ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2024 р. Справа № 910/9999/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Владимиренко С.В.

Ходаківської І.П.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційні скарги:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України";

2. Національного університету оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 (суддя Спичак О.М.)

у справі № 910/9999/23 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

до Національного університету оборони України (попереднє найменування - Національний університет оборони України імені Івана Черняховського)

про стягнення 66 296,44 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

23.06.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (далі - ТОВ "ГК "Нафтогаз України", позивач) до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського (Університет, відповідач) про стягнення 66 296,44 грн, з яких: 45 053,15 грн основного боргу, 6 046,23 грн пені, 1 739,34 грн 3 % річних та 13 457,72 грн інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував про те, що у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем об`єми природного газу, спожитого відповідачем у спірному періоді (01.11.2021 - 11.12.2021) автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - ТОВ "ГК "Нафтогаз України", і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем. Однак, відповідач не здійснив оплату спожитого ним у спірному періоді природного газу, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість у розмірі 45053,15 грн. Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем сплати основного боргу позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 6 046,23 грн пені, 1 739,34 грн 3 % річних та 13 457,72 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі № 910/9999/23 позов ТОВ "ГК "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 45 053,15 грн, пеню в розмірі 1,00 грн, 3 % річних у розмірі 1 739,33 грн, інфляційні втрати у розмірі 13 457,70 грн та судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення основного боргу, місцевий господарський суд виходив із того, що наявність та розмір заборгованості відповідача за спожитий природний газ у сумі 45 053,15 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Зважаючи на викладені пояснення відповідача, беручи до уваги мету нарахування неустойки та відсутність умисної вини відповідача, враховуючи, що позивачем не вказувалось на понесення ним будь-яких збитків у зв`язку з простроченням виконання відповідачем обов`язку з оплати газу, суд дійшов висновку зменшити розмір пені до 1 грн.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості в частині нарахування 3 % річних за прострочення оплати за листопад 2021 року, у зв`язку із чим здійснив власний розрахунок, відповідно до якого обґрунтованим розміром 3 % річних за прострочення оплати газу за листопад 2021 року є 910,25 грн.

Таким чином, за висновком суду першої інстанції, позовні вимоги ТОВ "ГК "Нафтогаз України" в частині стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 1 739,34 грн підлягають частковому задоволенню в розмірі 1 739,33 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості в частині нарахування інфляційних втрат за прострочення оплати за грудень 2021 року, у зв`язку із чим здійснив власний розрахунок, відповідно до якого обґрунтованим розміром інфляційних втрат за прострочення оплати газу за грудень 2021 року є 6 447,97 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ "ГК "Нафтогаз України" в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 13 457,72 грн підлягають частковому задоволенню в розмірі 13 457,70 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ТОВ "ГК "Нафтогаз України" та узагальнення її доводів

Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі № 910/9999/23, ТОВ "ГК "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 6 045,23 грн, 3 % річних у розмірі 0,01 грн та інфляційних втрат у розмірі 0,02 грн та прийняти нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ "ГК "Нафтогаз України" щодо стягнення 6 045,23 грн; 3 % річних у розмірі 0,01 грн та інфляційних втрат у розмірі 0,02 грн, у стягненні яких було відмовлено.

Враховуючи умови типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" (далі - Договір), норми законодавства, якими врегульовано зобов`язальні правовідносини з поставки, ТОВ "ГК "Нафтогаз України" вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми пені в розмірі 6 046,23 грн обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

У даній справі, на думку позивача, суд взяв до уваги лише пояснення відповідача, а не докази, які мали бути надані відповідачем.

Скаржник вважає, що суд неспівмірно зменшив заявлену до стягнення пеню на 99,99 %, чим порушив принципи та підходи Верховного Суду в застосуванні ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Також, за доводами позивача, судом не враховано того, що неналежне планування своєї діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки. Ризики від власної діяльності відповідача не можуть покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості. Зменшуючи розмір пені на 99,99 %, суд таким чином хоче ототожнити зменшення розміру пені з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання (ст. 218 ГК України), тоді як зі змісту ст. 233 ГК України, яка регулює зменшення розміру штрафних санкцій, чітко вбачається, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, але аж ніяк не звільненням його від відповідальності. Зменшення розміру пені на 99,99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. За наведеного вище, висновок суду щодо наявності підстав для зменшення пені на 99,99 % суперечить як положенням законодавства, так і матеріалам справи.

Також, як вказує позивач, в оскаржуваному рішенні суд, зменшуючи нарахування (інфляційні та 3 % річних), не зазначив жодного аргументу на таке зменшення. Щодо зменшення 3 % річних, суд зазначив, що здійснив перерахунок; однак самого розрахунку судом не наведено, отже, зменшення є безпідставним та необґрунтованим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Національного університету оборони України та узагальнення її доводів

Також не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі № 910/9999/23, Національний університет оборони України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить замінити у даній справі первісного відповідача - Національний університет оборони України імені Івана Черняховського, на належного відповідача - Національний університет оборони України; скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "ГК "Нафтогаз України" у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано, що зобов`язання належним чином повинно виконуватися не тільки відповідачем, але й позивачем.

Так, відповідно до п. 6.2 Договору позивач зобов`язаний протягом десяти робочих днів після початку постачання поінформувати споживача (у даному випадку - Університет) про здійснення постачання природного газу (із зазначенням дати постачання та діючої ціни на момент початку постачання) шляхом направлення письмового повідомлення на поштову адресу споживача.

З матеріалів, долучених до позовної заяви вбачається, що 01.11.2021 є днем початку надання позивачем для Університету послуг з постачання природного газу як ПОН.

Разом із цим, позивач про початок надання послуг та їх ціну, у порушення п. 6.2 Договору, Університет не повідомив.

У порушення п. 4.3 Договору, позивач акти наданих послуг та рахунки на оплату на адресу Університету також не надсилав.

Але суд першої інстанції критично поставився до заперечень відповідача щодо невиконання позивачем вимог пунктів 4.4, 6.2 Договору, зокрема, зазначив, що дане твердження Університету спростовується долученими ТОВ "ГК "Нафтогаз України" списками згрупованих рекомендованих поштових відправлень.

Відповідач звернув увагу суду апеляційної інстанції, що долучені позивачем списки датовані 09.12.2021, 20.12.2021 та 17.01.2022. Відповідачем у відзиві наголошувалося, що Університет дійсно отримував від позивача лист-супровід від 09.12.2021 (який було долучено до відзиву), але додатки до нього - акти наданих послуг та рахунки були відсутні у вкладенні, про що було зазначено у відповіді. Також зазначалося, що акт наданих послуг за листопад 2021 року надійшов на адресу Університету лише 04.01.2022, тобто з порушенням строків, визначених у п. 4.3 Договору.

За доводами відповідача, судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до вимог Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 02.02.2012 № 309, для реєстрації бюджетних зобов`язань в органі Державної казначейської служби України розпорядник бюджетних коштів 3 ступеня повинен обов`язково надати підписаний договір та акти наданих послуг. Отже, саме недотримання позивачем вимог пунктів 6.2 та 4.4 Договору унеможливило проведення Університетом своєчасної реєстрації бюджетних зобов`язань.

Разом із тим, на думку відповідача, факт розміщення на платформі Оператора ГТС інформації щодо включення відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" не може бути підставою для невиконання позивачем обов`язку, передбаченого підп. 4 п. 6.2 Договору.

Відповідач також вважає, що приймаючи рішення, суд не врахував висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, де Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери стягувача. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Також, у своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивач про порушення свого права дізнався у грудні 2021 року, але з позовом звернувся лише в червні 2023 року, тобто через півтора роки після виникнення заборгованості, що зумовило збільшення розміру пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

На підставі викладеного, відповідач вважає, що позивач, не звертаючись до суду тривалий час, мав на меті збільшити суму стягнень з Університету, що, в свою чергу, є порушенням приписів ст. 13 ЦК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ГК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі № 910/9999/23; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 20.12.2023.

Іншою ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 задоволено клопотання Національного університету оборони України про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі № 910/9999/23 та поновлено Національному університету оборони України зазначений строк; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного університету оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі № 910/9999/23; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі № 910/9999/23 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку; призначено до розгляду апеляційну скаргу Національного університету оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 для спільного розгляду з апеляційною скаргою ТОВ "ГК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі № 910/9999/23; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 20.12.2023.

