ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2024м. ХарківСправа № 922/5375/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Бойко О.Н.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківського обласного центру зайнятості (місцезнаходження: 61068, місто Харків, вулиця Громадського Олега, будинок 1 А; ) в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості (місцезнаходження: 61013, місто Харків, вулиця Шевченка, будинок 137 А; код ЄДРПОУ (ВП): 45149645)
до Фізичної особи-підприємця Печерського Андрія Андрійовича (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 )
про зобов`язання вчинити певні дії
за участю представників :

позивача: Вовк В.І. (самопредставництво, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань);

відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Харківський обласний центр зайнятості в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про зобов`язання відповідача фізичну особу-підприємця Печерського Андрія Андрійовича вчинити дії щодо забезпечення надання Харківській філії Харківського обласного центру зайнятості документів, необхідних для перевірки достовірності відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів та дотримання порядку їх використання. Також позивач просить суд покласти на ФОП Печерського А.А. витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.01.2024 позовну заяву Харківського обласного центру зайнятості в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/5375/23, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 29.01.2024, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Фізична особа - підприємець Печерський Андрій Андрійович, разом з тим, наданими відповідачу процесуальними правами не скористався, відзив на позовну заяву до суду не надав.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали Господарського суду Харківської області від 12.01.2024 про відкриття провадження у справі №922/5375/23 було направлено до Електронного кабінету відповідача. З довідки про доставку документа в кабінет електронного суду, яка отримана з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" вбачається, що документ в електронному вигляді "Ухвала про відкриття провадження" від 12.01.2024 у справі №922/5375/23 (суддя Рильова В.В.) було надіслано одержувачу ФОП Печерському А.А. в його Електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 13.01.2024 о 03:59 годині ( а.с. 65).

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно з абз. 2 ч. 6 цієї статті, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, таке рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, датою вручення відповідачу ухвали суду від 12.01.2024 у справі №922/5375/23 про відкриття провадження у справі є 14.01.2024, оскільки документ було надіслано 13.01.2024 після 17:00.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства, копія ухвали про відкриття провадження у справі є врученою відповідачу 14.01.2024, а тому він мав право подати відзив не пізніше 29.01.2024 ( включно).

Проте, відповідач наданим йому правом не скористався, у визначений судом строк відзив на позов не надав.

Отже, суд належним чином виконав вимоги Господарського процесуального кодексу України щодо направлення процесуальних документів учасникам справи та здійснив всі необхідні дії з метою належного їх повідомлення про розгляд даного позову, а відповідач, у відповідності до пункту 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України визнається таким, що був належним чином повідомленим про розгляд даної справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.01.2024 підготовче засідання у справі № 922/5375/23 відкладено на 12.02.2024. Вказану ухвалу постановлено судом без виходу до нарадчої кімнати та занесено до протоколу судового засідання від 29.01.2024.

12.02.2024 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату (вх.№3855/24 від 12.02.2024).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.02.2024 клопотання позивача (вх.№3855/24 від 12.02.2024) задоволено, розгляд справи № 922/5375/23 в підготовчому засіданні відкладено на 26.02.2024.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.02.2024 підготовче провадження у справі № 922/5375/23 закрито; справу призначено до судового розгляду по суті на 11.03.2024.

11.03.2024 в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 11.03.2024 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений шляхом направлення копії ухвали-повідомлення від 26.02.2024 до Електронного кабінету.

Отже, суд належним чином виконав вимоги Господарського процесуального кодексу України щодо направлення процесуальних документів учасникам справи та здійснив всі необхідні дії з метою належного їх повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання; відповідач мав достатньо часу підготувати заперечення на позовну заяву і визнається таким, що був належним чином повідомленим про розгляд даної справи (згідно частини 6 статті 242 ГПК України).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №331 затверджено Порядок надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні (далі - компенсація витрат) за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (далі - Порядок) (в редакції, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин, від 06.04.2022 №415), який визначає умови, механізм виплати та порядок використання коштів для надання роботодавцю компенсації витрат.

Відповідно до п.2. вказаного Порядку компенсація витрат надається роботодавцю, крім роботодавців, які є бюджетними установами (за винятком надавачів соціальних послуг), фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, за кожну працевлаштовану особу на умовах строкового або безстрокового трудового договору (контракту), зокрема за сумісництвом, за таких умов:

- роботодавець перебуває на обліку як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством;

- подання в установленому законодавством порядку податкової квартальної звітності або податкової річної звітності за останній звітний період на дату подання заяви на отримання компенсації витрат.

Компенсація витрат надається у розмірі мінімальної заробітної плати (6500,00 грн.), установленої законом, або обчисленої з неї відповідної суми у разі, коли особа, визначена пунктом 1 цього Порядку, працювала неповний місяць, щомісяця протягом тривалості надання компенсації витрат, що визначається абзацом третім цього пункту, за кожну працевлаштовану особу, за яку роботодавцем сплачується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів після його скасування або припинення (п.3.)

Згідно п.4. Порядку для прийняття рішення щодо надання або відмови у наданні компенсації витрат роботодавець не раніше ніж через п`ять календарних днів після працевлаштування особи та не пізніше шести місяців з дня працевлаштування особи подає до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості або філії регіонального центру зайнятості (далі - центри зайнятості) заяву про компенсацію витрат, зокрема, в електронній формі - через Єдиний державний вебпортал електронних послуг.

На підставі поданих фізичною особою-підприемцем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заяв через Єдиний державний вебпортал електронних послуг - Портал Дія (№7492 від 25.05.2022: №8961 від 01.06.2022; №9602 від 05.06.2022; №9603 від 05.06.2022. №14327 від 04.07.2022) «Про компенсацію витрат на оплату праці за працевлаштування ВГІО» та відповідно до п.10, 12 Порядку Харківським обласним центром зайнятості було прийнято рішення про перерахування компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні на підставі даних єдиного порталу державних послуг Дія фізичній особі підприємцю Печерському Андрію Андрійовичу (накази Харківського обласного ценіру зайнятості від 26.05.2022 №224, від 02.06.2022 №237. від 06.06,2022 №240. від 05.07.2022 №321) за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до п.7 Порядку для визначення та підтвердження відомостей, зазначених роботодавцем у заяві, використовуються відомості, подані Пенсійним фондом України. ДПС протягом одного робочого дня з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. N 331 "Про затвердження Порядку надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні" передає Пенсійному фонду України відомості про страхувальників, які перебувають на обліку як платники єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або звільнені від сплати зазначеного внеску, сформовані ДПС станом на 1 число місяця. Пенсійний фонд України на підставі відомостей, що обробляються у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застрахованих осіб, та на підставі інформації ДПС про страхувальників, яка поновлюється щомісяця до 10 числа, формує та передає Мінцифри інформацію про застрахованих осіб, працевлаштованих у відповідного страхувальника, що містить актуальні відомості на дату та час її формування.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що формування та подання заяви припиняється засобами Порталу Дія, якщо роботодавцем зазначені у ній відомості: надані не в повному обсязі; не відповідають відомостям, отриманим засобами Порталу Дія з інформаційно-комунікаційних систем, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку.

Після підтвердження відомостей, зазначених роботодавцем у заяві, та накладення роботодавцем електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, заява блокується для редагування роботодавцем. Така заява передається на розгляд та прийняття рішення до регіонального центру зайнятості. Порядок надання/блокування доступу (підключення робочих місць) співробітників центру зайнятості до Порталу Дія здійснюється відповідно до вимог законодавства.

Роботодавцю автоматично програмними засобами Порталу Дія надсилається інформаційне повідомлення про подання заяви.

Рішення щодо надання або відмови у наданні компенсації витрат приймається регіональним центром зайнятості та оформлюється відповідним наказом протягом п`яти календарних днів після отримання заяви від роботодавця. Повідомлення про прийняте рішення щодо надання компенсації витрат, відмови у її наданні надсилається роботодавцю протягом трьох календарних днів у спосіб, обраний роботодавцем для подання заяви.

