чи дисциплінарної відповідальності (звільнення з посади), тоді як надані суду позивачем лист від 23.10.2023, рішення загальних зборів учасників Командитного товариства «Транскарпатія ГМБХ і Ко.КГ» №4-7/11 від 07.11.2023 з запереченнями постфактум наявності в ОСОБА_1 повноважень на укладення будь-яких правочинів від імені ТОВ «Агро-Свобода» спростовуються попереднім рішенням загальних зборів учасників Командитного товариства «Транскарпатія ГМБХ і Ко.КГ» від 15.02.2023, за змістом якого вбачається намір учасників даного Командитного товариства здійснити його поділ та відчуження, у зв`язку з чим ОСОБА_1 доручався відповідний продаж як Командитного товариства, так і ТОВ «Агро-Свобода».

В даному контексті суд зважає, що в спірних правовідносинах компетенцією Командитного товариства «Транскарпатія ГМБХ і Ко.КГ», як єдиного учасника позивача є погодження значних правочинів, які вчинені директором ТОВ «Агро-Свобода» з перевищенням повноважень, однак несхвалення цим органом Оспорюваних правочинів, навіть за умови, якщо вважати їх такими, що вчинені з перевищенням повноважень, повинно мати розумне пояснення, мотиви, які би свідчили про невизнання та, відповідно, неприйняття Товариством таких правочинів.

Суд вважає, що в спірних правовідносинах несхвалення, а подальше оспорення укладеного і повністю виконаного правочину без жодних мотивів є зловживанням своїм правом, яке спрямоване на завдання шкоди контрагенту, а єдиним мотивом такого несхвалення правочину є бажання повернути собі оплачену відповідачем техніку без наміру зі свого боку здійснити повернення грошових коштів, які за Оспорюваними правочинами були оплачені відповідачем на користь позивача.

Відповідні висновки за схожих обставин справи викладені в постанові Верховного суду від 09.06.2021 у справі №911/3039/19.

Заявляючи позов про визнання недійсними Оспорюваних правочинів та витребування від відповідача електрогенераторної установки At1as Copco QAS 150, причепа марки Harpert, д.н.з. НОМЕР_1 , косарки тракторної Omarv Mulcher TSR 600 TMR, позивач не стверджує про наявність в нього наміру повернути отримані від відповідача грошові кошти за договором, що, в сукупності з наданою суду фінансовою звітністю ТОВ «Агро-Свобода» станом на 01.01.2023, відповідно до якої вартість чистих активів позивача становить більш як мінус двісті мільйонів гривень, що є вагомим свідченням загрози платоспроможності ТОВ «Агро-Свобода» та може підтверджувати й іншу мету цього позову - повернути оплачене відповідачем майно без наміру (чи можливості) повернення грошових коштів ТОВ «Свобода-Агро» в порядку реституції за наслідками визнання договорів купівлі-продажу недійсним.

Як зазначено в постанові Верховного суду від 09.06.2021 у справі № 911/3039/19 за схожих встановлених правовідносин доктрина "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини "venire contra factum proprium" лежить принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них (постанова Верховного суду від 28.04.2021 у справі № 910/9351/20).

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

В даній частині суд вважає обґрунтованими посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин принципу заборони суперечливої поведінки, яка базується на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці, а також ст. 13 ЦК про заборону зловживання правами.

Не підлягають врахуванню судом аргументи позивача про укладення оспорюваного договору купівлі-продажу пов`язаними особами, позаяк правовідносини в цій частині щодо укладення та погодження правочинів з заінтересованістю регулюються приписами ст. 45 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та за змістом ч. 3 якої якщо учасники товариства не дійшли згоди про встановлення у статуті порядку погодження щодо правочинів із заінтересованістю, правила цієї статті не застосовуються.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги, що Статутом позивача не врегульовано порядок погодження щодо правочинів із заінтересованістю, - невідповідним є і застосування відповідних норм Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Відхиляється судом також і посилання позивача на занижену вартість техніки, яка була відчужена за оспорюваним договором, позаяк наданий суду на підтвердження вартості причепа марки Hapert TA-CG1-302 звіт про оцінку №2023-09-20-01, виконаний 20.09.2023 суб`єктом оціночної діяльності ФОП Донскова О.С. не може вважатися належним доказом на підтвердження визначення ринкової вартості техніки у зв`язку з виявленими при оцінці звіту порушеннями норм чинного законодавства, допущених при його оформленні.

Так, згідно зі статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Частинами 1, 6 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт № 1), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Національним стандартом № 1, зокрема, визначені загальні вимоги до порядку визначення вартості, методичних підходів до оцінки, проведення незалежної оцінки майна, складання звіту про оцінку.

Оцінка проводиться із застосуванням бази, що відповідає ринковій вартості або неринковим видам вартості. Вибір бази оцінки передує укладанню договору на проведення оцінки майна. Вибір бази оцінки залежить від мети, з якою проводиться оцінка майна, його особливостей, а також нормативних вимог.

Використання ринкової вартості як бази оцінки під час укладання договору на проведення оцінки майна можливе за умови відповідності угоди, у зв`язку з якою проводиться оцінка, змісту поняття ринкової вартості. При цьому умови такої угоди не повинні передбачати будь-які додаткові обмеження або вимоги, що впливають на майбутню економічну вигоду від використання покупцем об`єкта оцінки. Для визначення ринкової вартості враховується найбільш ефективне використання об`єкта оцінки.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки можливе із застосуванням усіх методичних підходів у разі наявності необхідної інформації (п.п. 11-14 Національного стандарту 1).

