ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2024 р. Справа№ 910/11275/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Алданової С.О.

за участю:

секретаря судового засідання Звершховської І.А.,

від позивача: Носик Б.М. (поза межами приміщення суду),

від відповідача: Касьянов М.Г. (поза межами приміщення суду),

розглянувши апеляційну скаргу

Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2023 (повний текст складено 05.12.2023)

у справі № 910/11275/23 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Корпорації «ТСМ ГРУП»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 12 702 988,33 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

Корпорація «ТСМ ГРУП» (далі - Корпорація) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просила стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - НАЕК) 14947586,94 грн, з яких 8037121,54 грн пені, 1298069,74 грн 3% річних, 5612395,66 грн інфляційних втрат.

У позовній заяві Корпорація просила стягнути з НАЕК 57 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надала (в копіях) договір про надання правничої допомоги від 05.08.2021, специфікацію від 20.06.2023, платіжну інструкцію від 21.06.2023, ордер, свідоцтво.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2023 задоволено частково позов Корпорації до НАЕК. Стягнуто НАЕК на користь Корпорації 4 018 560,77 грн пені, 1 298 069,74 грн 3% річних, 5 612 395,66 грн інфляційних втрат, 224 213,8 грн судового збору, 57 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відмовлено в іншій частині позову.

Вирішуючи питання в частині витрат на правничу допомогу, суд керувався ст. 129 ГПК України та встановив, що позивач надав належні докази понесення 57000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (договір про надання правничої допомоги від 05.08.2021, специфікація від 20.06.2023, платіжна інструкція від 21.06.2023, ордер, свідоцтво).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, НАЕК звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. У поданій апеляційній скарзі заявник просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2023 у справі №910/11275/23 в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 57 000,00 грн та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. до 1 000,00 грн. Вирішити питання щодо судового збору.

Скаржник не погоджується з прийнятим рішенням в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 57 000,00 грн та вважає, що рішення в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

НАЕК вважає, що заявлена сума послуг на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності. На думку апелянта, позивач відповідно до ст. 74 ГПК України не надав доказів, які довели би, що його витрати є співмірними з виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих послуг, ціною позову або значенням справи для сторін, а отже вони не підлягають стягненню з НАЕК.

За таких підстав скаржник вважає, що суд прийняв передчасне та необ`єктивне рішення.

Позиції учасників справи.

Корпорація надала відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Позивач зазначає, що до позовної заяви були додані документи, які підтверджують наявність та розмір витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/11275/23, а саме: договір про надання правничої допомоги від 05.08.2021; специфікація №35 від 20.06.2023; рахунок на оплату юридичних послуг від 20.06.2023; платіжна інструкція № 975 від 21.06.2023. Позивач відзначає, що НАЕК в апеляційній скарзі не навів жодних зауважень щодо наданих документів.

Корпорація вважає, що належним чином довела як факт, так і розмір витрат на правничу допомогу, які вона понесла у зв`язку з розглядом справи №910/11275/23.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2023 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11275/23 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою НАЕК на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2023 до надходження матеріалів справи №910/11275/23.

01.01.2024 матеріали справи №910/11275/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою НАЕК на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2023 у справі №910/11275/23. Розгляд справи призначено на 19.02.2024.

Судове засідання 19.02.2024 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Корсака В.А. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2024 призначено судове засідання на 13.03.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2024 на задоволення заяви Корпорації замінено ДП «НАЕК «Енергоатом» його правонаступником Акціонерним товариством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - АТ «НАЕК «Енергоатом», НАЕК).

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

Корпорація у позовній заяві зазначила, що згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складається із 224 213,80 грн судового збору за подання позову до суду та 57 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Корпорація просила стягнути з НАЕК 57 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

З наданих з позовною заявою документів встановлено таке.

05.08.2021 Адвокатське об`єднання «Віннер люкс» (далі - АО) та Корпорація (клієнт) уклали договір про надання правничої допомоги (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого АО зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором (далі - правова допомога, послуги), а клієнт зобов`язується оплатити відповідно до умов договору надану АО правову допомогу та витрати, пов`язані з виконанням договору, що здійснюються АО.