Щодо заявленого в апеляційній скарзі Національного університету оборони України клопотання про заміну у даній справі первісного відповідача - Національний університет оборони України імені Івана Черняховського (ідентифікаційний код 07834530), на належного відповідача - Національний університет оборони України (ідентифікаційний код 07834530), колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що Указом Президента України від 16.06.2023 № 335/2023 "Про визнання таким, що втратив чинність, Указу Президента України від 22 лютого 2013 року № 85/2013" Університет позбавлено присвоєного ім`я Івана Черняховського.

На підставі зазначеного Указу 22.08.2023 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за номером 008034415 про зміну найменування "Національний університет оборони України імені Івана Черняховського" () на "Національний університет оборони України" (), що підтверджується долученою до апеляційної скарги відповідача випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.08.2023.

Суд зауважує, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи.

Отже, зазначене свідчить про те, що відбулася зміна найменування юридичної особи, яка не тягне за собою правонаступництва, оскільки не має наслідком появу нового учасника процесуальних відносин. Відтак, подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням проведеної зміни найменування відповідача на Національний університет оборони України.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд в ухвалі від 23.03.2023 у справі № 905/2307/21 (905/496/22).

Зважаючи на воєнний стан в Україні, тривалі повітряні тривоги, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та вирішення справи.

Позиції учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача проти апеляційної скарги Національного університету оборони України заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін у частині, що не оскаржується позивачем. Свої заперечення позивач обґрунтовує наступним:

- у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (далі - оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 1 листопада 2021 року по 11 грудня 2021 року, автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - ТОВ "ГК "Нафтогаз України", і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем;

- факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника "останньої надії" підтверджено: листом оператора ГТС з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача за ЕІС-кодом, інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" від оператора ГРМ (Форма № 10), відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС- кодом (надається у вигляді принтскрину з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС);

- договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" не потребує двостороннього підписання;

- договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним із дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи;

- типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" (Договір) затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики на комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2501;

- з 01.11.2021 по 11.12.2021 позивач поставив відповідачу природний газ в об`ємі 1,84151 тис. куб.м. на загальну суму 45 053,15 грн, у той час як відповідачем за цей же період не здійснено жодної оплати вартості спожитого газу;

- за вказаний період відповідачу було виставлено та направлено на офіційну адресу рахунки на оплату (копії містяться в матеріалах справи);

- окрім того, відповідач був повідомлений і про постачальника, і про умови постачання газу, і про ціну газу, і про порядок розрахунків;

- позивач 08.07.2022 звертався до відповідача з вимогою оплатити заборгованість та попереджав про наслідки непогашення заборгованості, однак відповідач не здійснив погашення взагалі;

- відповідач помиляється, стверджуючи, що позивач тривалий проміжок часу не звертався з позовною заявою з метою збагачення;

- метою такого тривалого незвернення до суду з позовною заявою було надання відповідачу шансу оплатити заборгованість без нарахувань (пеня, інфляційні та 3 % річних);

- твердження відповідача про неповідомлення позивачем про початок постачання, ненадання актів наданих послуг та рахунків, по-перше, суперечить матеріалами справи, а по-друге, не впливає на обов`язок відповідача розрахуватись за отриманий природний газ.

- відповідно до п. 5.2 Договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього Договору; не допускати несанкціонованого відбору природного газу; знімати фактичні показання комерційних вузлів обліку газу та приладів обліку газу (лічильника) станом на 01 число місяця, що настає за місяцем постачання газу, та повідомляти ці дані постачальнику у спосіб, визначений на веб-сайті Постачальника. Споживачі, які не є побутовими, на підставі фактичних показань комерційних вузлів обліку газу оформлюють акти приймання-передачі газу та надсилають їх до п`ятого числа місяця, наступного за місяцем постачання газу. Отже, оформлення актів приймання-передачі газу покладено на самого споживача;

- окрім того, відповідно до ч. 20 Розділу II Правил постачання природного газу, споживач зобов`язується дотримуватись вимог цих Правил; самостійно обмежувати (припиняти)споживання природного газу у випадках: порушення строків оплати за договором на постачання природного газу; відсутності споживача у розрахунковому періоді в Реєстрі будь-якого постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС;

