ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2024 року м.Дніпро Справа № 904/2867/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники учасників провадження:

від позивача: Мельник К.О. (поза межами суду);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вейл-Білдінг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2023 ( суддя В.О. Татарчук, повний текст підписаний 23.10.2023) та на додаткове рішення від 23.10.2023 (суддя В.О. Татарчук, повний текст підписаний 30.10.2023) у справі № 904/2867/23

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (м. Дніпро)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вейл-Білдінг" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернулося Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вейл-Білдінг" про стягнення заборгованості за договором підряду №498-ДнЕМ від 25.10.2021 в загальному розмірі 344716,80грн, з якої: 229200,00грн основного боргу, 83428,80грн пені, 32088,00грн семи відсотків штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором підряду №498-ДнЕМ від 25.10.2021 в частині своєчасного виконання робіт з капітального ремонту будівлі ЗТП 3717, інв. №24/0000, за адресою: смт. Широке, вул. Соборна, 13а/1, Апостолівського ОРЕМ AT ДТЕК Дніпровські електромережі, та капітального ремонту будівлі ОПУ П/СТ Апостолове-150, інв. №83/0000, за адресою м. Апостолове, вул. Локомотивна, 123, Дніпропетровської обл., Нікопольських BEM AT ДТЕК Дніпровські електромережі, у зв`язку з чим, позивач в односторонньому порядку відмовився від договору та просив повернути сплачений аванс.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2023 у справі № 904/2867/23 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вейл-Білдінг" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" 229200,00грн - основного боргу, 83428,80грн - пені, 32088,00грн - штраф 7% та 5170,75грн - витрати по сплаті судового збору.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.202 заяву Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вейл-Білдінг" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" 30000,00грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із зазначеним рішенням та додатковим рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Вейл-Білдінг", в якій просить: скасувати рішення від 11.10.2023 та прийняти нове, яким відмовити в позові повністю; скасувати додаткове рішення від 23.10.2023 та відмовити у задоволенні зави позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що:

- зі сторони Апелянта було вчинено всі дії щодо продовження виконання робіт за Договором підряду № 498-ДнЕМ від 25.10.2021, але зі сторони AT ДТЕК Дніпровські електромережі не було вчинено дій щодо надання дозволу на продовження виконання зобов`язань за Договором;

- на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу) до її розумного розміру;

- АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" було значно завищено заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн., а за змістом оскаржуваного додаткового рішення у справі відповідачем не було доведено обґрунтованість даних витрат.

Позивач надав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що подана відповідачем апеляційна скарга на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2023 є необґрунтованою та безпідставною, а саме рішення суду першої інстанції від 11.10.2023 по даній судовій справі винесене у відповідності з нормами діючого законодавства, з урахуванням всіх обставин справи та поданих доказів, а тому має бути залишеним без змін.

Щодо відшкодування витрат за надання професійної правничої допомоги, то зазначено, що твердження відповідача про завищення витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 14.11.2023 здійснено запит матеріалів справи №904/2867/23 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

20.11.2023 матеріали справи №904/2867/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.11.2023 апеляційну скаргу залишено без руху. Надано скаржнику строк - протягом 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали на усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: сплати судового збору в сумі 2147,20 грн; подання доказів направлення скарги всім учасникам справи.

04.12.2023 скаржником подано до суду апеляційної інстанції заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вейл-Білдінг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2023 та на додаткове рішення від 23.10.2023 у справі № 904/2867/23; розгляд справи призначено у судове засідання на 27.02.2024.

07.12.2023 від представника позивача адвоката Мельник К.О. до суду через підсистему Електронний суд надійшло клопотання (зареєстровано судом 08.12.2023) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.

27.02.2024 до суду апеляційної інстанції від представника відповідача адвоката Когана Р.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивовано неможливістю явки в судове засідання представника через перебування на лікарняному, на підтвердження чого надані відповідні докази.

Зважаючи на поважність підстав неприбуття у судове засідання відповідача (апелянта), колегія суддів, з метою об`єктивного повного та всебічного розгляду апеляційної скарги, дотримання рівності сторін та змагальності процесу ухвалою від 27.02.2024 відклала розгляд справи на 19.03.2024.

В судове засідання 19.03.2024 представник відповідача не з`явився, будь-яких клопотань з цього приводу суду не подавав.

