ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2024м. ХарківСправа № 922/575/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Тонкій Є.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-консультаційна фірма ДОВІРА-М" (вул. Полтавський шлях, буд. 47/49, кв. 23, м. Харків, 61052)
до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "СВ" (вул. Польова, буд. 11, с. Руська Лозова, Дергачівський р-н, Харківська обл., 62332)
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Ткаченко В.В. (в порядку самопредставництва),

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-консультаційна фірма ДОВІРА-М" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "СВ", в якій просить суд:

Стягнути з ТОВ ФІРМА "СВ" (вул. Польова, буд. 11, с. Руська Лозова, Дергачівський р-н, Харківська обл., 62332, Код ) на користь ТОВ "ТКФ ДОВІРА-М" борг за електричну енергію (з урахуванням індексу інфляції) у сумі 1160254,03 грн. на п/р НОМЕР_1 в ХОУ ВАТ "Державний Ощадбанк України", МФО 351823, .

Стягнути з ТОВ ФІРМА "СВ" (вул. Польова, буд. 11, с. Руська Лозова, Дергачівський р-н, Харківська обл., 62332, Код ) на користь ТОВ "ТКФ ДОВІРА-М" 3% річних у розмірі 52317,91 грн. на п/р НОМЕР_1 в ХОУ ВАТ "Державний Ощадбанк України", МФО 351823, .

Стягнути з ТОВ ФІРМА "СВ" (вул. Польова, буд. 11, с. Руська Лозова, Дергачівський р-н, Харківська обл., 62332, Код ) на користь ТОВ "ТКФ ДОВІРА-М" судовий збір у сумі 18188,58 грн на п/р НОМЕР_1 в ХОУ ВАТ "Державний Ощадбанк України", МФО 351823, .

Разом з тим позивач просить суд розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження

Позов мотивовано тим, що відповідачем порушено умови Договору купівлі-продажу електроенергії № 265/06 від 02.06.2015 з додатками № 1 та № 2 в частині повного та своєчасного розрахунку за електричну енергію.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено розгляд справи в судовому засіданні на 20 березня 2024 року об 11:30. Запропоновано позивачу на виконання вимог чинного законодавства надати суду нотаріально засвідчений переклад на українську мову копії Договору купівлі-продажу електроенергії № 265/06 від 02.06.2015, копії Додаткової угоди № 1 від 02.06.2015, копії Додаткової угоди № 2 від 02.06.2015.

06.03.2024 від позивача разом з супровідним листом на виконання ухвали суду про відкриття провадження від 27.02.2024 надійшов нотаріально засвідчений переклад на українську мову копії Договору купівлі-продажу електроенергії № 265/06 від 02.06.2015, копії Додаткової угоди № 1 від 02.06.2015, копії Додаткової угоди № 2 від 02.06.2015.

Надані документи прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 20.03.2024 позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 20.03.2024 об 11:30, не з`явився.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.02.2024 відповідачу було встановлено строк для подачі відзиву на позовну заяву та строк для подання заперечень на відповідь на відзив, а позивачу було встановлено строк для подачі відповіді на відзив відповідача.

Частиною 5 ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч. 4 ст. 120 цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що з 18 жовтня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29.06.2023 №3200-IX. Зокрема, приписами частини шостої статті 6 ГПК України (у редакції Закону, з урахуванням змін) унормовано, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Відповідно до абзацу 1 частини 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно з абз. 2 ч. 6 цієї статті, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, таке рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи, судом було направлено ухвалу Господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 27.02.2024 до електронного кабінету відповідача.

Відповідач ухвалу Господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 27.02.2024 отримав 28.02.2024, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, яка містяться в матеріалах справи.

Отже, суд належним чином виконав вимоги Господарського процесуального кодексу України щодо направлення процесуальних документів учасникам справи та здійснив всі необхідні дії з метою належного їх повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання; відповідач визнається таким, що був належним чином повідомлений про розгляд даної справи (згідно частини 6 статті 242 ГПК України).

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відзиву на позов відповідачем до суду надано не було.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними у справі матеріалами.