- відповідно до п. 4.5 та розділом VIII Договору передбачено, що відповідач за несвоєчасні розрахунки має сплатити позивачу пеню, 3 % річних та інфляційні втрати;

- будучи ознайомленим з умовами Договору, відповідач усвідомлював, що за неналежне виконання умов Договору на нього буде покладена відповідальність, передбачена п. 4.5 та розділом 8 Договору;

- враховуючи умови Договору, неоплату основної заборгованості, норми законодавства, якими врегульовано зобов`язальні правовідносини з поставки природного газу, ТОВ "ГК "Нафтогаз України" вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості, пені, 3 % річних та інфляційних втрат у заявленому розмірі обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача проти апеляційної скарги ТОВ "ГК "Нафтогаз України" заперечує і просить суд відмовити в її задоволенні у повному обсязі. Свої заперечення стосовно доводів апеляційної скарги позивача відповідач обґрунтовує наступним:

- позивач про порушення свого права дізнався у грудні 2021 року, але з позовом звернувся лише у червні 2023 року, тобто через півтора роки після виникнення заборгованості, що зумовило збільшення розміру пені, інфляційних втрат та 3 % річних;

- позивач, не звертаючись до суду тривалий час (більше півтора роки), свідомо сприяв збільшенню розміру пені, інфляційних втрат та 3 % річних, що є порушенням приписів ст. 13 ЦК України, відповідно до якої не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах;

- у свою чергу, Університет є вищим військовим навчальним закладом України, перебуває у складі Збройних Сил України, які відповідно до Указу Президента від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами), переведені на воєнний стан та залучені до здійснення заходів з оборони та охорони, зокрема м. Києва та Київської області, що є першочерговими завданнями під час дії воєнного стану;

- на даний час для Університету пріоритетним є спрямування коштів на реалізацію заходів правового режиму воєнного стану, які пов`язані із забезпеченням національної безпеки та оборони країни.

Інші доводи відповідача стосуються обставин, які не оскаржуються позивачем в його апеляційній скарзі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

ТОВ "ГК "Нафтогаз України" відповідно до постанови НКРЕКП від 04.07.2017 № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р позивача визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу.

Постачальник "останньої надії" - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу (п. 26 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу").

26.10.2021 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236" (далі - Постанова КМУ № 1102).

Пунктом 2 "Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236", затверджених Постановою КМУ № 1102, визначено зобов`язання акціонерного товариства "Магістральні газопроводи України", Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника "останньої надії" обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.

Відповідно до положень пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи оператори газорозподільних систем, оператор газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) протягом трьох діб зобов`язані надати постачальнику "останньої надії" через інформаційну платформу інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії", за формою оператора газотранспортної системи, погодженою Регулятором. Інформація скріплюється електронним підписом уповноваженої особи оператора газорозподільної системи/оператора газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) та повинна містити: ЕІС-код споживача або ЕІС-код точки комерційного обліку споживача; назву та ЄДРПОУ (для споживачів, що не є побутовими); поштову адресу об`єкта споживача. Зазначена інформація надається через інформаційну платформу, за допомогою відправки повідомлення на поштову скриньку постачальника останньої надії в інформаційній платформі дані скриньки g_mail_plr.

Як зазначив позивач у позовній заяві, у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем об`єми природного газу, спожитого відповідачем у спірному періоді (листопад 2021 року, 01.12.2021 - 11.12.2021) автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - ТОВ "ГК "Нафтогаз України", і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем. Однак, відповідач не здійснив оплату спожитого ним у спірному періоді природного газу, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 45 053,15 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 6 046,23 грн пені, 1 739,34 грн 3 % річних та 13 457,72 грн інфляційних втрат.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач повідомив, що між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросинтез Трейдінг" (далі - ТОВ "Агросинтез Трейдінг") було укладено договір про постачання природного газу споживачу № 16/2/21 від 26.03.2021 зі строком дії до 31.12.2021 включно. Однак, 09.12.2021 ТОВ "Агросинтез Трейдінг" повідомило відповідача про те, що з 01.11.2021 його помилково було підключено до постачальника останньої надії - позивача; після усунення порушень з 12.12.2021 відповідача було повернуто до постачальника - ТОВ "Агросинтез Трейдінг". При цьому, відповідач зазначив, що позивач не надсилав йому рахунки на оплату та акти надання послуг.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з пунктом 3 глави 1 Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила постачання природного газу), постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

У п. 5 глави 1 Правил постачання природного газу визначено, що діючий постачальник - постачальник природного газу, до Реєстру споживачів якого включений cпоживач у відповідному періоді постачання; новий постачальник - постачальник природного газу, з яким споживач, що має діючого постачальника, уклав договір постачання природного газу та який буде здійснювати постачання природного газу у періоді, наступному після періоду постачання природного газу діючим постачальником; реєстр споживачів постачальника - перелік споживачів, які в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку закріплені в інформаційній платформі Оператора ГТС за певним постачальником у розрахунковому періоді.

Постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу").

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно з підп. 19 п. 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

24.12.2019 НКРЕКП прийнято постанову № 3011 "Про видачу ліцензії з транспортування природного газу Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України".

Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1378/27823 (далі - Кодекс ГТС).

Як визначено у п. 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС, інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.

Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (пункт 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).

Отже, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, суб`єкти ринку природного газу (в даному випадку позивач та відповідач як продавець та покупець природного газу відповідно), користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС.

Згідно з пунктом 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом. Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника "останньої надії" та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" не потребує двостороннього підписання. Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501.

Так, відповідно до підпункту 4.2 розділу IV Типового договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Згідно з пунктом 2 глави 7 розділу XII Кодексу ГТС у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Таким чином, об`єм (обсяг) спожитого Споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується Постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.

Позивач проводить нарахування вартості спожитого Споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

З 01.10.2021 ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії", щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою КМУ від 30.09.2015 № 809 в редакції Постанови КМУ № 1102.

Цією ж Постановою КМУ № 1102 на період постачання з 1 жовтня по 30 листопада 2021 року встановлено граничний розмір ціни природного газу для Бюджетних організацій, яка не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.

Протягом жовтня-листопада 2021 року розрахована за формулою ціна природного газу перевищувала 16,8 грн за 1 куб. метр, отже, у цей період застосовується гранична ціна в 16,8 грн за 1 куб. метр.

З 01.12.2021 ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов Договору опублікована/оприлюднена на сайті ТОВ "ГК "Нафтогаз України".

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України (належність та допустимість доказів) належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України (достовірність та вірогідність доказів) достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, з рахунку на оплату № 34300, виставленого позивачем, за листопад 2021 року вбачається, що позивачем нараховано відповідачу плату в розмірі 22 834,56 грн (спожитий газ обсягом 1 359,20 тис. куб. м.).

Аналогічна інформація відображена в акті № 21561 приймання-передачі природного газу.

Також, як вбачається з рахунку на оплату № 2193, виставленого позивачем, за період з 01.12.2021 по 12.12.2021 позивачем нараховано відповідачу плату в розмірі 22 218,59 грн (спожитий газ обсягом 482,31 тис. куб. м.).

Аналогічна інформація відображена в акті № 31559 приймання-передачі природного газу.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем долучено до позовної заяви також копію листа оператора газотранспортної системи, в якому вказано, що в інформаційній платформі споживач (Національний інститут оборони України імені Івана Черняховського) закріплений за постачальником останньої надії ТОВ "ГК "Нафтогаз України" у період з 01.11.2021 по 11.12.2021; обсяг спожитого у вказаний період природного газу становить 1 841,51 куб. м.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника "останньої надії" з наведених вище підстав підтверджується:

1) листом оператора ГТС з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача за ЕІС-кодом;

2) відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом (надається у вигляді принтскрину з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі Оператора ГТС).

Як зауважив суд першої інстанції, обставини щодо того, що в період з 01.11.2021 по 11.12.2021 фактичним постачальником природного газу було ТОВ "ГК "Нафтогаз України", також не заперечувались відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Відтак, встановленим є факт споживання відповідачем природного газу у зазначених об`ємах.

Згідно із ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене кореспондується з положеннями статей 525, 526 ЦК України.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порядок здійснення оплати визначений пунктом 4.4 Договору, яким передбачено, що Споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Проте, як встановлено місцевим господарським судом і свідчать матеріали справи, доказів сплати грошових коштів у сумі 45 053,15 грн станом на дату розгляду справи в суді відповідачем суду не надано.

Щодо заперечень відповідача про те, що він не отримував від позивача рахунків на оплату, актів надання послуг та не володів первинною документацією, яка б підтверджувала вартість спожитого природного газу у спірний період, суд першої інстанції зазначив, що вказані обставини не спростовують висновок суду про наявність у відповідача обов`язку оплатити вартість природного газу, отриманого саме від позивача. Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи списки згрупованих рекомендованих поштових відправлень, з яких вбачається, що певна поштова кореспонденція була направлена відповідачу. Оскільки відповідачем не надано доказів того, що за вказаною рекомендованою кореспонденцією він отримав від позивача будь-яку іншу поштову документацію, відмінну від актів надання послуг та рахунків на оплату за спірний період, місцевий господарський суд критично оцінив вказані заперечення відповідача.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що доказів, які б підтверджували, що на адресу відповідача позивачем своєчасно надсилалися акти наданих послуг і рахунки на оплату за спірний період, досліджено не було. Суд першої інстанції внаслідок неповного дослідження доказів, дійшов помилкового висновку про те, що отримання Університетом від позивача листів є доведеним фактом своєчасного отримання відповідачем рахунків та актів наданих послуг.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими твердженнями відповідача, у зв`язку з таким.

За умовами пунктів 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5 Договору постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою Постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається Постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення Постачальником на власному сайті. Об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет Споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено). Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий Постачальником відповідно до пункту 4.3 цього Договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Як зазначає сам відповідач, списки згрупованих рекомендованих поштових відправлень, що були йому направлені, датовані 09.12.2021, 20.12.2021 та 17.01.2022.

Відтак, позивачем не було порушено строки, визначені п. 4.3 та 4.4 Договору.

Твердження відповідача, що акти наданих послуг та рахунки були відсутні у вкладенні, не підтверджені відповідними доказами, як-то актом відповідальних осіб про відсутність вкладень чи їх невідповідність переліку тощо. У даному випадку саме відповідач повинен довести, що він не отримував вказані документи, оскільки він в апеляційній скарзі заперечує вже досліджені та встановлені судовим рішенням факти.

Отже, позивачем як постачальником "останньої надії" на підставі належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України доведено факт постачання відповідачу природного газу в період з 01.11.2021 по 11.12.2021 загальною вартістю 45 053,15 грн.

Враховуючи те, що в матеріалах справи наявні докази на підтвердження поставки позивачем природного газу споживачу, а відповідачем не надано доказів оплати за поставлений природний газ, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 45 053,15 грн основного боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 6 046,23 грн (2 765,18 грн пені за прострочення оплати природного газу за листопад 2021 року, яка нарахована за період з 01.01.2022 по 30.06.2022, та 3 281,05 грн пені за прострочення оплати природного газу за грудень 2021 року, яка нарахована за період з 01.02.2022 по 31.07.2022).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 4.5 Договору у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені, долучений позивачем до позовної заяви, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо його необґрунтованості в частині нарахування пені за листопад 2021 року. За розрахунком суду, обґрунтованим розміром пені за прострочення оплати відповідачем вартості спожитого природного газу за листопад 2021 року є 2 765,17 грн.

Щодо питання зменшення розміру пені, наведеного у відзиві на позовну заяву, слід зазначити таке.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказував, що матеріали справи не містять доказів завдання позивачу збитків. Крім того, Університет є вищим військовим навчальним закладом України, перебуває у складі Збройних Сил України, які відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" переведені на воєнний стан та залучені до здійснення заходів з оборони та охорони, зокрема міста Києва та Київської області, що є першочерговим завданням під час дії воєнного стану. На даний час для Університету пріоритетним є спрямування коштів на реалізацію заходів правового режиму воєнного стану, які пов`язані із забезпеченням національної безпеки та оборони країни.

З урахуванням положень ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зважаючи на викладені пояснення відповідача, беручи до уваги мету нарахування неустойки та відсутність умисної вини відповідача, з огляду на те, що позивачем не вказувалось на понесення ним будь-яких збитків у зв`язку з простроченням виконання відповідачем обов`язку з оплати газу, суд першої інстанції дійшов висновку зменшити розмір пені до 1 грн.

Заперечення та доводи позивача, наведені ним в апеляційній скарзі, зводяться до того, що висновок суду першої інстанції про те, що заявлений позивачем розмір штрафних санкцій не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, є безпідставним, а зменшення відповідних нарахувань на 99,99 % фактично нівелює саме значення штрафу та пені.

Стосовно вказаних тверджень позивача, колегія апеляційного суду зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи рішення місцевого господарського суду в контексті вказаних доводів, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У цій справі суд першої інстанції, із врахуванням того, що пріоритетним для Університету є спрямування коштів на реалізацію заходів правового режиму воєнного стану, які пов`язані із забезпеченням національної безпеки та оборони країни, дійшов висновку про необхідність зменшення нарахованої у цій справі пені на 99,99 %.

Приймаючи таке рішення, місцевий господарський суд також взяв до уваги такі обставини як військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану; мету нарахування неустойки та відсутність умисної вини відповідача; те, що позивачем не вказувалось на понесення ним будь-яких збитків у зв`язку з простроченням виконання відповідачем обов`язку з оплати газу, що в сукупності є підставою для зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій.

Усупереч твердженням позивача, зазначення судом першої інстанції про збитки не означає, що було ототожнено збитки і пеню, з тексту оскаржуваного рішення вбачається, що місцевий господарський суд зазначив лише, що оскільки позивач не поніс збитки, то пеню можна зменшити. Тобто непонесення збитків це лише один з елементів обґрунтування до зменшення пені, а не поєднання таких понять як збитки та пеня.

При цьому суд першої інстанції навів численний перелік правових позицій Верховного Суду у подібних правовідносинах, згідно з якими зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та за своїм внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Слід зазначити, що в постанові від 25.05.2023 у справі № 910/1382/22 Верховний Суд зауважив, що застосоване у ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача зводяться до незгоди із суддівським розсудом, сформульованим у рішенні Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі № 910/9999/23 щодо питання зменшення неустойки за порушення строків оплати природного газу відповідачем на 99,99 % з урахуванням конкретних обставин справи, ступеня виконання зобов`язання боржником, майнового стану та інтересів сторін в сучасних умовах, пов`язаних з військовою агресією російської федерації проти України.

Перевіривши вказані висновки суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів апеляційної інстанції вважає їх вмотивованими, належним чином аргументованими, такими, що відповідають конкретним нормам закону, наведеним у ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, та загальним принципам приватного права, таким як справедливість та розумність, враховують компенсаторний характер цивільно-правової відповідальності боржника за вчинення правопорушення, а також забезпечують належне дотримання інтересів обох сторін.

Також колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на загальну економічну ситуацію, яка склалась в країні, високий ступінь інфляційних процесів в її економіці.

Колегія суддів зазначає, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 915/2095/19, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1199/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

При цьому ні в зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Колегія суддів звертає увагу, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 та в постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 25.02.2020 у справі № 903/322/19, від 07.04.2020 у справі № 904/1936/19, від 12.05.2020 у справі № 910/9767/19, від 29.04.2020 у справі № 917/693/19 та від 26.05.2020 у справі № 916/2586/19.

Слід також зазначити, що чинним законодавством України не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 911/867/19 та 25.02.2020 у справі № 904/2542/19.

Необґрунтованим є твердження позивача про те, що зменшивши розмір пені на 99,99 %, суд таким чином хоче ототожнити зменшення розміру пені з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання. Місцевим господарським судом присуджено до стягнення з відповідача пеню в сумі 1,00 грн, що не можна розцінювати як повне звільнення від відповідальності. Навіть 1 гривня для відповідача, який задіяний у боротьбі з російським агресором, має надзвичайну вагу. Відтак стягнення пені в зазначеному розмірі є достатньою відповідальністю в ситуації, що склалася.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано зменшив розмір пені до 1,00 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 1 739,34 грн (910,26 грн 3 % річних за прострочення оплати газу за листопад 2021 року, які нараховані за період з 01.01.2022 по 30.04.2023, та 829,08 грн 3 % річних за прострочення оплати газу за грудень 2021 року, які нараховані за період з 01.02.2022 по 30.04.2023).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто такі проценти є гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, суд першої інстанції дійшов висновку щодо його необґрунтованості в частині нарахування 3 % річних за прострочення оплати за листопад 2021 року, у зв`язку здійснив власний розрахунок. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що обґрунтованим розміром 3 % річних за прострочення оплати газу за листопад 2021 року є 910,25 грн.

З урахуванням викладеного, колегією суддів визнається обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позовна вимога ТОВ "ГК "Нафтогаз України" про стягнення 3 % річних у розмірі 1 739,34 грн підлягає частковому задоволенню в розмірі 1 739,33 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в розмірі 13 457,72 грн (інфляційні втрати в розмірі 7 009,73 грн за прострочення оплати природного газу за листопад 2021 року, які нараховані з січня 2021 року по квітень 2023 року; інфляційні втрати в розмірі 6 447,99 грн за прострочення оплати природного газу за грудень 2021 року, які нараховані з лютого 2021 року по квітень 2023 року).

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, в якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов висновку щодо його необґрунтованості в частині нарахування інфляційних втрат за прострочення оплати за грудень 2021 року, у зв`язку здійснив власний розрахунок. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що обґрунтованим розміром інфляційних втрат за прострочення оплати газу за грудень 2021 року є 6 447,97 грн.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовна вимога ТОВ "ГК "Нафтогаз України" про стягнення інфляційних втрат у розмірі 13 457,72 грн підлягає частковому задоволенню в розмірі 13 457,70 грн.

При цьому, суд першої інстанції слушно зауважив, що із положень статей 230, 233 ГК України та статей 549, 551 ЦК України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3 % річних та інфляційних втрат не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за простроченяня грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 910/3692/18, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі № 905/305/18.

При цьому, під час вирішення даного спору суд першої інстанції правильно не враховував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, оскільки, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 висновок був сформований у справі, в якій загальна сума правомірно нарахованих штрафу, пені та 3 % річних перевищувала в два рази суму простроченої заборгованості.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення 3 % річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача.

Доводи позивача стосовно того, що в оскаржуваному рішенні суд, зменшуючи нарахування (інфляційні та 3 % річних), не зазначив жодного аргументу на таке зменшення, не знайшли свого підтвердження. Головним доводом такого зменшення є неправильний розрахунок самого позивача. Перевіривши розрахунок місцевого господарського суду, апеляційний господарський суд приходить висновку про його обґрунтованість та арифметичну правильність.

У свою чергу, за доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, позивач про порушення свого права дізнався у грудні 2021 року, але з позовом звернувся лише у червні 2023 року, тобто через півтора роки після виникнення заборгованості, що зумовило збільшення розміру пені, інфляційних втрат та 3 % річних. Зазначене, на думку скаржника, свідчить про те, що позивач, не звертаючись до суду тривалий час, мав на меті збільшити суму стягнень з Університету, що, в свою чергу, є порушенням приписів ст. 13 ЦК України.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції критично ставиться до таких тверджень відповідача, оскільки матеріали справи містять вимогу позивача від 08.07.2022 до відповідача про сплату заборгованості та попередження про наслідки непогашення такої заборгованості. Саме дії відповідача - ігнорування вказаної вимоги та бездіяльність щодо сплати заборгованості - призвели до відповідних нарахувань, а відтак, він і має нести за це відповідальність у вигляді покладення на нього обов`язку сплатити відповідні нарахування відсотків річних, інфляційних втрат та пені.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі № 910/9999/23 законним та обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його зміни або скасування.

З іншого боку, судом першої інстанції вже було надано сторонам вичерпну відповідь на всі істотні питання стосовно кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, не містять нових обставин, тому колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає необхідності в тому, щоб детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржників (як позивача, так і відповідача), викладені ними в апеляційних скаргах, такими, що не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення, наведені доводи скаржників не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Саме лише прагнення скаржників ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Апеляційним господарським судом при ухваленні даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі № 910/9999/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційних скарг позивача та відповідача відсутні.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційних скарг судові витрати за їх розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на кожного із скаржників відповідно до поданих скарг.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" та Національного університету оборони України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі № 910/9999/23 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційних скарг покласти на скаржників.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2023 у справі № 910/9999/23.

5. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

І.П. Ходаківська