ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"22" березня 2024 р. Справа№ 910/9087/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення та виклику учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 про повернення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» про вступ у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору

у справі №910/9087/23 (суддя Балац С.В. )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська консалтингова компанія»

до 1) Малого підприємства «Деревопласт» у формі товариства з обмеженою відповідальністю

2) Міністерства юстиції України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті»

про визнання протиправними та скасування наказів, витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська консалтингова компанія» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Малого підприємства «Деревопласт» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі по тексту - відповідач 1) та Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач 2, Мін`юст) про визнання протиправними та скасування наказів Мін`юсту від 21.02.2022 № 566/5, від 15.05.2023 № 1848/5 «Про задоволення скарги», витребування у відповідача 1 на користь позивача двоповерховий адміністративний будинок, шість складських приміщень, загальною площею 2 254,7 кв.м., який знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 134, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, зареєстрований за відповідачем 1 на праві приватної власності в реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер майна: 18044918 рішенням про державну реєстрацію від 01.10.2007 на підставі свідоцтва про право власності від 24.09.2007 серії САВ № 306692, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оспорювані рішення відповідача 2 прийняті з порушенням порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації та порушують право власності позивача на нерухоме майно. Також позивач просив суд першої інстанції витребувати у відповідача 1 нерухоме майно.

Господарський суд міста Києва протокольною ухвалою від 08.08.2023 залучив до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача (далі по тексту - третя особа).

Господарський суд міста Києва рішенням від 06.12.2023 у справі №910/9087/23 позов задовольнив повністю; визнав протиправними та скасував накази відповідача 2 від 21.02.2022 № 566/5, від 15.05.2023 № 1848/5 «Про задоволення скарги»; витребував у відповідача 1 на користь позивача двоповерховий адміністративний будинок, шість складських приміщень, загальною площею 2.254,7 кв.м., які знаходяться за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 134, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, зареєстрований за відповідачем 1 на праві приватної власності в реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер майна: 18044918 рішенням про державну реєстрацію від 01.10.2007 на підставі свідоцтва про право власності від 24.09.2007 серії САВ № 306692, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради.

Водночас Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» під час розгляду справи №910/9087/23 звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про вступ у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 12.10.2023 залишив заяву Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» про вступ у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі № 910/9087/23 без розгляду.

Північний апеляційний господарський суд постановою від 22.11.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 у справі № 910/9087/23 задовольнив; ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 у справі №910/9087/23 скасував та направив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» про вступ у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору для розгляду до Господарського суду міста Києва.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 21.12.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» про вступ у справу №910/9087/23 в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору повернув заявнику.

Приймаючи вказану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позов третьої особи не відповідає приписам статей 49, частини 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України), а тому підлягає поверненню на підставі частини 6 статті 180 ГПК України. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що вступ у справу третіх осіб з самостійними вимогами після завершення судового розгляду, тобто після постановлення рішення у справі є неможливим, оскільки такі вимоги мають бути об`єднані в одне провадження з первісним позовом.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, третя особа звернулася до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/9087/23.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги третя особа посилається на те, що її позовні вимоги повинні розглядатися одночасно із первісним позовом, оскільки у разі задоволення позову про скасування рішення державного реєстратора буде неможливим задоволення позову в частині витребування спірного майна на користь позивача.

Як стверджує апелянт 06.12.2023 його представник повідомив суд першої інстанції про постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 у справі №910/9087/23, якою скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 у справі №910/9087/23 та просив відкласти розгляд справи, проте суд першої інстанції відмовив у задоволенні усного клопотання третьої особи та ухвалив рішення у справі №910/9087/23 по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/9087/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Сотніков С.В., Отрюх Б.В.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 28.12.2023 витребував з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9087/23; відклав розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/9087/23.

Матеріали справи №910/9087/23 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 25.01.2024.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 у зв`язку із перебуванням судді Сотнікова С.О. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/9087/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Отрюх Б.В., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 31.01.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/9087/23 залишив без руху.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2024 у зв`язку із перебуванням судді Отрюха Б.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/9087/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 21.02.2024 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/9087/23; зобов`язав Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» невідкладно, протягом трьох днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі №910/9087/23 надати суду апеляційної інстанції оригінал заяви з додатками, яка подавалась до суду першої інстанції та була повернута ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/9087/23; призначив розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/9087/23 без повідомлення учасників справи.

Згідно письмового відзиву Мін`юсту на апеляційну скаргу останній заперечує проти її задоволення та просить суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/9087/23 залишити без змін, посилаючись на те, що у заяві третя особа вимог до Мін`юсту не заявляє, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позов третьої особи не відповідає положенню статті 49 ГПК України та частині 2 статті 180 ГПК України. При цьому вступ третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору після ухвалення рішення судом є неможливим, оскільки такі вимоги мають бути об`єднані в одне провадження з первісним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 6 частини 1 статті 255 ГПК України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Таким чином, апеляційний перегляд ухвали Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/9087/23 здійснюється судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 статті 49 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Необхідною умовою набуття статусу третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, є дотримання таких критеріїв: 1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмету спору); 2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам); 3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження). Дотримання цих критеріїв необхідно оцінювати та з`ясовувати під час прийняття рішення щодо вступу в справу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги (подібний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 09.09.2019 у справі № 910/12463/18, від 27.09.2019 у справі № 904/323/19, від 11.11.2020 у справі № 912/2751/16).

Частиною 4 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які є остаточними та не підлягають оскарження, виступають джерелом формування судової практики та враховуються при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі №916/542/18 виклала наступні правові висновки: «Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому як предмет спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 ГПК України обов`язково має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

Позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів статті 49 ГПК України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Передбачене статтею 49 ГПК України право особи вступити у справу шляхом подання позову до однієї або декількох сторін не є абсолютним. Таке право можна реалізувати лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства».

У постанові від 13.03.2019 у справі №916/3245/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала: «Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

Позовна заява третьої особи відповідно до положень частини 1 статті 49 ГПК України має містити самостійні вимоги саме на предмет спору у справі. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Відтак вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові».

Суд апеляційної інстанцій констатує, що апелянт вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2024 не виконав, оригінал заяви з додатками, яка подавалась до суду першої інстанції та була повернута ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/9087/23 не надав.

Водночас судом апеляційної інстанції з`ясовано, що заяву про залучення третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» сформовано та подано до Господарського суду міста Києва через підсистему «Електронний суд» 01.10.2023.

Підсистема «Електронний суд» (Електронний суд) - підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, між користувачем цієї підсистеми та Вищою радою правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.

Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми «Електронний суд», якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи цим Положенням (пункти 24, 25 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21 (зі змінами).

Отже, суд апеляційної інстанції, маючи доступ до «Електронного суду», з метою процесуальної економії, має можливість ознайомитись із позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» до Малого підприємства «Деревопласт» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, Державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська консалтингова компанія» про визнання протиправним та скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на двоповерховий складський будинок та шість складських приміщень, загальною площею 2 254,7 кв.м., який знаходиться за адресою: Одеська область, м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 134 за третьою особою.

Предметом позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» є рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, тоді як предметом позову у даній справі є оскарження наказів Мін`юсту від 21.02.2022 №566/5, від 15.05.2023 № 1848/5 «Про задоволення скарги» та витребування у відповідача 1 на користь позивача нерухомого майна.

Слід зазначити, що відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.01.2020 у справі №910/10987/18.

Якщо позивач прагне набути або відновити втрачене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності (принцип реєстраційного підтвердження володіння, сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункти 43, 89) та інші), то застосовуються способи захисту прав, які приводять до набуття позивачем володіння нерухомим майном, наприклад, віндикаційний позов (стаття 387 Цивільного кодексу України); позов про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України), зокрема позов про витребування нерухомої речі у продавця, який відмовився передати річ (частина друга статті 665, частина 1 статті 620 Цивільного кодексу України); позов про повернення нерухомої речі, переданої на виконання недійсного правочину, тобто нікчемного або визнаного судом недійсним оспорюваного правочину (абзац другий частини 1 статті 216, частина 1, пункт 1 частини 3 статті 1212, частина 1 статті 1213 Цивільного кодексу України); позов про повернення нерухомої речі, переданої на виконання неукладеного правочину, чи в інших випадках набуття нерухомого майна без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала (частина 1 статті 1212, частина 1 статті 1213 Цивільного кодексу України).

Зазначені способи захисту прав опосередковуються вимогами про витребування (повернення, стягнення) нерухомого майна. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном введення його у володіння полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

Таким чином, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, позов третьої особи не містить самостійні вимоги саме щодо предмета спору у даній справі (визнання недійсними наказів Мін`юсту та витребування майна у відповідача 1), а тому суд першої інстанції підставно повернув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» про вступ у справу №910/9087/23 в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на підставі частини 6 статті 180 ГПК України.

При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» не позбавлене права звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів із окремим позовом, в окремому провадженні.

Враховуючи вищевикладене, доводи апелянта про повідомлення суду першої інстанції про постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 у справі №910/9087/23, якою скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 у справі №910/9087/23 та заявлення усного клопотання про відкладення розгляду справи та незадоволення його судом першої інстанції, не заслуговує на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки відкладення розгляду справи за приписами процесуального законодавства є прерогативою, а не обов`язком суду. Такої ж думки дотримується Верховний Суд, зокрема у постановах від 01.12.2022 у справі № 910/14025/20, від 16.03.2023 у справі № 915/1172/20, від 23.08.2023 у справі № 910/14585/21.

Згідно із частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення ЄСПЛ ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 271 ГПК апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/9087/23 прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга третьої особи задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до приписів статті 129 ГПК України покладаються на апелянта (третю особу).

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/9087/23 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №910/9087/23 залишити без змін.

3. Судові витрати покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеса-Строй-Сіті»

4. Матеріали справи №910/9087/23 повернути до Господарського суду міста Києва після закінчення апеляційного перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2023 у справі №910/9087/23.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська