ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2024 р. м. Київ Справа № 911/2446/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП»

до Публічного акціонерного товариства «ЦЕНТРЕНЕРГО»

про стягнення 18 026 738, 57 грн,

Суддя Антонова В.М.

Секретар судових засідань Федорова С.М.

Представники учасників справи:

від позивача: Бойко Ю.О.;

від відповідача: Гаврись Я.Б.;

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП» (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «ЦЕНТРЕНЕРГО» (надалі - відповідач) про стягнення 18 026 738, 57 грн, з яких: 12 902 551, 23 грн 20 % річних, 5 124 187, 34 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги з посиланням на ст. 11, 12, 525, 526, 610-612, 625 Цивільного кодексу України та ст. 173, 174, 175, 193 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії № 20/21-366-РДД від 29.12.2021, в частині своєчасного та повного повернення грошових коштів сплачених за невідпущену електричну енергію.

2. Стислий виклад позицій відповідача

Відповідач заперечує щодо задоволення позову та, зокрема, зазначає, що договір купівлі-продажу електричної енергії № 20/21-366-РДД від 29.12.2021 містить елементи кредиту, оскільки позивачем здійснювалась попередня оплата, а тому до даних правовідносин має застосовуватись положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України і відповідач звільняється від відповідальності за ст.625 ЦК України. Також посилається на те, що позивачем не пред`являлось вимоги про оплату інфляційних втрат та відсотків річних, а тому відповідач не порушив прав позивача та звернення до суду є передчасним, крім того позивачем при розрахунку інфляції не враховано дефляції за липень 2023 року.

Також у відзиві міститься клопотання про зменшення розміру інфляції та процентів річних на 99 % на підставі ч.1 ст.233 ГК України, в обґрунтування заяви, зазначає, що внаслідок військової агресії російської федерації теплові електростанції відповідача припиняли функціонування та, у зв`язку з дефіцитом вугілля та порушеною логістикою, відповідач вимушений перейти на альтернативні джерела пального, що зумовило різке підвищення собівартості вироблення електричної енергії, надає звіт про фінансові результати за І півріччя 2023 року відповідно до якого збиток становить 4 044 961 000, 00 грн. Відповідач є стратегічно важливим підприємством, що забезпечує потреби в енергетиці, вносить вагомий вклад в обороноздатність держави, працює фактично не для задоволення власних комерційних інтересів, а на потреби держави, виконує важливу соціальну роль в державі, оскільки забезпечує робочими місцями більше 5 500 співробітників, виконує свої зобов`язання з виплати заробітної плати та інших платежів у строк. У випадку стягнення занадто великих сум інфляції та процентів річних з відповідача, це може призвести до наслідків у вигляд необхідності витрачання коштів не на відновлення критичної інфраструктури, забезпечення безперервного енергопостачання та виплату заробітної плати працівникам, а на оплату вказаних санкцій.

3. Процесуальні дії в справі

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.09.2023.

31.08.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній заперечує щодо задоволення позову, також у відзиві міститься клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 99 % на підставі ч. 1 ст. 233 ГК України.

25.09.2023 від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження в справі до розгляду Верховним Судом справи № 911/2408/22.

У підготовче засідання 26.09.2023 з`явились представники сторін.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.09.2023 клопотання відповідача про зупинення провадження в справі задоволено та зупинено провадження в справі № 911/2446/23 до розгляду Верховним Судом справи № 911/2408/22.

11.10.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечував щодо доводів відповідача викладених у відзиві та, зокрема, просив відмовити в задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру інфляції та процентів річних на 99 %.

25.12.2023 від представника позивача надійшло клопотання про поновлення провадження справі, в якому зазначено, що постановою Верховного Суду від 02.11.2023 в справі №911/2408/22 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" залишено без задоволення, постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 і рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2023 у справі № 911/2408/22 залишено без змін. Також у клопотанні міститься заява позивача про проведення судових засідань у справі в режимі відекоференції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.01.2024 поновлено провадження в справі №911/2446/23, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання призначено на 06.02.2024 та задоволено клопотання позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції.