19.03.2024 в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухав пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення і додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

25.10.2021 між Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вейл-Білдінг" (підрядник) укладено договір підряду №498-ДнЕМ, згідно п. 1.1 якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується відповідно до умов договору виконати роботи (далі роботи) (код робіт згідно державного класифікатора продукції та послуг: 41.00.40) з капітального ремонту будівлі ЗТП 3717, інв. №24/0000, за адресою: смт. Широке, вул. Соборна, 13а/1, Апостолівського ОРЕМ AT ДТЕК Дніпровські електромережі, та капітального ремонту будівлі ОПУ П/СТ Апостолове-150, інв. №83/0000, за адресою м. Апостолове, вул. Локомотивна, 123, Дніпропетровської обл., Нікопольських BEM AT ДТЕК Дніпровські електромережі, а замовник приймає та оплачує належним чином виконані роботи.

Відповідно до п. 2.1 договору, договірна ціна (додаток №1 до договору) робіт визначається на основі кошторису і становить 458400,00грн, в тому числі ПДВ 76400,00грн.

Пунктом 2.2 договору сторони визначили, що розрахунки за цим договором будуть здійснюватися шляхом перерахування авансового платежу, сплати проміжних платежів та остаточного розрахунку.

Авансовий платіж здійснюється після підписання цього договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника у розмірі 50% від суми договору, що складає 229200,00грн, в тому числі ПДВ 38200,00грн (п. 2.2.1 договору).

Остаточний розрахунок за виконані за цим договором роботи, замовник здійснить впродовж 10 календарних днів з дати підписання сторонами акта виконаних робіт КБ2в та довідки про вартість виконаних робіт КБ3. Якщо останній день строку для оплати, що встановлений цим договором, припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, днем закінчення такого строку є перший за ним робочий день (п. 2.3 договору).

Згідно з п. 3.1 договору підрядник зобов`язаний розпочати виконання робіт протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту надання йому будівельного майданчика (фронту робіт) за актом приймання-передачі об`єкта.

Пунктом 3.2 договору визначено, що строки виконання робіт, початок та закінчення робіт/етапів робіт визначаються календарним графіком виконання робіт, який є невід`ємною частиною договору (додаток № 3 до договору).

Згідно з пп. 13.1.1 договору за порушення строків виконання робіт підрядник сплачує неустойку (пеню) в розмірі 0,1% від договірної ціни за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від Договірної ціни.

Відповідно до п. 15.2 договору замовник має право в односторонньому порядку розірвати договір, надіславши повідомлення підряднику, у разі:

15.2.1. прийняття рішення про припинення робіт, в тому числі шляхом консервації або ліквідації незавершеного будівництва;

15.2.2. прийняття рішення про припинення підрядника як суб`єкта підприємницької діяльності;

15.2.3. прийняття судом постанови про визнання підрядника банкрутом;

15.2.4. якщо підрядник за своєї вини не розпочав виконання робіт протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня, коли він повинен згідно з договором розпочати їх виконання;

15.2.5. допустив відставання темпів виконання робіт від передбачених календарним графіком виконання робіт на 30 (тридцять) календарних днів;

15.2.6. виконав роботи з недоліками і не забезпечив їх усунення у визначений замовником строк;

15.2.7. допустив недоліки (дефекти), які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником.

У разі якщо рішення про розірвання договору приймається відповідно до умов пункту 15.2 договір вважається розірваним на 15 (п`ятнадцятий) календарний день з направлення замовником повідомлення про таке рішення (п. 15.3 договору).

Відповідно до пункту 17.1 договору, цей договір може бути скріплений печатками сторін, набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками обох сторін і діє до 10.10.2022, а в частині виконання зобов`язань до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, що виникли під час дії договору. Дострокове розірвання договору допускається тільки на підставах, передбачених цим договором, законом або за згодою обох сторін. Сторони дійшли згоди, що датою підписання договору вважається дата, зазначена у верхньому правому куті на першій сторінці договору.

31.12.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду №498-ДнЕМ/1, відповідно до умов якої сторони визначили продовжити строк дії договору і виклали п.17.1 в новій редакції наступного змісту: 17.1. Цей договір може бути скріплений печатками сторін, набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками обох сторін і діє до 31.12.2022, а в частині виконання зобов`язань до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, що виникли під час дії договору. Дострокове розірвання договору допускається тільки на підставах, передбачених цим договором, законом або за згодою обох сторін. Сторони дійшли згоди, що датою підписання договору вважається дата, зазначена у верхньому правому куті на першій сторінці договору.. При цьому сторони виклали додаток №3 Календарний графік в новій редакції. Відповідно до нового графіку підрядник зобов`язаний виконати роботи, а саме з капітального ремонту будівлі ЗТП 3717, інв. №24/0000, за адресою: смт. Широке, вул. Соборна, 13а/1, Апостолівського ОРЕМ AT ДТЕК Дніпровські електромережі в строк до 10.04.2022, та капітального ремонту будівлі ОПУ П/СТ Апостолове-150, інв. №83/0000, за адресою м. Апостолове, вул. Локомотивна, 123, Дніпропетровської обл., Нікопольських BEM AT ДТЕК Дніпровські електромережі в строк до 30.04.2022.