За ст. 219 ГПК України рішення у справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 20.03.2024, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши справу № 922/575/24 в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Матеріалами справи установлено, що у зв`язку з відокремлення функцій з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 (далі - Закон) та на підставі Ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, виданої Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП), про що видано Постанову НКРЕКП від 18.09.2018 року № 1007, ТОВ «ТКФ ДОВІРА-М» є постачальником електричної енергії споживачу.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон) учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Згідно зі ст. 56 Закону постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Судом встановлено, що між ТОВ «ТКФ ДОВІРА-М» та ТОВ ФІРМА "СВ" укладено договір купівлі-продажу електроенергії № 265/06 від 02.06.2015 року з додатками №1 від 02.06.2015 року та №2 від 02.06.2015 року.

Згідно укладеного договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Також, відповідно до п.п. 2.2.2 п. 2.2. Договору постачальник зобов`язується постачати електричну енергію споживачу мережами АК "Харківобленерго" у період дії Договору відповідно до місячних заявок (додаткова угода №1).

У відповідності пп. 2.3.1 п. 2.3. Договору Споживач зобов`язаний щомісяця, на підставі даних приладів обліку електроенергії, не пізніше встановленої дати оформлювати та надавати Постачальнику відомості про фактичні обсяги споживання електричної енергії, а Постачальник, зобов`язується щомісяця до 10 (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим, оформляти та надавати Споживачу акт здачі-прийняття електричної енергії (п.п. 2.2.3 п. 2.2 Договору).

Згідно з п.п. 2.3.3 п. 2.3 та п.3.1. Договору порядок розрахунків за електричну енергію визначено додатком №2 до Договору.

Таким чином, розрахунки за спожиту електроенергію Споживача з ТОВ «ТКФ ДОВІРА-М» проводить на підставі переданих у відповідності до наведених вимог показів приладу обліку в порядку передбаченому умовами договору, незалежно від отримання Споживачем від Постачальника рахунку або акту за місяць поставки.

Згідно з п. 6.1. договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2015 року. Якщо не менше, ніж за один місяць до закінчення терміну дії цього Договору жодна зі сторін не виявить ініціативи щодо його розірвання, Договір вважається автоматично продовженим до 31 грудня наступного року.

Відповідно до п. 6.2 Договору цей Договір може бути розірваний за взаємною ініціативою сторін або за ініціативою кожної зі сторін, про що сторони повідомляють одна одну не менше ніж за один місять до передбаченої дати розірвання.

Пункт 6.3 встановлює, що припинення дії цього договору не звільняє сторони від своєчасного і належного виконання обов`язків, що виникли в період дії цього договору.

Відповідно до Додаткової угоди №2 пункт 2 сторонами було визначено наступний порядок розрахунків за електричну енергію:

- 1-й платіж споживач оплачує до 10-го числа місяця постачання за фактом спожитої електроенергії згідно з АСКОЕ;

- 2-й платіж споживач оплачує до 20-го числа місяця постачання за фактом спожитої електроенергії згідно з АСКОЕ.

Остаточний розрахунок проводиться за фактичним споживанням.

Умовами Договору №265/06 від 02.06.2015 року та додаткових угод до нього передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата спожитої електричної енергії (остаточний розрахунок) здійснюється Споживачем останнього числа розрахункового місяця.

Оплата вартості електричної енергії здійснюється Споживачем на поточний рахунок Постачальника.

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому зазначає про те, що в порушення п. 3.1 Договору Споживач не додержується узгодженого порядку розрахунків за електричну енергію.

В порушення підпункту 2.3.1 пункту 2.3 Договору Споживач з 01.02.2022 року не надає відомості про фактичні обсяги спожитої електроенергії та не додержується узгодженого порядку розрахунків за електричну енергію.

Так, із обставин справи убачається, що згідно з наданими оператором системи розподілу - АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» даними щодо фактичних обсягів електричної енергії по споживачам постачальника ТОВ «ТКФ ДОВІРА-М», зокрема ТОВ ФІРМА "СВ" за січень, лютий 2022 року проведено нарахування та сформовані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за спожиту електричну енергію:

31 січня 2022 року складено акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) за січень 2022 року у розмірі 1 120 539,08 грн. за спожитий обсяг 240 616 кВт*г електричної енергії, Строк оплати акту, відповідно порядку розрахунків за електричну енергію - 31.01.2022 року. Строк (дата) формування заборгованості - 31.01.2022 року.

28 лютого 2022 року складено акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) за лютий 2022 року у розмірі 755 814,34 грн. за спожитий обсяг 192026 кВт*г електричної енергії, Строк оплати акту, відповідно порядку розрахунків за електричну енергію - 28.02.2022 року. Строк (дата) формування заборгованості - 28.02.2022 року.

Заборгованість Відповідача на 01.01.2022 рік складає 817 655,74 грн.

Позивачем у позові повідомлено про те, що відповідачем була проведена оплата у січні 2022 року - 1 100 000,00 грн. та у лютому 2022 року - 700 000,00 грн., на підтвердження чого позивач до позову додав копії платіжних інструкцій.

Враховуючи вищенаведене, сума боргу ТОВ ФІРМА "СВ" за Договором купівлі-продажу електроенергії №265/06 від 02.06.2015 року за січень, лютий 2022 року станом на 01.03.2022 рік та на 19 лютого 2024 року становить - 894 009,16 грн.

31 січня 2024 року позивачем було надіслано на адресу ТОВ ФІРМА "СВ" вимогу №6, відповідно до якої ТОВ "Торгівельно-консультаційна фірма ДОВІРА-М", у зв`язку із порушенням відповідачем істотних умов Договору №265/06 від 02.06.2015, було повідомлено, що заборгованість за договором становить 894 009,16 грн. основного боргу, інфляційні нарахування - 261 622,84 грн., 3% річних - 50 480,90 грн.). Позивачем було запропоновано відповідачу протягом 10 календарних днів з моменту відправлення листа-вимоги згідно зі штампом поштового відправлення, але не пізніше 3 робочих днів з дня її отримання, перерахувати на розрахунковий рахунок позивача суму боргу за Договором.

Вищевказана вимога була надіслана на відповідача: вул. Польова, буд. 11, с. Руська Лозова, Дергачівський р-н, Харківська обл., 62332, що підтверджується описом у цінний лист від 01.02.2024 та накладною Укрпошти про надсилання цінного листа № 377.

Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті Укрпошти, відправлення № 377 повернуто за закінченням встановленого терміну зберігання.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи установлено, що відповідач свої зобов`язання зі своєчасної оплати електричної енергії за Договором не виконав, доказів належного виконання умов Договору матеріали справи не містять та відповідачем під час розгляду справи до суду не надано.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за період за січень, лютий 2022 у розмірі 894 009,16 грн., як обґрунтованого, підтвердженого доданими до матеріалів справи доказами та не спростованого відповідачем.

У зв`язку з несплатою за електричну енергію за Договором №265/06 від 02.06.2015 року в обумовлений термін, тобто за невиконання зобов`язання, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 52 317,91 грн. та інфляційні втрати у розмірі 266 244,87 грн.

Матеріалами справи установлено, а відповідачем зі свого боку не спростовано, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання (у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України).

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 Цивільного кодексу України).

За змістом наведених норм закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Приписи статті 625 Цивільного кодексу України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.

Перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім сум 3% річних та інфляційних витрат, суд дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 52 317,91 грн. та інфляційних втрат у розмірі 266 244,87 грн. є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, належними та допустимими доказами не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, тому підлягають задоволенню повністю.

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про повне задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою судового збору, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в сумі 18 188,58 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ФІРМА "СВ" (вул. Польова, буд. 11, с. Руська Лозова, Дергачівський р-н, Харківська обл., 62332, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТКФ ДОВІРА-М" борг за електричну енергію (з урахуванням індексу інфляції) у сумі 1160254,03 грн. на п/р НОМЕР_1 в ХОУ ВАТ "Державний Ощадбанк України", МФО 351823, .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ФІРМА "СВ" (вул. Польова, буд. 11, с. Руська Лозова, Дергачівський р-н, Харківська обл., 62332, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТКФ ДОВІРА-М" 3% річних у розмірі 52317,91 грн. на п/р НОМЕР_1 в ХОУ ВАТ "Державний Ощадбанк України", МФО 351823, .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ФІРМА "СВ" (вул. Польова, буд. 11, с. Руська Лозова, Дергачівський р-н, Харківська обл., 62332, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТКФ ДОВІРА-М" судовий збір у сумі 18188,58 грн. на п/р НОМЕР_1 в ХОУ ВАТ "Державний Ощадбанк України", МФО 351823, .

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-консультаційна фірма ДОВІРА-М" (вул. Полтавський шлях, буд. 47/49, кв. 23, м. Харків, 61052, ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю ФІРМА "СВ" (вул. Польова, буд. 11, с. Руська Лозова, Дергачівський р-н, Харківська обл., 62332, Код ).

Повне рішення складено "21" березня 2024 р.

Суддя О.О. Присяжнюк