У підготовче засідання 06.02.2024 з`явились представники сторін. Враховуючи, що судом під час підготовчого провадження та, зокрема, в підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, протокольною ухвалою Господарського суду Київської області від 06.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.03.2024.

У судове засідання 12.03.2024 з`явилися представники сторін.

Представник позивача в судовому засіданні 12.03.2024 надав пояснення по суті позовних вимог, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.03.2024 надали пояснення по суті заперечень та просили відмовити в задоволені позову.

У судовому засіданні 12.03.2024 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

29.12.2021 між позивачем (далі покупець) та відповідачем (далі продавець) укладено двосторонній договір № 20/21-366-РДД купівлі-продажу електричної енергії (далі договір), за умовами якого продавець зобов`язується відпустити електричну енергію в Об`єднану Енергосистему України, а покупець - відібрати електричну енергію згідно графіку відпуску/відбору електричної енергії, визначеного у додатку № 1, згідно пп.23 п.3 Порядку проведення електронних аукціонів з продажу електричної енергії за двосторонніми договорами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 499.

Як визначено п.1.1. договору, предметом договору є електрична енергія в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами аукціону з продажу електричної енергії за двосторонніми договорами на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені у цьому договорі.

Сторонами у договорі узгоджено (п.2.1), що продавець має право в односторонньому порядку на зменшення обсягу відпуску/відбору електричної енергії покупцю у разі, якщо собівартість виробництва електричної енергії у продавця є більшою ніж ціна (вартість) електричної енергії, визначена в договорі, з технічних причин, з інших причин чи обставин. За вказаних обставин, як визначено договором, обсяг(и) електричної енергії, який підлягає зменшенню та період(и) зменшення відпуску/відбору, визначається(ються) продавцем за обов`язкового застосування п.4.2. договору щодо сплати процентів за користування грошовими коштами, які були отримані як оплата за електричну енергію. Договором передбачено, що про зменшення відпуску відбору електричної енергії в певних обсягах та за певний період(и) продавець має право повідомити покупця не пізніш ніж за тридцять днів до дати такого зменшення обсягу відпуску/відбору електричної енергії (абз. 2 п.2.1).

У разі отримання продавцем коштів за електричну енергію, відпуск/відбір якої зменшив продавець, останній зобов`язується повернути кошти в межах вартості зменшеного обсягу відпуску відбору електричної енергії протягом 90 банківських днів з дати отримання від покупця вимоги в письмовій формі про повернення коштів в сумі вартості електричної енергії, зменшеної для відпуску/відбору (абз. 4 п.2.1. договору).

Ціна на електричну енергію, яка підлягає продажу та загальна вартість договору визначаються у додатку № 1 за результатами аукціону з продажу електричної енергії за двосторонніми договорами на підставі відповідного аукціонного свідоцтва (п.3.1 договору).

Період відпуску/відбору електричної енергії становить: з 01 березня 2022 року до 31 березня 2022 року включно (пункт 3.3. договору).

Як узгоджено сторонами договору, оплата за цим договором вважається належним чином здійсненою після того, як на користь продавця з банківського рахунку покупця в повному обсязі списано грошові кошти, що підлягають сплаті за електричну енергію відповідно до умов договору (пункт 3.6. договору).

Сторони у п.4.2. договору передбачили, що у разі наявності факту невиконання продавцем зобов`язань щодо відпуску обсягів електричної енергії (одностороннє зменшення продавцем обсягу відпуску/відбору електричної енергії), продавець зобов`язується у строки, передбачені договором, повернути на поточний рахунок покупця грошові кошти, сплачені покупцем за обсяг електричної енергії невідпущеної на відповідному етапі відпуску/відбору та сплатити покупцю за користування грошовими коштами, які були отримані як оплата за електричну енергію, проценти в розмірі 20% річних від загальної суми коштів, отриманих за договором, що розраховується за період з дати фактичного перерахування коштів на рахунок продавця та до дати фактичного повернення (у розумінні ст.536 ЦК України).

Пунктом 8.1. договору визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення відбитками печаток сторін (за наявності) і діє до моменту повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором або укладення сторонами додаткової угоди про припинення (розірвання) цього договору.