09.11.2021 між сторонами укладено акти на передачі майданчику для виконання будівельно-монтажних робіт.

На виконання пункту 2.2.1 договору замовник сплатив на користь підрядника аванс у загальній сумі 229200,00грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних інструкцій №2344684 від 23.12.2021 на суму 98277,98грн та №2344685 від 23.12.2021.

Позивач зазначає, що враховуючи дату передання відповідачу будівельних майданчиків, роботи з капітального ремонту будівлі ЗТП 3717, інв. №24/0000, за адресою: смт. Широке, вул. Соборна, 13а/1, Апостолівського ОРЕМ AT ДТЕК Дніпровські електромережі в строк до 10.04.2022, та капітального ремонту будівлі ОПУ П/СТ Апостолове-150, інв. №83/0000, за адресою м. Апостолове, вул. Локомотивна, 123, Дніпропетровської обл., Нікопольських BEM AT ДТЕК Дніпровські електромережі в строк до 30.04.2022.

З огляду на порушення строків виконання робіт замовник 23.05.2023 направив підряднику поштовим зв`язком вимогу №24009/1001 від 22.05.2023 про повернення сплаченого за договором авансу в сумі 229200,00грн та сплату штрафних санкцій у сумі 116892,00грн (пені та штрафу 7%), у зв`язку з відмовою та припиненням зобов`язань за договором.

Підрядник не повернув аванс замовнику. У відповіді №4-26/05 2023р. зазначив про незгоду з обставинами, наведеними замовником в обґрунтування вимоги, та заявив про готовність виконувати свої зобов`язання за договором.

Наведені обставини й стали причиною виникнення спору і зумовили звернення позивача до відповідача з відповідним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд виходив з доведеності та обґрунтованості вимог позивача.

Судом встановлено відсутність доказів виконання робіт за договором і станом на 11.10.2023 (дата прийняття судового рішення по суті позовних вимог).

Позивач у вимозі від 22.05.2023 за вих.№24009/1001 повідомив відповідача про відмову від договору підряду та необхідність повернення авансу в сумі 229200,00грн, сплаченого на його виконання.

Право замовника відмовитись від договору, передбачене ст. 849 ЦК України.

З огляду на фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що укладений між сторонами договір був розірваний позивачем в односторонньому порядку на підставі ч. 2 ст. 849 ЦК України.

Враховуючи наслідки розірвання договору, господарський суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку повернути позивачу суму грошових коштів, сплачену позивачем за договором підряду у розмірі 229200, 00 грн.

Перевіривши розрахунки пені та штрафу здійснені позивачем, господарський суд визнав їх арифметично та методологічно правильними.

Оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для зменшення заявленого до стягнення з відповідача розміру неустойки (пені та штрафу).

Суд врахував, що укладаючи договір сторони у добровільному порядку врегулювали розмір неустойки (пені та штрафу), зокрема, за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань за договором, що є свідченням того, що відповідач порушуючи умови укладеного договору розумів міру власної відповідальності та наслідки за невиконання (неналежне виконання) взятих на себе зобов`язань, однак не вжив заходів задля належного виконання зобов`язань за договором. Суд не взяв до уваги листи відповідача, які містять інформацію про готовність продовжити виконувати роботи за договором, оскільки останні подані суду без доказів направлення (вручення, отримання) позивачу(ем).

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Правовідносини сторін у цій справи характерні для договору будівельного підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 Цивільного кодексу України та глави 33 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Відповідно до статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Частиною четвертою статті 879 Цивільного кодексу України визначено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

За приписом частини другої статті 854 цього Кодексу підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

За наданими сторонами доказами позивач за первісним позовом відповідно до умов договору перерахував відповідачу аванс у загальній сумі 598836,01 грн.

Частиною першою статті 839 Цивільного кодексу України встановлено, що підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

За змістом статей 843, 846 цього Кодексу у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення, строки виконання роботи або її окремих етапів.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України та умов договору відповідач повинен був виконати спірні роботи за спірними об`єктами в строки, встановлені календарними графіками.