У разі підтвердження за результатами додаткової перевірки факту невідповідності роботодавця або працівника вимогам цього Порядку, встановленого за результатами верифікації, здійсненої Мінфіном, після прийняття регіональним центром зайнятості рішення щодо надання компенсації витрат таке рішення скасовується, а кошти, виплачені роботодавцю, підлягають поверненню. (п.9 Порядку).

Регіональний центр зайнятості здійснює перерахування коштів роботодавцю за перший місяць роботи працівника протягом п`яти робочих днів після зарахування коштів на рахунок регіонального центру зайнятості (п.10 Порядку).

Так, так на виконання п.10 Порядку Харківським обласним центром зайнятості здійснено перерахування компенсації витрат фізичній особі - підприємцю Печерському Андрію Андрійовичу за перший місяць на загальну суму 45500,00 грн., на підставі Наказу №237 від 02.03.2022 (а.с.10), Наказу №240 від 06.06.2022 (а.с.11)

Відповідно до п.12 для отримання компенсації витрат за другий та наступні місяці протягом тривалості надання компенсації витрат, визначеної абзацом третім пункту 3 цього Порядку, роботодавець підтверджує продовження зайнятості осіб, стосовно яких прийнято рішення щодо надання компенсації витрат, за допомогою Порталу Дія або шляхом подання відомостей про працівників до центру зайнятості (безпосередньо або на адресу електронної пошти).

На виконання п.12 Порядку Харківським обласним центром зайнятості здійснено перерахування компенсації витрат фізичній особі - підприємцю Печерському Андрію Андрійовичу за другий місяць на загальну суму 45500,00 грн.,на підставі Наказу №321 від 05.07.2022 (а.с.15)

Разом з тим, позивач зазначає, що відповідно до інформації, наданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області від 24.04.2023 №420/02 ФОП Печерський Андрій Андрійович (РНОКПП НОМЕР_1 ) не надавав до ПФУ звіти «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб , і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» за застрахованих осіб:

Крім того, на підставі листів Головного управління ДПС у Харківській області від 09.02.2023 вих. №1819/5/20-40-24-04-10 та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24.04.2023 №2000-0705-8/52085. встановлено що Роботодавцем за 4 квартал 2021 року не надано Податковий розрахунок сум доходу. нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску. Останній звіт Фізичною особою-підприємцем Печерським Андрієм Андрійовичем було надано 11.05.2021 року за 1 квартал 2021 року.

Пунктом 17 Порядку встановлено, що роботодавець, працевлаштована особа несуть відповідальність за недостовірність документів і відомостей, що є підставою для надання компенсації витрат, відповідно до законодавства. У разі подання недостовірних документів та відомостей, передбачених цим Порядком, роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду зобов`язаний повернути Фонду кошти, отримані або використані з порушенням цього Порядку.

Відповідно до п.18 Порядку центру зайнятості має право перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів, дотримання порядку їх використання роботодавцем. Перевірка може бути проведена за місцезнаходженням роботодавця або у приміщенні центру зайнятості. Роботодавець зобов`язаний допустити працівників центру зайнятості до проведення перевірки, а в разі її проведення у приміщенні центру зайнятості - подати відповідні документи. Центр зайнятості контролює використання коштів, що перераховуються роботодавцю як компенсація витрат, та здійснює моніторинг збереження зайнятості працівників шляхом проведення відповідної перевірки протягом 180 календарних днів після останньої виплати такої компенсації та має право отримувати від роботодавця необхідні пояснення з відповідних питань, зокрема в письмовій формі.

На виконання вищевказаного пункту, 24 серпня 2022 року Харківським міським центром зайнятості на адресу реєстрації фізичної особи-підприємця Печерського Андрія Андрійовича та електронну адресу ( АДРЕСА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) направлено повідомлення (від 24.08.2022 №ХМЦЗ-03-3217) про здійснення перевірки достовірності поданих роботодавцем даних, що є підставою для надання компенсації витрат з 02 вересня 2022 року по 16 вересня 2022 року (а.с.16).

28 вересня 2022 року отримано заяву ОСОБА_1 щодо перенесення строків проведення перевірки до кінця воєнного стану, у зв`язку з відсутності можливості надати документи для перевірки, через перебування за межами міста Харкова.(а.с.17).

11 липня 2023 року Харківською філією Харківського обласного центру зайнятості повторно на адресу реєстрації фізичної особи-підприсмця ОСОБА_1 та електронну адресу ( АДРЕСА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) направлено повідомлення (від 11.07.2023 №17.03-4568) про здійснення перевірки достовірності поданих роботодавцем даних, що є підставою для надання компенсації втрат з 18 липня 2023 року по 03 серпня 2023 року (а.с.18).

Харківською філією Харківського обласного центру зайнятості 18 травня 2023 року на адресу підприємця направлено лист за №17.03-3182 про надання підтверджуючих документів щодо працевлаштування осіб, за яких була виплачена компенсація витрат на оплату праці, про розмір нарахованої та сплаченої заробітної плати за період з 15.05.2022 по 26.07.2022 (а.с.23).

Вказаний лист залишився без реагування та відповіді з боку відповідача.

Крім цього , на підставі направлення на перевірку від 31 липня 2023 року №363 (а.с.19). працівниками Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості 03 серпня 2023 року було проведено перевірку за адресою фактичного місцезнаходження фізичної особи-підприємця Печерського А.А. та встановлено, що за адресою АДРЕСА_3 підприємець не проживає, про що складено Акт від 03.08.2023 №222 (а.с.20).

Відповідно п.19 Договору спори, що виникають з питань надання компенсації витрат, розглядаються в установленому законодавством порядку.

Отже, вищезазначені вимоги залишені відповідачем без відповіді та задоволення, запитувані документи, в порушення п. 18 Порядку, не були надані для перевірки, що позбавило можливості для проведення контролю центром зайнятості цільового використання коштів, що перераховувалися роботодавцю як компенсація витрат, та здійснення моніторингу зі збереження зайнятості працівників.

Вищевикладені обставини стали підставою для звернення Харківського обласного центру зайнятості в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості до суду із даним позовом.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Предметом позову в цій справі є вимоги Харківського обласного центру зайнятості в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості до ФОП Печерскього А.А. про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо забезпечення надання позивачу документів, необхідних для перевірки достовірності відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів та дотримання порядку їх використання.

Підставою позовних вимог є неналежне виконання ФОП Печерським А.А. взятих на себе зобов`язань у відповідності Порядку надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні, що на думку позивача, порушує права Харківського обласного центру зайнятості в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 09.08.2022 у справі № 921/504/20, від 06.09.2022 у справі № 910/9228/21, від 22.02.2022 у справі № 910/2330/21, від 24.05.2022 у справі № 910/3100/21, від 04.04.2023 у справі №902/311/22.

За змістом частин 1, 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 15 Цивільного кодексу України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду і Верховним Судом, та узагальнено викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили би компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Додатково в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 та постановах Верховного Суду від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 04.10.2022 у справі № 914/2476/20, від 08.11.2022 у справі № 917/304/21.

Водночас ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи, та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При цьому Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 та постановах Верховного Суду від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 18.10.2022 у справі № 912/4031/20, від 13.09.2022 у справі № 910/9727/21.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 та постановах Верховного Суду від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 04.10.2022 у справі № 914/2476/20, від 08.11.2022 у справі № 917/304/21.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про захист порушеного права у цій справі, обрав спосіб захисту свого права шляхом зобов`язання відповідача виконати обов`язок в натурі, зокрема, зобов`язати відповідача вчинити дії щодо забезпечення надання Харківській філії Харківського обласного центру зайнятості документів, необхідних для перевірки достовірності відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів та дотримання порядку їх використання.

Суд зазначає, що за змістом статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Такий спосіб захисту застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання зобов`язання чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі передбачає імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо) і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як його було унормовано сторонами в договорі. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 910/15651/17, від 14.05.2029 у справі № 910/16744/17, від 25.06.2019 у справі № 910/16981/17 та постановах Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 910/15893/17, від 19.01.2022 у справі № 910/6899/21.

Відповідно до "Порядку надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні", затвердженого Постановою КМУ від 20.03.2022 № 331 визначено правові наслідки невиконання відповідачем обов`язку щодо надання документів на підтвердження достовірності документів та відомостей, передбачених цим Порядком, що є підставою для надання компенсації витрат, відповідно до законодавства.

Так, відповідно до п. 9 вказаного Порядку у разі підтвердження за результатами додаткової перевірки факту невідповідності роботодавця або працівника вимогам цього Порядку, встановленого за результатами верифікації, здійсненої Мінфіном, після прийняття регіональним центром зайнятості рішення щодо надання компенсації витрат таке рішення скасовується, а кошти, виплачені роботодавцю, підлягають поверненню.

Пунктом 17 Порядку визначено, що роботодавець, працевлаштована особа несуть відповідальність за недостовірність документів і відомостей, що є підставою для надання компенсації витрат, відповідно до законодавства. У разі подання недостовірних документів та відомостей, передбачених цим Порядком, роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду зобов`язаний повернути Фонду кошти, отримані або використані з порушенням цього Порядку.

Згідно з п. 18 вказаного Порядку Центр зайнятості має право перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів, дотримання порядку їх використання роботодавцем. Перевірка може бути проведена за місцезнаходженням роботодавця або у приміщенні центру зайнятості. Роботодавець зобов`язаний допустити працівників центру зайнятості до проведення перевірки, а в разі її проведення у приміщенні центру зайнятості - подати відповідні документи. Центр зайнятості контролює використання коштів, що перераховуються роботодавцю як компенсація витрат, та здійснює моніторинг збереження зайнятості працівників шляхом проведення відповідної перевірки протягом 180 календарних днів після останньої виплати такої компенсації та має право отримувати від роботодавця необхідні пояснення з відповідних питань, зокрема в письмовій формі.

Спори, що виникають з питань надання компенсації витрат, розглядаються в установленому законодавством порядку ( п.19 Порядку).

Отже, Постановою КМУ від 20.03.2022 № 331 про затвердження "Порядку надання роботодавцю компенсації витрат на оплату праці за працевлаштування внутрішньо переміщених осіб внаслідок проведення бойових дій під час воєнного стану в Україні" визначено спеціальні способи захисту права, які сприяють процесуальній економії та спрямовані відновити майнову сферу позивача в разі невиконання відповідачем обов`язку щодо надання документів на підтвердження достовірності відомостей, що є підставою для надання компенсації витрат, відповідно до законодавства. Зокрема, повернення коштів, виплачених роботодавцю, спрямоване належним чином відновити майнову сферу позивача. Повернення коштів, отриманих або використані з порушенням цього Порядку, здійснюється на користь Фонду або добровільно або на підставі рішення суду.

Однак, обраний позивачем спосіб захисту у даному спорі не є ефективним, позаяк не здатен забезпечити поновлення порушеного (оспорюваного) права позивача в межах одного судового провадження.

Так, ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Зокрема, висновок, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту, сформульовано в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19).

Суд також враховує, що визначення предмета та підстав позову є правом позивача, у той час як встановлення його обґрунтованості - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, і саме у такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом. Отже, обрання позивачем способу захисту, який не відповідає ні змісту правовідносин, не здатний відновити порушені права з огляду на відсутність механізму виконання такого рішення, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №925/642/19).

Водночас задоволення заявленої у цій справі позовної вимоги про виконання обов`язку в натурі не здатне поновити порушеного права позивача, а тому така вимога не відповідає ефективному способу захисту.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку наявним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі з підстав обрання неналежного способу захисту порушеного права.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4, 13, 20, 73-80, 86, 129, 236-238,240 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Харківського обласного центру зайнятості в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "21" березня 2024 р.

Суддя В.В. Рильова

Справа №922/5375/23