Конкретний вид та обсяг правової допомоги за договором сторонами зазначається в специфікації, що є невід`ємним додатком до Договору (далі - специфікація), яка відображає доручення клієнта АО на надання певної правової допомоги та її вартість відповідно до такого обсягу (п. 1.2 договору).

Як визначено п. 2.3.4 договору, клієнт зобов`язався здійснити своєчасну і повну оплату правничої допомоги АО відповідно до розділу 4 Договору.

Згідно з п. 3.3. договору АО розпочинає надавати правничу допомогу за договором після зарахування коштів на його банківський рахунок (відповідно до розділу 4 Договору) та отримання всіх документів та інформації, що необхідні для надання юридичних послуг за договором.

У разі виконання Адвокатським об`єднанням своїх зобов`язань за договором сторони складають двосторонній акт приймання-передачі наданих послуг у двох примірниках (по одному для кожної сторони) (п. 3.4 договору).

За умовами розділу 4 договору сторони погоджують порядок обчислення гонорару (вартості послуг) АО за договором у вигляді погодинної оплати або фіксованого розміру гонорару (п. 4.1).

Сторони погоджують, що обчислення та сплата гонорару (вартості послуг) за договором буде здійснюватися відповідно до специфікації та складених на підставі неї рахунків. При цьому клієнт зобов`язується здійснити попередню виплату гонорару (вартості послуг) АО за договором у розмірі оплати 100% вартості правової допомоги, обчисленої у специфікації. За домовленістю сторін допускається інший порядок оплати (п. 4.2).

У разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу та/або обсягу роботи АО на фактичне виконання договору (підготовку до виконання) розмір гонорару (вартості послуг) може бути збільшений за взаємною домовленістю. У цьому випадку АО скерує клієнтові уточнюючу (або додаткову) специфікацію, у якій буде наведено уточнюючий (або додатковий) розрахунок часу, що має бути витрачений АО на надання послуг за договором, та складений відповідно до такої специфікації додатковий рахунок, який клієнт зобов`язується оплатити відповідно до умов договору. Непогодження клієнтом розміру гонорару (вартості послуг) є підставою для розірвання договору на вимогу АО (п. 4.3).

Зазначений в договорі гонорар (вартість послуг) АО не містить збори, обов`язкові платежі, поштові й інші витрати, пов`язані з виконанням договору. Сплата (компенсація) клієнтом таких витрат здійснюється клієнтом протягом двох банківських днів з моменту направлення йому АО відповідного рахунку (п. 4.4).

Оплата клієнтом гонорару (вартості послуг) АО здійснюється протягом двох банківських днів з моменту направлення клієнту АО відповідного рахунку клієнтові за допомогою електронної пошти, засобів факсимільного зв`язку або спеціальним нарочним, або рекомендованим листом поштою з повідомленням про вручення (п. 4.5).

Сторони погодили, що гонорар (вартість послуг) та витрати, пов`язані з виконанням Договору, вважаються оплаченими клієнтом після зарахування коштів на розрахунковий рахунок АО (п. 4.6).

Усі витрати, пов`язані з переказом коштів, несе Клієнт (п. 4.7).

Клієнт зобов`язується у призначенні платежу зазначити реквізити договору (п. 4.8).

20.06.2023 сторони узгодили специфікацію №35 (додаток №5), згідно з якою склад правової допомоги такий: надання професійної правничої допомоги Корпорації під час розгляду Господарським судом міста Києва позовної заяви клієнта про стягнення заборгованості за договором на виконання комплексу робіт, в т.ч. зі складання, оформлення і подання позовної заяви, всіх інших необхідних процесуальних документів, а також надання професійної правничої допомоги у судових засіданнях; фіксований розмір гонорару - 57 000,00 грн.

20.06.2023 АО виставило рахунок на оплату правової допомоги за договором на суму 57 000,00 грн; призначення платежу - «оплата за надання правової допомоги згідно рахунку від 20.06.2023 до договору про надання правничої допомоги від 05.08.2021р. (Специфікація №35)».

21.06.2023 платіжною інструкцією №975 Корпорація сплатила АО 57 000,00 грн з призначенням платежу «оплата за надання правової допомоги згідно рахунку від 20.06.2023 до договору про надання правничої допомоги від 05.08.2021р. (Специфікація № 35)».

НАЕК подало клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, у якому просило зменшити такі витрати до 1 000,00 грн.

У клопотанні НАЕК зазначає, що позивач не надав належних доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, за змістом ч. 3 ст. 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону №5076-VI).

Закон №5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.

Частинами 1 та 2 ст. 30 Закону №5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

А отже, згідно із зазначеною нормою гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - у разі фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом у наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість (однієї) години роботи того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону №5076-VI як «форма винагороди адвоката», але у розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору і привели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

А тому, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

За положенням ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пункт 1 ч. 3 цієї статті визначає верховенство права однією із основних засад (принципів) господарського судочинства.

Зміст вказаного принципу неодноразово і досить детально аналізував Конституційний Суд України. Так, зокрема в абз. 2 підп. 4.1 п. 4 Рішення від 02.11.2004 №15-рп/2004 він наголосив на тому, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Так, ч. 3 ст. 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що ч. 3 ст. 126 ГПК України не визначає конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм у оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Окрім цього у визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до положень ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України).

У розумінні положень ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Суд встановив, що сторони (Корпорація та АО) відповідно до умов договору у специфікації №35 узгодили склад правової допомоги та фіксований розмір гонорару (57 000,00 грн).

21.06.2023 на виконання п. п. 4.2, 4.5, 4.8 договору та специфікації №35 Корпорація сплатила АО 57 000,00 грн гонорару, які просить стягнути з НАЕК.

Відповідач заперечив проти заявленої суми витрат на правничу допомогу та просив зменшити їх до 1 000,00 грн, мотивуючи своє клопотання тим, що позивач не надав належних доказів на підтвердження понесених витрат, а саме доказів виконання послуг, акт приймання-передачі наданих послуг, перелік складових наданих послуг, розрахунок вартості складових відповідних послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, що є підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Також відповідач зазначив, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності.

Відповідні доводи щодо відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності через відсутність документального підтвердження надання правової допомоги скаржник повторив також в апеляційній скарзі.

Колегія суддів відзначає, що позивач надав документальне підтвердження надання правової допомоги, котрому суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу надав належну оцінку.

Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення.

Суд також враховує, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару (як у даному випадку) сторона може доводити неспівмірність витрат у т.ч., але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (п. 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справ №922/1964/21). Проте відповідач в даному випадку цього не довів.

Апеляційний суд відзначає, що матеріали позовної заяви складають два повноцінних томи справи загальним обсягом майже 500 сторінок, представник позивача брав участь в усіх трьох засіданнях місцевого суду (на відміну від представника відповідача), а задоволення позову частково відбулось лише через те, що суд, керуючись наданим йому законом правом,зменшив на 50% розмір пені, заявленої до стягнення, не встановивши незаконність чи безпідставність первісних позовних вимог.

Крім цього, посилаючись на невідповідність заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу критеріям реальності та розумності, а також необхідність її зменшення до 1000 грн, відповідач (скаржник) не наводить жодного обґрунтування цієї суми витрат на правничу допомогу, не зазначає жодних заперечень стосовно здійсненої судом оцінки наявних в матеріалах справи доказів фактичного понесення позивачем витрат на надання правової допомоги у заявленому до стягнення розмірі.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення свідчать, що суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний господарський суд, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надав оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу таких витрат, керуючись зокрема, такими критеріями як обґрунтованість, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов правомірного висновку про задоволення заяви Корпорації про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

Колегія суддів відзначає, що НАЕК надав з апеляційною скаргою докази сплати ним судового збору за подання цієї апеляційної скарги.

Водночас, при оскарженні додаткового судового рішення, яким вирішено питання розподілу судових витрат, судовий збір не сплачується.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2023 у справі №910/11275/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2023 у справі №910/11275/23 залишити без змін.

3. Справу №910/11275/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України, , за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.03.2024.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова