ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2024 р. м. Львів Справа №909/628/23

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

Головуючий суддя І.Б. Малех

Судді О.С.Скрипчук

Б.Д.Плотніцький

секретар судового засідання Залуцький Д.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , б/н від 27.11.2023 (вх. № ЗАГС 01-05/3660/23 від 30.11.2023)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2023 року (суддя Михайлишин В.В., повний текст рішення складено 08.11.2023, м. Івано-Франківськ)

у справі № 909/628/23

за позовом ОСОБА_1 , м. Київ

до відповідача Фізичної особи - підприємця Туєшин Наталії Богданівни, м. Надвірна Надвірнянського району Івано-Франківської області

про повернення авансу за договором купівлі-продажу земельної ділянки в сумі 54320,00 доларів США, що в еквіваленті станом на 27.06.2023 за курсом НБУ становить 1986406,35 гривень,

за участю представників, учасників процесу:

від позивача в режимі відеоконференції: Жирик Я.І. - адвокат (ордер серія ВХ №1057815 від 27.11.2023);

від відповідача: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

В липні 2023 року (через поштове відділення зв`язку) на розгляд Господарського суду Івано-Франківської області поступила позовна заява ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця Туєшин Наталії Богданівни про повернення авансу за договором купівлі-продажу земельної ділянки в сумі 54320,00 доларів США, що в еквіваленті станом на 27.06.2023 за курсом НБУ становить 1986406,35 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.08.2007 між позивачем та відповідачем було укладено договір про спільне будівництво приміщення торгово-офісного комплексу, у м. Надвірна, на розі вулиць Чорновола та Мазепи. Того ж дня, відповідач отримав від позивача аванс в загальній сумі 10000,00 дол. США, за земельну ділянку, яку відповідач зобов`язався продати після оформлення належних документів, про що свідчить розписка відповідача. В подальшому, загальна сума отриманого авансу становила 54320,00 дол. США, однак, договір купівлі-продажу земельної ділянки так і не було укладено між сторонами, та тим більше позивачу стало відомо, що цей договір взагалі не може бути укладено у зв`язку із тим, що вказана земельна ділянка не перебуває та не перебувала у власності відповідача, а знаходиться у комунальній власності. На підставі викладеного позивач вказує, що оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки між сторонам укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передані відповідачу кошти у сумі 54320,00 доларів США є авансом, та мають бути повернуті у такому ж розмірі, в якому вони передавалися.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2023 року у справі № 909/628/23 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

При прийнятті рішення, суд встановив, що передані кошти відповідачу які, як зазначає позивач є авансовим платежем, були на виконання договору про спільну діяльність від 26.08.2007, та сторонами досягнуто мету задля якої такий договір укладався - будівництво приміщення торгівельно-офісного комплексу, що розміщене за адресою м. Надвірна, Івано-Франківська область, на розі вулиць Чорновола та Мазепи, відтак, сторонами фактично виконано договір про спільну діяльність від 26.08.2007, а тому суд виключив кваліфікацію цього договору як неукладеного. Разом з тим, станом на теперішній час договір про спільну діяльність від 26.08.2007 у передбаченому чинним законодавством України порядку недійсними визнано не було. Щодо розписки відповідача від 07.06.2010, від 17.06.2011 та від 03.01.2011, суд дійшов висновку, що такі не можуть вважатися борговими документами, оскільки не містить умов зобов`язального характеру для відповідача в частині повернення будь-яких грошових коштів позивачу.

Позивач ОСОБА_1 , не погодившись з винесеним рішенням подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

1) суд першої інстанції не з`ясував обставин справи та не відобразив в оскаржуваному рішенні обставин, що позивач самостійно здійснював будівництво магазину з офісними приміщеннями, про що свідчать встановлені обставини у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2022 по справі № 640/8203/20;

2) невідповідність висновків щодо договору про спільну діяльність, при укладенні якого не було дотримано обов`язковий умов, щодо вступу в законну силу з моменту його укладення та затвердження сторонами проектної документації (кошторису чи додатка № 2) по будівництву приміщення;

3) невідповідність висновків щодо правової природи та ознак боргових розписок, так, як у першій розписці в останньому абзаці міститься умова повернення цих коштів в разі не продажу земельної ділянки позивачу та про п`ятикратне повернення сплачених коштів;

4) судом не враховано того факту, що у вказаних правовідносинах мають місце дві земельні ділянки, одна, з яких мала передаватись під будівництво за договором спільної діяльності, а інша продатись відповідачем після набуття останнім права власності;

5) порушено статті 1212 та 1213 ЦК України, так як не зазначено жодних правових підстав, що відповідач набув грошові кошти з достатньою правовою підставою.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому останній заперечує доводи позивача з тих підстав, що нею виконано умови договору про спільну діяльність та умови розписки, ще 17.06.2011 року, так як отримано відповідачем всі дозвільні документи на початок будівництва, інші документи пов`язані з початком будівництва магазину з офісним приміщеннями, та будівництва таких приміщень на 12%, та подальше відчуження такого незавершеного будівництва позивачем на підставі договору купівлі-продажу. Також у відзиві відповідач зазначає, що позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами уже з пропуском строку позовної давності.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05 грудня 2023 року (головуючий суддя Малех І.Б., судді - Гриців В.М., Зварич О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , б/н від 27.11.2023 (вх. № ЗАГС 01-05/3660/23 від 30.11.2023) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2023 року у справі № 909/628/23.

З підстав зазначених у розпорядженні № 521 керівника апарату суду від 19.12.2023, автоматизованою системою документообігу, а саме протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями склад колегії змінено, замість суддів: Гриців В.М. та Зварич О.В. введено суддів: Скрипчук О.С. та Плотніцького Б.Д.

Ухвалою суду від 21.12.2023 розгляд справи призначено на 16.01.2024, однак, судове засідання не відбулось.

22.01.2024 ухвалою суду розгляд справи призначено на 30.01.2024.

З підстав, зазначених в ухвалах суду від 30.01.2024 та від 27.02.2024 розгляд справи відкладався, зокрема ухвалою суду від 27.02.2024 розгляд справи було відкладено на 12.03.2024.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні 12.03.2024, доводи апеляційної скарги підтримав повністю, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Від відповідача представник не прибув.

З приводу неприбуття представника відповідача в судове засідання, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку розглянути справу за відсутності представника такого, виходячи з наступного.

Як вбачається з ухвал суду апеляційної інстанції, явка учасників справи у судове засідання обов`язковою не визнавалася, а чергове відкладення апеляційної скарги призведе до затягування розгляду апеляційної скарги.

Слід зазначити, що відкладення розгляду справи є прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України). Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 922/3562/19, від 13.10.2020 у справі № 914/362/19 та від 03.02.2021 у справі № 914/197/19.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, заслухавши пояснення представника скаржника, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення від 03.11.2022 Господарського суду Івано-Франківської області у справі № 909/628/23 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 26.08.2007 Фізичною особою-підприємцем Артемчук Анатолія Володимировича (сторона - 1) та Фізичною особою - підприємцем Туєшин Наталією Богданівною (сторона - 2) було укладено договір про спільну діяльність (далі договір).

За умовами п. 1.1. договору, сторони зобов`язуються шляхом об`єднання своїх зусиль та майна, яке належить сторонам на відповідних правових засадах, спільно діяти для досягнення спільної господарської мети - будівництва приміщення торгівельно-офісного комплексу (далі - приміщення), що буде розміщене за адресою м. Надвірна, Івано-Франківська область, на розі вулиць Чорновола та Мазепи (том І, а. с. 14 - 15).

Згідно із п. 3.1. договору про спільну діяльність, сторона - 1 за цим договором зобов`язується: - вжити заходи по підписанню підрядних договорів із будівельними організаціями, які мають відповідні ліцензії, для виконання робіт за Договором відповідно до Плану робіт; - в порядку і в терміни, передбачені додатком до даного Договору «Програмою робіт» здійснювати фінансування будівництва торгівельно-офісного комплексу шляхом перерахунку сум грошових коштів підрядній організації або внесення грошових коштів у касу підприємства відповідно до «Програми робіт»;- одночасно з підписанням цього договору здійснити авансовий платіж у розмірі __% від загальної вартості 12 % приміщення згідно Протоколу (додаток №--); - при необхідності брати участь спільно із стороною - 2 в отриманні дозволів, необхідних для здійснення будівництва.

Відповідно до п. 4.1. договору про спільну діяльність, сторона - 2 за цим договором зобов`язана: - укласти договір оренди усієї, необхідної для будівництва, земельної ділянки; - отримати всі необхідні для будівництва нового приміщення документи та відповідні дозволи на початок будівельних робіт; - в___---_термін з дня підписання даного договору надати будівельній організації, шляхом підписання акта прийому-передачі, земельну ділянку площею_--- га, розташовану за адресою: м. Надвірна, Івано-Франківська область, на розі вулиць Чорновола та Мазепи, що знаходиться у Сторони - 2 у (власності чи оренді) відповідно до договору__---___від 31 грудня 2009р.

За п. 8.1. договору про спільну діяльність, після завершення підрядною організацією будівництва 12 % приміщення торгівельно-офісного комплексу право власності на об`єкти, що входять до складу торгівельно-офісного комплексу розподіляються так: 8.1.1. сторона - 1 є власником 97 % приміщення. 8.1.2. сторона - 2 є власником 3 % приміщення (20 кв. м.), в офісній частині будівлі.

Згідно із п. 8.2. договору про спільну діяльність, після завершення підрядною організацією будівництва 100 % приміщення торгівельно-офісного комплексу, здійснення державної реєстрації в БТІ та здачі будівлі в експлуатацію право власності на об`єкти, що входять до складу торгівельно-офісного комплексу розподіляються так: 8.2.1. Сторона - 1 є власником 97 % приміщення. 8.2.2. Сторона - 2 є власником 3 % приміщення (20 кв. м.) в офісній частині будівлі.

Відповідно до п. 11.1. договору про спільну діяльність, цей договір набуває сили з моменту його підписання і затвердження сторонами проектної документації (кошторису чи Додатка № 2) по будівництву приміщення і діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим договором.

Також судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 26.08.2007, стороною-2 надано розписку про отримання завдатку у розмірі 10000 у. о. від суми 75000 у. о. за земельну ділянку площею 250 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Надвірна, Івано-Франківська область, на розі вулиць Чорновола та Мазепи (том І, а. с. 17).

З вищезазначеної розписки також вбачається, що розпискою визначено графік викупу земельної ділянки, згідно якого: 20000 у. о. після отриманні всіх дозвільних документів на початок будівництва і з початку будівництва; 45 000 у. о. після будівництва готової споруди 12 % і реєстрації в БТІ. В даній розписці також передбачено: якщо по вині відповідача не буде здійснено продаж земельної ділянки (передача прав орендаря по договору земельної ділянки) вона зобов`язується повернути завдаток у п`ятикратному розмірі.

В подальшому відповідачем надано розписку від 07.06.2010 про отримання від позивача через ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2000,00 доларів США на виконання умов договору з позивачем (том І, а. с. 18).

Згідно розписки від 17.06.2011 відповідач отримала від позивача через ОСОБА_2 39320,00 доларів США за земельну ділянку по АДРЕСА_1 (том І, а. с. 18).

Згідно розписки від 03.01.2011 відповідач отримала від позивача через Каспек О. 3000,00 доларів (зворотний бік аркуша справи том І, а.с. 18).

10.07.2018 позивач, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки так і не було укладено між сторонами, та довідавшись, що цей договір взагалі не може бути укладено у зв`язку із тим, що земельна ділянка у м. Надвірна, по вул. Мазепи та Чорновола не перебуває у власності відповідача та не перебувала, а є у комунальній власності, звернувся до відповідача з вимогою про повернення авансу в сумі 56320,00 доларів США, отриманих відповідно до означених розписок (том І, а. с. 19 - 20).

Відповідачем в добровільному порядку вимоги позивача не виконано, відтак, позивач звернувся до суду із позовом про повернення відповідачем авансу за договором купівлі-продажу земельної ділянки в сумі 54320,00 доларів США, що в еквіваленті станом на 27.06.2023 за курсом НБУ становить 1986 406,35 гривень.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Приписами статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено свободу договору, тобто відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Слід зазначити, що предметом спору у даній справі є повернення авансу за договором купівлі-продажу земельної ділянки в сумі 54320,00 доларів США, що в еквіваленті станом на 27.06.2023 за курсом НБУ становить 1986406,35 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з аналогічними позовними вимогами в порядку цивільного судочинства, однак, ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04.10.2021 у справі № 348/2111/18 позовне провадження було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, в зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Дана ухвала набрала законної сили на підставі постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 16.12.2021 та залишена в силі Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.05.2022 у справі № 348/2111/18.

З вищенаведеного слідує, що даний спір підлягає розгляду в господарському судочинстві та правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із невиконанням зобов`язань за договором про спільну діяльність від 26.08.2007.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як уже було зазначено вище, в розписці від 26.08.2007 відповідач зазначила про отримання завдатку у розмірі 10000 у. о. від суми 75000 у. о. за земельну ділянку площею 250 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Надвірна, Івано-Франківська область, на розі вулиць Чорновола та Мазепи, а також передбачено: якщо по вині відповідача не буде здійснено продаж земельної ділянки (передача прав орендаря по договору земельної ділянки) вона зобов`язується повернути завдаток у п`ятикратному розмірі.

Отже, з вищезазначеної розписки слідує, що під продажем земельної ділянки є передача прав орендаря по договору земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач починаючи з 11.02.2003 був орендарем земельної ділянки площею 250 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Надвірна, Івано-Франківська область, на розі вулиць Чорновола та Мазепи, про що свідчить укладений із Надвірнянською міською радою Договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, відповідно до якого Надвірнянська міська рада передала останній в оренду (строкове, платне користування) земельну ділянку, яка знаходилася в м. Надвірна на розі вулиць Чорновола та Мазепи. Дана земельна ділянка надавалася в оренду з метою несільськогосподарського використання для будівництва та обслуговування магазину з офісом строком на 25 років.

Із п. 4.1. договору про спільну діяльність, вбачається, що відповідач взяв на себе зобов`язання укласти договір оренди усієї необхідної для будівництва земельної ділянки, отримати всі необхідні для будівництва нового приміщення документи та відповідні дозволи на початок будівельних робіт, а також надати будівельній організації земельну ділянку що знаходиться у неї (у власності чи оренді) відповідно до договору.

Так, 04.02.2009 на виконання умов договору про спільну діяльність відповідач уклала з Надвірнянською міською радою договір оренди земельної ділянки посвідчений нотаріально за № 413, відповідно до якого Надвірнянська міська рада передала їй в оренду (строкове, платне користування) земельну ділянку площею 0, 0178 га, що знаходилася в АДРЕСА_1 , яка надавалася останній для будівництва та обслуговування магазину з офісом строком на 5 років (том І, а. с. 82).

Згідно із рішенням Надвірнянської міської ради № 3482-49/2010 від 22.10.2010 відповідач отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду 0, 0077 га на розі вул. Мазепи та Чорновола для облаштування будівельного майданчика за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови м. Надвірна (том І, а. с. 85).

08.09.2010 між відповідачем (замовник) та ТзОВ «Ґражда» (підрядник) був укладений договір підряду, за яким підрядник зобов`язувався відповідно до кошторисної документації виконати роботи по будівництву фундаменту і підвальних приміщень під магазин з офісом по АДРЕСА_2 (том І, а. с. 89).

16.11.2010 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області було видано дозвіл на виконання будівельних робіт № 836, яким надано дозвіл відповідачу та ТзОВ «Гражда» на виконання будівельних робіт з будівництва магазину з офісами по АДРЕСА_2 (том І, а. с. 88).

24.11.2010 відповідачем було передано ТзОВ «Ґражда» по Акту будівельний майданчик для початку будівництва магазину з офісом по АДРЕСА_2 (том І, а. с. 92).

Згідно із витягом про державну реєстрацію прав № 29721984 від 19.04.2011 за відповідачем було зареєстровано одноосібне право приватної власності на об`єкт незавершеного будівництва. З даного витягу вбачається, що підставою виникнення права власності на незавершене будівництво є договір оренди земельної ділянки № Д-123 від 11.02.2003 та договір оренди земельної ділянки № 413 від 04.02.2009 (том І, а. с. 94).

Разом з тим, рішення Надвірнянської міської ради від 25.05.2011 № 304-9/2011, вбачається, що міська рада, вирішила:

- надати відповідачу дозвіл на розміщення малої архітектурної форми (навісу) та огорожі для складування будматеріалів на земельній ділянці площею 0,0077 га на розі вулиць Мазепи та Чорновола в м. Надвірна Івано-Франківської області;

- укласти з відповідачем договір особистого строкового сервітуту щодо користування земельною ділянкою площею 0,0077 га на розі вулиць Мазепи та Чорновола в м. Надвірна Івано-Франківської області для розміщення малої архітектурної форми (навісу) та огорожі для складування будматеріалів, терміном на 3 (три) роки. Плату за користування земельною ділянкою визначити в розмірі 12 % нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

- зобов`язати відповідача забезпечити: провести державну реєстрацію договору особистого строкового сервітуту щодо користування земельною ділянкою для розміщення малої архітектурної форми (навісу) та огорожі для складування будматеріалів, у порядку встановленому Земельним кодексом України; дотримання належного санітарного стану на території об`єкту та прилеглій території по периметру 10 м земельної ділянки для встановлення малої архітектурної форми та правил благоустрою;

- попередити відповідача про те, що у випадку недотримання вимог пунктів 2 - 4 цього рішення та Правил благоустрою і утримання міст інших населених пунктів Івано-Франківської області, її буде притягнуто до адміністративної відповідальності і дане рішення буде відмінене.

- витрати, пов`язані з складанням та оформленням договорів особистого строкового сервітуту щодо користування земельною ділянкою для розміщення малої архітектурної форми, сплачує відповідача (том І, а. с. 86).

17.06.2011 відповідачем та позивачем був укладений договір купівлі-продажу незавершеного будівництва приміщення магазину з офісом, посвідчений нотаріально за № 1443.

З договору купівлі-продажу вбачається, що відповідач передав у власність позивачу незавершене будівництво приміщення магазину з офісом, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке і знаходиться на земельній ділянці площею 0,0178 га, кадастровий № 01:001:0239, наданій в строкове платне користування відповідачу для будівництва та обслуговування магазину з офісом, згідно Договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Надвірнянського РНО Гуменюк Р.В., 04.02.2009 за реєстровим № 413 та земельній ділянці площею 0, 0072 га, кадастровий № :01:001:0335, наданій в строкове платне користування відповідачу для будівництва та обслуговування магазину з офісом, згідно Договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Надвірнянського РНО, Вірстюк Т.В., 11.02.2003 за реєстровим № Д-123. Об`єкт незавершеного будівництва, що відчужується, бутобетонний, відсоток готовності 12 % (дванадцять %), зазначений в плані літерою "А" (том І, а. с. 95).

Разом з тим, пунктами 5, 6 договору купівлі-продажу незавершеного будівництва від 17.06.2011 встановлено, що продаж цей за домовленістю сторін вчинено за 149229,00 гривень, які покупець сплатив, а продавець одержав повністю до підписання цього договору. Підписанням цього договору сторони підтверджують про факт повного розрахунку за продане майно та передачі його покупцю.

Слід зазначити, що в договорі купівлі-продажу незавершеного будівництва приміщення магазину з офісом від 17.06.2011 так само зазначався факт перебування в оренді відповідача земельних ділянок під незавершеним будівництвом. При цьому, в той же день 17.06.2011 згідно розписки відповідач отримала від позивача через Каспек О.Т. 39320, 00 доларів США за земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

З вищенаведеного слідує, що відповідачем виконано умови договору про спільну діяльність.

Щодо доводів позивача, що фінансування будівництва торгівельно-офісного комплексу проводилось позивачем шляхом перерахунку сум грошових коштів підрядній організації за відсутності належних доказів оплати послуг підрядної організації є безпідставними, так, як такі докази в матеріалах справи відсутні (рахунки, чеки, платіжні доручення тощо).

Крім того, твердження позивача про не підписання додатку та «Програми робіт» до договору та відсутністю затвердженої останніми проектної документації (кошторису) судова колегія вваж є такими, що не заслуговують на увагу суду з тих підстав, що метою Договору про спільну діяльність від 26.08.2007, є будівництво приміщення торгівельно-офісного комплексу, що розміщене за адресою м. Надвірна, Івано-Франківська область, на розі вулиць Чорновола та Мазепи.

Як зазначено у постанові від 05.06.2018 Великої Палати Верховного Суду у справі №338/180/17, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Враховуючи вищевикладене, фактичне виконання сторонами Договору про спільну діяльність від 26.08.2007 виключає кваліфікацію цього договору як неукладеного.

Разом із тим, договір про спільну діяльність від 26.08.2007 у передбаченому чинним законодавством України порядку недійсними визнано не було. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 570 Цивільного кодексу України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Головними ознаками завдатку та обов`язковими умовами правомірного застосування його забезпечувальної функції є: 1) письмова форма вчинення правочину щодо забезпечення виконання зобов`язань завдатком (розписка, акт, письмовий договір завдатку, тощо) (ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України); 2) факт укладення основного договору, яким встановлено, що його виконання забезпечується завдатком (ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України).

В постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 522/19690/18 визначено, що частиною другою статті 570 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію авансу, якщо в правочині не зазначено, що така сума є завдатком. На відміну від завдатку, аванс це лише платіж, він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Водночас доводи позивача про те, що вищевказані кошти передані відповідачу в якості авансу не відповідають дійсності, оскільки в розписці міститься інформація про отримання відповідачем саме завдатку.

При цьому, Договір про спільну діяльність від 26.08.2007 є укладеним та виконаний відповідачем належним чином. Відтак, сплачена згідно розписки від 26.08.2007 сума в розмірі 10000,00 у. о. є завдатком, та з урахуванням встановлених обставин справи не підлягає поверненню позивачу.

У вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц (провадження №14-360цс19) зазначено, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Враховуючи викладені вище висновки Верховного Суду, дослідивши додані до матеріалів справи розписки відповідача від 07.06.2010 про отримання від позивача коштів в сумі 2000,00 доларів США на виконання умов договору з позивачем, від 17.06.2011 про отримання від позивачем 39320,00 доларів США за земельну ділянку по вул. Чорновола та від 03.01.2011 про отримання від позивачем 3000,00 доларів, вбачається, що дані розписки не містять умови про повернення коштів.

Таким чином, судова колегія виходить з того, що за своїм змістом розписки від 07.06.2010, від 17.06.2011 та від 03.01.2011 не можуть вважатися борговими документами, оскільки не містить умов зобов`язального характеру для відповідача в частині повернення будь-яких грошових коштів позивачу.

Відтак, з огляду на викладені обставини справи, та беручи до уваги вказані правові висновки Верховного суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про повернення авансу за договором купівлі-продажу земельної ділянки в сумі 54320,00 доларів США, що в еквіваленті станом на 27.06.2023 за курсом НБУ становить 1986406,35 гривень.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності судова колегія вважає необхідним зазначити, що за змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Як вказано у пункті 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 909/337/19 (провадження № 12-35гс20), суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

З вищенаведеного слідує, що позивачем не доведено перед судом порушення його прав чи законних інтересів відповідачем, за захистом яких позивач звернувся до суду з даним позовом, а тому заява про застосування строку позовної давності судом не вирішується.

Інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними, та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), де вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України).

Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , б/н від 27.11.2023 (вх. № ЗАГС 01-05/3660/23 від 30.11.2023) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2023 року у справі № 909/628/23 залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

5. Матеріали справи №909/628/23 повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено та підписано 25.03.2024.

Головуючий суддя І.Б. Малех

Суддя О.С.Скрипчук

Суддя Б.Д.Плотніцький