У додатку № 1 до договору (далі - додаток №1) сторони погодили наступний графік відпуску/відбору електричної енергії у період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року:

- тип графіку продажу електричної енергії - базове навантаження;

- обсяг - 37 150 МВт/год;

- ціна за 1 МВт/год - 1 900, 00 грн;

- вартість електроенергії (з акцизним податком та з ПДВ) 84 702 000, 00 грн.

У п.2д додатку № 1 зазначено, що гарантійний внесок складає 32 506 250, 00 грн без ПДВ, ПДВ гарантійного внеску 6 501 250, 00 грн (всього 39 007 500, 00 грн).

Позивачем перераховано відповідачу на умовах відповідного договору:

- 30.12.2021 платіжним дорученням № 21487 - 6 501 250, 00 грн;

- 30.12.2021 платіжним дорученням № 21475 - 45 694 500, 00 грн.

Окрім того, ТОВ "УЕБ" перерахувало відповідачу платіжним дорученням № 60282750 від 29.12.2021 частину гарантійного внеску, який отримало від позивача, сплаченого для участі в електронному аукціоні № ЕР-291221-14 від 29.12.2021 у розмірі 32 506 250, 00 грн. Відповідач підтвердив довідкою від 30.12.2021 № 24/4444 отримання відповідної суми в рахунок оплати.

Отже, всього перераховано відповідачу в рахунок оплати електричної енергії станом на 30.12.2021 - 84 702 000, 00 грн.

Листом № 24/270 від 26.01.2022 відповідач повідомив позивача про зменшення відпуску/відбору електричної енергії, передбаченої договором, на 12 000 МВт/год за період з 01 березня 2022 року по 10 березня 2022 року.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою № 02/02-04 від 02.02.2022 припинити порушення умов договору та здійснити відпуск електричної енергії в період і в обсягах передбачених договором. Відповідна вимога направлена відповідачу 04.02.2022, про що свідчить опис вкладення та поштова накладна № 343.

Листом № 24/406 від 07.02.2022 відповідач повідомив позивача про зменшення відпуску/відбору електричної енергії, передбаченої договором, на 12 000 МВт/год за період з 11 березня 2022 року по 20 березня 2022 року.

Листом № 24/601 від 17.02.2022 відповідач повідомив позивача про зменшення відпуску/відбору електричної енергії, передбаченої договором, на 13 150МВт/год за період з 21 березня 2022 року по 31 березня 2022 року.

14.06.2022 позивач звернувся до відповідача із вимогою № 14/06-01 повернути протягом 90 днів з дня отримання вимоги грошові кошти, сплачені в рахунок оплати вартості електричної енергії, зменшеної для відпуску за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року в сумі 84 702 000, 00 грн, а також проценти в розмірі 20% річних від загальної суми коштів, які отримані як оплата за не відпущений обсяг електроенергії з дати фактичного перерахування коштів на рахунок продавця та до дати фактичного повернення.

Вказану вимогу направлено відповідачу 14.06.2022 поштовим відправленням № 484 з описом вкладення та отримано відповідачем 16.06.2022, про що свідчить повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення.

17.11.2022 позивач звернувся до відповідача з листом № 17/11-01 щодо врегулювання спору шляхом відпуску обсягу електроенергії, яка оплачена позивачем в рамках виконання умов договору до закінчення поточного року. Вказаний лист відправлено відповідачу 17.11.2022, про що свідчить опис вкладення та поштова накладна № 377. Проте, як стверджує позивач, відповіді на відправлені відповідачу листи позивач не отримував.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання щодо повернення попередньої оплати за невідпущену електричну енергію за договором строк, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 110 220 774, 89 грн, з яких 84 702 000, 00 грн повернення попередньої оплати, 14 294 912, 87 грн - 20% річних з 30.12.2021 по 02.11.2022 та 11 223 862, 02 грн інфляційні втрати за період з 01.04.2021 по 02.11.2022.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.02.2023 у справі № 911/2408/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 84 702 000 грн основного боргу, 14 248 500, 82 грн - 20% річних, а також 779 559, 64 грн в рахунок часткового відшкодування витрат по оплаті позову судовим збором у частині стягнення 46 412,05 грн 20% річних, 11 223 862,02 грн інфляційних втрат відмовлено.

Постановою від 02.11.2023 у справі № 911/2408/22 Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 і рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2023 у справі № 911/2408/22 залишено без змін.

Рішенням встановлено факт неповернення відповідачем позивачу суми попередньої оплати в розмірі 84 702 000, 00 грн до 20.10.2022, також встановлено, що прострочення зобов`язання щодо неповернення сплаченої суми попередньої оплати починається з 21.10.2022 та, що перебіг нарахування процентів починається з 31.12.2021і стягнуто 20% річних за період з 31.12.2021 по 02.11.2022.

Доказів виконання відповідачем рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2023 у справі № 911/2408/22 матеріали справи не містять.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 525 Цивільного кодексу України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір укладений між позивачем та відповідачем є договором купівлі-продажу, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до норм статей 598 609 Цивільного кодексу України, рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. У той же час, приписи статті 625 Цивільного кодексу України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми інфляційних та процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.02.2023 у справі № 911/2408/22, яке набрало законної сили 22.06.2023, було встановлено факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії № 20/21-366-РДД від 29.12.2021, в частині своєчасного та повного повернення грошових коштів сплачених позивачем за невідпущену електричну енергію та факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем.

Вказаним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача 84 702 000 грн основного боргу та 14 248 500, 82 грн 20% річних за період з 30.12.2021 по 02.11.2022.

У даній справі позивач просить стягнути з відповідача 12 902 551, 23 грн 20 % річних за період з 03.11.2022 по 07.08.2023 та 5 124 187, 34 грн інфляційних втрат за період з листопада 2022 року по червень 2023 року.

При цьому суд зазначає, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених частиною другою статті 625 Цивільного Кодексу України. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання (п.7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст 625 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Положеннями п. п. 3, 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України закріплено принципи свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності.

Зміст принципу справедливості, добросовісності і розумності полягає в тому, що норми законів, умови договорів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають відповідати загальновизнаним вимогами цивільного обороту, вимогам справедливості, добросовісності та розумності, що практично виражається у встановленні нормами цивільного законодавства рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб.

Суд звертає увагу, що кожна сторона у відповідних правовідносинах має поводити себе добросовісно, обачливо й розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію, що випливає зі ст.3 Цивільного кодексу України.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово посилався на принцип римського права venirecontrafactumproprium (заборона суперечливої поведінки), який базується ще на римській максимі "ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці" (постанови Верховного Суду у справах №910/19179/17, №914/2622/16, №914/3593/15, №237/142/16-ц, №911/205/18).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Сторони у пункті 4.2. договору передбачили, що в разі наявності факту невиконання продавцем зобов`язань щодо відпуску обсягів електричної енергії (одностороннє зменшення продавцем обсягу відпуску/відбору електричної енергії), продавець зобов`язується у строки, передбачені договором, повернути на поточний рахунок покупця грошові кошти, сплачені покупцем за обсяг електричної енергії невідпущеної на відповідному етапі відпуску/відбору та сплатити покупцю за користування грошовими коштами, які були отримані як оплата за електричну енергію, проценти в розмірі 20% річних від загальної суми коштів, отриманих за договором, що розраховується за період з дати фактичного перерахування коштів на рахунок продавця та до дати фактичного повернення (у розумінні ст.536 ЦК України).

Матеріали справи не містять та відповідачем, у порядку передбаченому ГПК України, суду не надано доказів повернення позивачу суми попередньої оплати.

Відповідно до ч.3 ст.693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати; договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Як визначено ч.2 ст.536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Проценти, передбачені частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, не можуть бути ототожнені з неустойкою та процентами, передбаченими частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.02.2023 у справі № 911/2408/22 встановлено, що строк виконання грошового зобов`язання з поверненням позивачу сплачених грошових коштів за невідпущену електричну енергію за договором настав 20.10.2022 та, що заявлена до стягнення сума 20% річних в порядку статті 536 ЦК України не є штрафною санкцією, а належить до окремого виду відповідальності в силу приписів частини третьої статті 693 ЦК України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 20 % річних у розмір 12 902 551, 23 грн за період з 03.11.2022 по 07.08.2023, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення 5 124 187, 34 грн інфляційних втрат за період з листопада 2022 по червень 2023 року.

Частиною 1 статті 625 Цивільного Кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Частиною другою статті 625 Цивільного Кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 5 124 187, 34 грн за період з листопада 2022 по червень 2023 року, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо посилань відповідача, що позивачем не при розрахунку не враховано дефляцію за липень 2023 року, то суд зазначає, що позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати за період з листопада 2022 по червень 2023 року, тобто за період до липня 2023 року, а тому при розрахунку інфляції період липень 2023 і не мав враховуватись.

Посилання відповідача на те, що укладений договір містить елементи кредиту, оскільки позивачем здійснювалась попередня оплата, а тому до даних правовідносин має застосовуватись положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України і відповідач звільняється від відповідальності за ст.625 Цивільного Кодексу України, є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України) передбачено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Суд зазначає, що сторонами укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є товар - електрична енергія, а не грошові кошти. Внаслідок укладення договору купівлі-продажу у відповідача виникає зустрічний обов`язок з поставки товару електричної енергії у визначений договором строк, тобто, у відповідача не виникає право правомірного користування отриманими грошовими коштами без зустрічної поставки товару.

Також суд не приймає твердження відповідача, що позивач передчасно звернувся до суду з даним позовом, оскільки матеріали справи не містять відомостей про надсилання відповідачу відповідної вимоги, у зв`язку з чим відповідач не порушив права позивача на відповідні нарахування річних та інфляційних втрат, а відсутність факту порушення права є самостійною підставою для відмови в позові, з огляду на таке.

У постанові від 07.04.2020 р. у справі № 910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного Кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу за весь час прострочення. Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 р. у справі № 916/190/18.

Разом з тим відповідачем заявлено про зменшення розміру інфляційних втрат та 20% річних в порядку ст.551 Цивільного Кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

Обґрунтовуючи вказане клопотання відповідач зазначає, що перебуває у надзвичайно складних фінансово економічних умовах, спричинених військовими діями та звертає увагу на те, що позивачам не було понесено жодних збитків та посилається на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Відповідно до положення статті 233 Господарського кодексу України, що кореспондується з положеннями ч.3 ст.551 ЦК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Натомість ч. 1 ст. 230 ГКУ, визначено, що штрафними є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, з чого вбачається, що відсотки річних не є штрафними санкціями в розумінні ст.233 ГК України та 551 ЦК України.

Щодо постанови Великої Палати Верховного Суду, на яку посилається відповідач, суд зазначає, у справі № 902/417/18 Велика Палата обґрунтовує своє рішення тим, що розмір нарахованих позивачем пені, штрафу, відсотків річних майже в 2 рази перевищує суму прострочення, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру відсотків річних на 99 %.

Разом з тим суд зазначає, що застосування положень ст. 625 ЦК України, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних нарахувань, а тому інфляційні збитки не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу, а тому в суду відсутні підстави для зменшення суми інфляції.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі РуїсТоріха проти Іспанії). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Підсумовуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 12 902 551, 23 грн 20 % річних та 5 124 187, 34 грн інфляційних втрат.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73-74, 77-80, 86, 123, 129, 233, 236-238,240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП» до Публічного акціонерного товариства «ЦЕНТРЕНЕРГО» про стягнення 18 026 738, 57 грн задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ЦЕНТРЕНЕРГО» (08711, Київська область, Обухівський район, селище міського типу Козин, вулиця Рудиківська, будинок 49, ідентифікаційний код 22927045) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОТРЕЙДІНГ ГРУП» (04116, місто Київ, вулиця Старокиївська, будинок 14, ідентифікаційний код 42190690) 12 902 551 (дванадцять мільйонів дев`ятсот дві тисячі п`ятсот п`ятдесят одну) грн 23 коп. 20 % річних, 5 124 187 (п`ять мільйонів сто двадцять чотири тисячі сто вісімдесят сім) грн 34 коп. інфляційних втрат та 216 320 (двісті шістнадцять тисяч триста двадцять) грн 86 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 22.03.2024.

Суддя В.М. Антонова