Відповідно до звіту про оцінку №2023-09-20-01, виконаного 20.09.2023 суб`єктом оціночної діяльності ФОП Донскова О.С ринкова вартість причепа марки Hapert TA-CG1-302 становить 34 801.00 грн та до відповідного висновку суб`єкт оціночної діяльності прийшов з використанням порівняльного підходу до оцінки, використавши один аналог, взятий з інтернет-ресурсу.

Згідно з п.п. 47-49 Національного стандарту №1 порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки.

Для визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у матеріальній формі із застосуванням порівняльного підходу інформація про подібне майно повинна відповідати таким критеріям:

- умови угод купівлі-продажу або умови пропонування щодо укладення таких угод не відрізняються від умов, які відповідають вимогам, що висуваються для визначення ринкової вартості;

- продаж подібного майна відбувся з дотриманням типових умов оплати;

- умови на ринку подібного майна, що визначали формування цін продажу або пропонування, на дату оцінки істотно не змінилися або зміни, які відбулися, можуть бути враховані.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Разом із цим відповідно до пункту 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Крім того, статтею 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Також й положеннями п. 5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (зі змінами) визначено проведення експертом технічного огляду колісного транспортного засобу, що дає змогу визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом порівняльного підходу до оцінки майна, підготовці та проведенню незалежної оцінки майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

До схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15, від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10, від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17.

У свою чергу, звіт про оцінку від 20.09.2023 складений ФОП Донсковою О.С. за відсутності фактичного доступу до об`єкта оцінки, ознайомлення з його комплектністю, укомплектованістю, технічним станом, як і не зазначені обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є порушенням пункту 56 Національного стандарту № 1 та пунктів 1, 6 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та не дає підстав суду приймати означений звіт як доказ на підтвердження вартості майна.

Позатим, позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження доводів про занижену вартість електрогенераторної установки At1as Copco QAS 150 та косарки тракторної Omarv Mulcher TSR 600 TMR.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 5 ГПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно із статтею 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення вищезазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві (ст. 14 ГПК України), позивач має право вільно обирати способи захисту його порушеного права чи інтересу.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (аналогічна позиція викладена у постанові колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18, від 11.02.2020 у справі № 922/1159/19).

Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Ураховуючи зазначене, суд зазначає про відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання недійсними Оспорюваних правочинів з підстав їх укладення позивачем без достатнього обсягу цивільної дієздатності та про недоведеність позивачем поширення на відповідача обмежень щодо представництва керівника позивача відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 92 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними Договору купівлі-продажу (поставки) обладнання техніки №б/н від 05 травня 2023 року, правочинів з продажу майна за видатковими накладними №20 від 05.05.2023 року №32 від 31.05.2023 року та витребування від відповідача в порядку реституції електрогенераторної установки At1as Copco QAS 150, причепа марки Harpert, д.н.з. НОМЕР_1 , косарки тракторної Omarv Mulcher TSR 600 TMR.

Визначаючись з підставністю заявленої позивачем вимоги про визнання права власності на електрогенераторну установку At1as Copco QAS 150, причеп марки Harpert, д.н.з. НОМЕР_1 , косарку тракторну Omarv Mulcher TSR 600 TMR, суд враховує наступне.

За змістом статей 391, 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Отже, у разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Звернення з позовом про визнання права власності можливо лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов`язальних відносинах, оскільки передумовою для застосування зазначеної ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно (пункт 6.1 постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 917/377/17).

Матеріали справи свідчать, що електрогенераторна установка At1as Copco QAS 150, причеп марки Harpert, д.н.з. НОМЕР_1 , косарка тракторна Omarv Mulcher TSR 600 TMR перебували на праві власності у позивача та відповідно до Договору купівлі-продажу (поставки) обладнання техніки №б/н від 05 травня 2023 року та на підставі видаткових накладних №19 від 05.05.2023 року, №20 від 05.05.2023 року №32 від 31.05.2023 року були передані відповідачу, прийняті та оплачені останнім.

При цьому, у зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, а не шляхом визнання права власності на таке майно.

Підсумовуючи викладене, з огляду на наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин за Договором купівлі-продажу (поставки) обладнання техніки №б/н від 05 травня 2023 року, видаткових накладних №20 від 05.05.2023 року №32 від 31.05.2023, відповідно до яких спірне майно оплатно передане позивачем у власність відповідача, вимога про визнання права власності не може вважатися належним способом захисту, а відтак, в задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо забезпечення позову.

За встановленими обставинами ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.11.2023 у даній справі було частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову та постановлено заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Свобода-Агро» до набрання законної сили рішенням у справі №907/1017/23 знімати з обліку, здійснювати реєстраційні дії та відчужувати у будь-який спосіб:

- електрогенераторну установку At1as Copco QAS 150;

- причеп Harpert д.н. НОМЕР_1 ;

- косарку тракторну Omarv Mulcher TSR 600 TMRP.

Ухвалою від 07.02.2024 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою господарського суду від 03.11.2023 у справі № 907/1017/23 про забезпечення позову.

Згідно з ч.ч. 9, 10 ст. 145 ГПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги ухвалення судом в даній справі рішення щодо повної відмови в задоволенні позовних вимог підлягають скасуванню в повній мірі вжиті ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.11.2023 у справі № 907/1017/23 заходи забезпечення позову.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати по сплаті судового збору на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача в справі.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 126, 129, 142, 145, 221, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Скасувати вжиті ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.11.2023 у справі № 907/1017/23 заходи забезпечення позову.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 25 березня 2024 року.

Суддя Лучко Р.М.