Строки виконання спірних робіт є такими, що настали з капітального ремонту будівлі ЗТП 3717, інв. №24/0000, за адресою: смт. Широке, вул. Соборна, 13а/1, Апостолівського ОРЕМ AT ДТЕК Дніпровські електромережі - 10.04.2022 (прострочення з 11.04.2022) та капітального ремонту будівлі ОПУ П/СТ Апостолове-150, інв. №83/0000, за адресою м. Апостолове, вул. Локомотивна, 123, Дніпропетровської обл., Нікопольських BEM AT ДТЕК Дніпровські електромережі - 30.04.2022 (прострочення з 01.05.2022).

За частиною першою статті 193 Господарського кодексу України, яка кореспондується з частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Сторони у п. 15.2 договору закріпили право позивача, як замовника робіт на розірвання договору в односторонньому порядку шляхом надсилання повідомлення відповідачу, тобто підряднику, зокрема, у разі прийняття рішення про припинення робіт (п.п. 15.2.1 договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивач у вимозі від 22.05.2023 за вих.№24009/1001 повідомив відповідача про відмову від договору та необхідність повернення авансу в сумі 229200,00 грн., сплаченого на його виконання.

Відповідач аванс не повернув.

В той же час, слід зазначити, що право замовника відмовитись від договору, передбачене ст.849 ЦК, зокрема, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим (ч.2), якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином (ч.3) або передбачене ч.4 цієї статті безумовне право відмовитись від договору до закінчення роботи виникають лише щодо тих договорів, які на момент такої відмови були чинними.

Наведений правовий висновок, щодо можливості відмови від договору генерального підряду, строк дії якого закінчився, на підставі ст.849 ЦК України та повернення замовником авансу за таким договором висвітлений також у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.09.2022 у справі №913/703/20.

Так, за приписом частини другої статті 570 Цивільного кодексу України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства аванс не виконує забезпечувальної функції, а є грошовою сумою, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). При цьому, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17.

Направленням вимоги № 24024/1001 від 27.05.2023 позивач за первісним позовом реалізував своє право, передбачене умовами договору, на повернення авансу за невиконані роботи.

За таких обставин господарським судом вимога позивача про стягнення з відповідача авансу в сумі 229200,00 грн. обґрунтовано визнана правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Перевіривши розрахунки заявлених до стягнення сум пені та штрафу, апеляційний суд визнав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги, що зі сторони Апелянта було вчинено всі дії щодо продовження виконання робіт за Договором підряду № 498-ДнЕМ від 25.10.2021, але зі сторони AT ДТЕК Дніпровські електромережі не було вчинено дій, щодо надання дозволу на продовження виконання зобов`язань за Договором, колегія зазначає наступне.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем до матеріалів справи не додано доказів, які б підтверджували направлення повідомлень про готовність виконання робіт за договором та отримання від позивача відмови у зв`язку із відсутністю фінансування, як відсутні і докази надсилання представником технічного нагляду Осмоловським О.О.

Отже, доводи відповідача не спростовують обставин, наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог, та не підтверджені належними й допустимими доказами.

Щодо клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення пені та штрафу.

Застосування до відповідача штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу обумовлене умовами укладеного між сторонами договору, неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, тому він, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе їх зменшення.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні; інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання; негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, під винятковістю слід розуміти такі обставини, які дозволяють суду при обов`язковому застосуванні штрафних санкцій, передбачених договором або законом, їх зменшити, а не в будь-якому випадку, в разі подання стороною у справі клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Також слід зауважити, що штрафні санкції за своєю природою є засобами стимулювання боржника належним чином виконати свій обов`язок, а їх зменшення скоріше є виключенням.

За цих обставин штрафні санкції підлягають зменшенню лише у виняткових випадках, оскільки можливість зменшення неустойки в будь-якому випадку взагалі нівелює застосування такої відповідальності.

Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували його скрутне матеріальне становище або неможливість виконати свої зобов`язання за договором вчасно, не обґрунтовано винятковість випадку у спірних правовідносинах сторін, а введення воєнного стану в Україні не звільняє іншу сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань.

Отже, доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами.

Враховуючи сукупність встановлених вище обставин, підтверджених відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, з огляду на положення ст.ст.74-80, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Порушень або неправильного застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не виявлено.

Отже, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, залишаючи її без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2023 у справі №904/2867/23 без змін.

Щодо додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2023 у справі №904/2867/23, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення суду та клопотання про залучення доказів понесених судових витрат, згідно якого просило ухвалити додаткове рішення по справі, яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЙЛ БІЛДІНГ" на користь акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" витрати на професійну правничу допомогу у сумі 30 000 грн., які понесені позивачем у зв`язку із розглядом даної справи.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, установлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

- попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 ГПК України);

- визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

- розподіл судових витрат (ст.129 ГПК України).

Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.5 ст.129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 ст.126 ГПК, постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Верховний Суд з посиланням на ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №826/2689/15; від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

За змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

З матеріалів справи вбачається, що позивач у позовній заяві зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу, складає 30 000,00 грн.

На підтвердження здійснення витрат на оплату послуг адвоката позивачем надані: копії договору №210-ДЕ про надання правової допомоги від 08.01.2021 та додаткові угоди № 4 від 27.04.2021 та №32 від 30.12.2021 до цього договору; копії свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

13.10.2023 до Господарського суду від Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №904/2867/23 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вейл-Білдінг" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" витрати на професійну правничу допомогу у сумі 30000,00грн.

На підтвердження розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу до заяви додані (в копіях): довіреність №147/2023 від 13.03.2023; свідоцтво серії ДП №3127 від 05.08.2016 про право Мельник К.О. на заняття адвокатською діяльністю; акт №284 від 12.10.2023 наданих послуг за період з 01.06.2023 по 12.10.2023 на суму 30000,000грн за договором про надання правової допомоги №210-ДЕ від 08.01.2021.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.01.2021 між Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" та адвокатським об`єднанням "Перший радник" підписано договір №210-ДЕ про надання правової допомоги.

В рамках даного договору виконавець зобов`язується надавати клієнтові правову допомогу (надалі - послуги) за окремими письмовими або усним дорученнями останнього. Зміст, обсяг і вартість послуг, що надаються, встановлюється сторонами у додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього договору (п.п. 1.1., 1.2. договору).

До договору №210-ДЕ про надання правової допомоги від 08.01.2021 між Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" та Адвокатським об`єднанням "Перший радник" було укладено додаткові угоди № 4 від 27.04.2021 та № 32 від 30.12.2022.

Сторони узгодили, що зміст, обсяг і вартість послуг, номер судової справи, в межах якої надається правова допомога, та судова інстанція відображається в Акті наданих послуг (п. 1.3. додаткової угоди № 4 від 27.04.2021).

Відповідно до п. 4.6 договору (у редакції додаткової угоди № 4 від 27.04.2021) оплата наданих послуг та компенсація витрат здійснюється Клієнтом за фактом їх надання (понесення) на підставі погоджених та підписаних сторонами Актів наданих послуг впродовж 15 (п`ятнадцяти) календарних днів, з моменту вступу рішення суду по справі, в межах якої надавалась правова допомога, в законну силу.

Згідно з додатковою угодою №32 від 30.12.2022 продовжено строк дії договору до 31.12.2023.

12.10.2023 між Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" та адвокатським об`єднанням "Перший радник" підписано акт №284 наданих послуг за період з 01.06.2023 по 12.10.20223 за договором про надання правової допомоги №210-ДЕ від 08.01.2021. Згідно з вказаним актом вартість наданих послуг (розмір гонорару) визначається у фіксованому розмірі і складає 30 000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти стягнення понесених судових витрат відповідача, оскільки заявлений розмір правової допомоги значно завищено, а також не надано доказів щодо обґрунтування заявленого розміру суми правової допомоги.

При цьому вказані заперечення не містять посилань та мотивувань щодо зменшення заявленої відповідачем до стягнення суми витрат на правничу допомогу.

Доводи наведені у вказаних запереченнях фактично є декларативними. Доказів або обґрунтувань щодо суми заявлених відповідачем витрат, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неспівмірність та/або нерозумність та/або нереальність такого розрахунку або про неналежність послуг адвоката до цієї справи, позивач не надав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 по справі №904/4507/18 зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених до стягнення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції враховує обставини справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, подані відповідачем докази стосовно розміру понесених витрат на правову допомогу в суді першої інстанції, заперечення відповідача та вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для покладення цих витрат на позивача у розмірі 30 000,00 грн.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника стосовно ненадання позивачем доказів оплати послуг з надання правничої допомоги, оскільки у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (така позиція висловлена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2019 у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 29.10.2020 у справі №686/5064/20, від 19.01.2022 у справі №910/789/21).

Таким чином, колегія зазначає, що відсутні підстави для скасування додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2023 у справі №904/2867/23.

Звертаючись з апеляційною скаргою апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення та додаткового рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вейл-Білдінг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2023 у справі №904/2867/23 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2023 у справі №904/2867/23 залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2023 у справі №904/2867/23 залишити без змін.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Вейл-Білдінг" за подання апеляційної скарги на рішення і додаткове рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 21.03.2024.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд