РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2024 року м. Чернігівсправа № 927/42/24

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., розглянувши справу, розгляд якої здійснено у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику представників сторін)

за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03150, код 40075815,

в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця»,

вул. Лисенка, 6, м. Київ, 01061, код 40081221

до відповідача: Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради,

вул. Івана Мазепи, 19, м. Чернігів, 14017, код 43649494

про стягнення 13 587,93 грн;

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про стягнення 13 587, 93 грн заборгованості з відшкодування вартості телекомунікаційних послуг наданих пільговим категоріям громадян, які проживають в місті Чернігові за період з 01.01.2022 по 30.04.2023.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 04.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам строки для надання відзиву на позов, відповіді на відзив.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2024, на підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Чернігівської області від 29.01.2024 №02-01/10/24 в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Демидової М.О., справу № 927/42/24 передано на розгляд судді Моцьора В.В.

Ухвалою суду від 05.02.2024 прийнято справу № 927/42/24 до провадження судді Моцьора В.В.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи у суді.

Позиції учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, зокрема, на те, що за період з 01.01.2022 по 30.04.2023 (включно) Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» надавались телекомунікаційні послуги на пільговій основі пільговим категоріям населення, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про охорону дитинства", Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" та Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні.

У позові зазначено також про те, що в перелічених законах закріплені норми, що реалізують державні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов`язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодовувати такі пільги.

22.01.2024 до Господарського суду Чернігівської області від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній проти позовних вимог заперечує.

Так, відповідач зазначає про наступне:

- стороною зобов`язання з компенсації витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян є держава, а тому орган місцевого самоврядування не може дути боржником за такими зобов`язаннями;

- задоволення таких вимог за рахунок місцевих бюджетів можливе лише за наявності субвенцій із державного бюджету місцевому бюджету на здійснення державних програм соціального захисту у порядку. Визначеному КМУ;

- Рішеннями Чернігівської міської ради від 25.11.2021 № 13/VIII-20 Про бюджет міської територіальної громади на 2022 рік та від 30.11.2022 № 24/VIII-38 Про бюджет Чернігівської міської територіальної громади на 2023 рік видатки за напрямом Надання пільг з оплати послуг зв`язку не передбачено.

Відзив прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

Обставини справи встановлені судом. Оцінка аргументів та нормативно правове обґрунтування.

Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» надає телекомунікаційні послуги Дозволу на використання номерного ресурсу від 04.12.2020 серія НР № 100565.

В Україні діє Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. за № 117, з метою удосконалення обліку цих осіб.

Обов`язок надання послуг зв`язку населенню на пільгових умовах передбачено Законом України "Про телекомунікації", Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", Закону України "Про охорону дитинства" та Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні.

Як вбачається з матеріалів справи за період з 01.01.2022 по 31.04.2023 року включно позивачем надавались пільговим категоріям споживачів, які проживають в м. Чернігові послуги зв`язку на загальну суму 13 587, 93 грн, а саме: в січні 2022 року 1055, 06 грн, в лютому 2022 року 1055, 60 грн, в березні 2022 року 1055, 60 грн, в квітні 1055, 06 грн, в травні 2022 852, 60 грн, в червні 2022 853, 94 грн, в липні 2022 812 грн, в серпні 2022 756, 99 грн, в вересні 2022 852, 60 грн, в жовтня 2022 812 грн, в листопаді 2022 771, 40 грн, в грудні 2022 року 730, 80 грн, в січні 2023 року 730, 80 грн, в лютому 2023 року 730, 80 грн, в березні 2023 року 730, 80 грн та в квітні 2023 року 730, 80 грн.

Відповідно до змісту вищенаведених законодавчих актів України, надання телекомунікаційних послуг громадянам жителям міста Чернігова, які мають право на пільги, є обов`язком позивача.

З матеріалів справи вбачається, що Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» щомісячно направлялися Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради для здійснення розрахунків за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям споживачів, відповідні розрахунки видатків на відшкодування витрат за відповідні місяці, що підтверджується описами вкладення в цінний лист.

Проте, Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради належним чином оформлені та підписані акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги за відповідний період позивачу не повернув.

Крім того, 08.05.2023 позивач звернувся до відповідача з претензією № НЮ-16-151/23 про стягнення заборгованості по компенсації пільг за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям населення з 01.01.2022 по 31.03.2023 у розмірі 12 857, 13 грн.

Відповіддю на претензію № 0-30/4909 від 18.05.2023 відповідач не погодився з фактами, зазначеними в претензії позивача, а також зазначив, що Рішеннями Чернігівської міської ради Про бюджет Чернігівської міської територіальної громади на 2022 рік, Про бюджет Чернігівської міської територіальної громади на 2023 рік видатки за напрямом Надання пільг з оплати послуг зв`язку не передбачені.

20.10.2023 позивач звернувся з претензією № НЮ-16-173/23П до відповідача про стягнення заборгованості по компенсації пільг за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям населення з 01.01.2022 по 31.04.2023 у розмірі 13 587, 93 грн. Відповідь на зазначену претензію відповідач не надав.

Згідно ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначає Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (далі - Закон Про соціальні стандарти).

Відповідно до статті 1 вказаного Закону державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, встановлені законами пільги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень (частина перша статті 17 Закону Про соціальні стандарти).

Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема щодо забезпечення пільгових умов задоволення потреб у товарах та послугах окремим категоріям громадян, які потребують соціальної підтримки (стаття 18 Закон Про соціальні стандарти).

Стаття 19 указаного Закону розділяє соціальні гарантії на обов`язкові та додаткові.

Відповідно до частини третьої зазначеної статті державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

При цьому частина третя вказаної статті визначає, що органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону Про соціальні стандарти надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання.

Пільги з оплати користування послугами зв`язку та комунікаційними послугами передбачено низкою законодавчих актів України. Так, перелік категорій громадян, яким державою встановлені державні соціальні гарантії у вигляді пільг, встановлено, зокрема, Законами України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про охорону дитинства", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Згідно з частиною першою статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до Конституції України (стаття 143) та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (стаття 16) повноваження органів місцевого самоврядування поділяються на власні (самоврядні) та делеговані, тобто повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення за рахунок власних коштів і благодійних надходжень додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення (пункт "а" частини першої статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до підпункту "є" пункту 9 частини першої статті 87 БК України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених п. 5 частини другої статті 67-1 цього Кодексу) належать видатки на інші програми в галузі соціального захисту та соціального забезпечення, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

На момент виникнення спірних правовідносин такий перелік не затверджений, що, однак, не змінює фактичного існування програм в галузі соціального захисту та соціального забезпечення, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, та не звільняє державу від здійснення видатків для забезпечення реалізації таких програм.

Верховний Суд у постанові від 07.08.2023 у справі № 922/1418/22 розглядав подібні правовідносини і дійшов таких висновків:

- здійснення соціальних виплат за надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян відносяться саме до делегованих повноважень органу місцевого самоврядування і мають супроводжуватись відповідним фінансуванням з боку держави, як того вимагають положення частини третьої статті 142 Конституції України, відповідно до якої держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування. Витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади, компенсуються державою;

- встановлення органами місцевого самоврядування додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення є власними повноваженнями, які мають фінансуватися виключно з місцевого бюджету;

- положення пункту 6 статті 92 Конституції України та норми Закону Про соціальні стандарти у сукупності свідчить про те, що покладання обов`язків з відшкодування спірних витрат на послуги зв`язку пільговим категоріям громадян на органи місцевого самоврядування є помилковим, оскільки боржником у цих правовідносинах є держава, яка здійснює свої цивільні права через відповідні органи.

Належним представником держави у спірних правовідносинах є той суб`єкт, який визначений законом про державний бюджет головним розпорядником бюджетних коштів, прийнятим законодавцем у році, що відповідає спірному періоду, за який понесені позивачем витрати за надання послуг зв`язку пільговим категоріям громадян підлягають компенсації.

Якщо держава не визначила законом такого головного розпорядника видатків, у такому випадку саме Кабінет Міністрів України слід вважати органом, в особі якого держава виступає відповідачем, адже відповідно до пункту 6 статті 116 Конституції України саме Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.

Відповідна правова позиція з питань встановлення соціальних пільг і гарантій та суб`єктів, які зобов`язані фінансувати такі пільги, наведена в постановах Верховного Суду (див. постанови від 20.01.2022 у справі № 904/138/21, від 01.02.2022 у справі № 904/141/20, від 27.07.2022 у справі № 904/7875/21, від 09.06.2023 у справі № 916/3938/21) та зводиться до того, що пільги, введені законами України, мають компенсуватися з державного бюджету з огляду на їх введення органом державної влади, і саме держава, як замовник послуг, є боржником у цих правовідносинах.

Отже, стороною зобов`язання з компенсації витрат позивачу за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян є держава, а тому відповідач не може бути боржником за таким зобов`язанням.

Задоволення позову за рахунок видатків місцевих бюджетів може мати місце за наявності субвенцій із державного бюджету місцевому бюджету на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наявних матеріалів справи суд не встановив обставини віднесення видатків на покриття пільги за послуги зв`язку до місцевого бюджету Ради (прийняття відповідного рішення щодо надання додаткових гарантій соціального захисту населення або отримання субвенцій з державного бюджету).

Відповідно до наявних у матеріалах справи Рішень Чернігівської міської ради від 25.11.2021 № 13/VIII-20 Про бюджет міської територіальної громади на 2022 рік та від 30.11.2022 № 24/VIII-38 Про бюджет Чернігівської міської територіальної громади на 2023 рік видатків за напрямом надання пільг з оплати послуг зв`язку не передбачені, що виключає можливість покладення відповідного відшкодування на відповідача.

Отже, визначений позивачем відповідач є неналежним відповідачем у цьому спорі, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28.09.2023 у справі № 916/2523/22.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 236 ГПК України).

Всі інші доводи і заперечення позивача спростовуються вищевикладеними висновками.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з тим, що вимогу заявлено до відповідача, який не повинен відповідати за позовом та не є правозобов`язаним суб`єктом у даних матеріальних правовідносинах.

Розподіл судових витрат.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що у задоволенні позову відмовлено повністю, судовий збір в сумі 2 684 грн покладається на позивача.

Керуючись ст.129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про стягнення 13 587, 93 грн заборгованості з відшкодування вартості телекомунікаційних послуг наданих пільговим категоріям громадян, які проживають в місті Чернігові за період з 01.01.2022 по 30.04.2023 грн відмовити повністю.

2.Судові витрати покласти на позивача

Рішення набирає законної сили у строки, встановлені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано - 29.03.2024.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор