ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2024 р. Справа № 914/2844/23

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційної частини (місто Київ), вих.№39 від 15 січня 2024 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 20 грудня 2023 року (суддя Бортник О.Ю.)

у справі №914/2844/23

за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів

до відповідача Квартирно-експлуатаційної частини (місто Київ), м. Київ

про стягнення 1 755,32 грн

в с т а н о в и в :

25 вересня 2023 року Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Квартирно-експлуатаційної частини (місто Київ) про стягнення 1 755,32 грн заборгованості за послуги з розподілу електричної енергії.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20 грудня 2023 року у справі №914/2844/23 позов задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з Квартирно-експлуатаційної частини (місто Київ) на користь Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» 1 755,32 грн заборгованості, 2 684 грн судового збору та 2 600 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду мотивоване тим, що між Публічним акціонерним товариством «Львівобленерго» та Дніпровською квартирно-експлуатаційною частиною району () 22.05.2012 р. укладено Договір про постачання електричної енергії №63695/04 з додатками, відповідно до якого позивач продавав споживачу електричну енергію на об`єкт, який знаходиться у м. Львові, а Дніпровська квартирно-експлуатаційна частина району зобов`язувалась оплачувати позивачу вартість купленої електричної енергії. 19.12.2018 р. відповідач подав Заяву-приєднання до умов договору споживача про надання послуги з розподілу електричної енергії (Додаток №1 до договору №52849), якою на підставі вимог ЗУ «Про ринок електричної енергії» та з метою неперервного електрозабезпечення за об`єктом споживача у м. Львові з 01 грудня 2018 р., але не пізніше терміну, передбаченого пунктом 13 Прикінцевих положень ЗУ «Про ринок електричної енергії», приєднався до договору споживача про надання послуги з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії/користування електричною енергією за особовим рахунком №52849 бази даних абонентів постачальника за регульованим тарифом. Судом встановлено, що платіжними інструкціями від 29 серпня 2022 р. №1196 та №1197 підтверджується факт оплати відповідачем послуг позивача з розподілу електричної енергії, які надавались у січні та лютому 2022 року на підставі договору №5284900. Разом з тим, позивач за допомогою засобів поштового зв`язку надіслав на адресу відповідача 20.06.2023 р. лист №203-07-2751 від 13.06.2023 р. з додатками (рахунок №303501/2407663-1 за січень 2023 р. та Акт про прийняття-передавання товарної продукції від 31.01.2023 р.), проте, відповідачем такий рахунок не оплачено, та Акт про прийняття-передавання товарної продукції від 31.01.2023 р. ним не підписано. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, врахувавши посилання відповідача у відзиві на приписи ч.4 ст.126 та ч.5 ст.129 ГПК України, враховуючи ціну позову, пропорційність судових витрат до предмета спору, той факт, що спірні правовідносини у справі є типовими для позивача, дійшов висновку, що покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 2 600 грн є співмірним з обставинами, про які йдеться у ч.4 ст.126 ГПК України.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач Квартирно-експлуатаційна частина (місто Київ) звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 20 грудня 2023 року у справі №914/2844/23 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема, зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо прийняття судом доповнень до відповіді на відзив із новими доказами поза межами строку, встановленого судом. Також вказує, що долучений до позовної заяви рахунок на оплату сформований лише 13 червня 2023 року, а не в лютому 2023 року, тобто місяці, що слідує за звітним (січень 2023 року). Одночасно апелянт наголошує, що в рахунку та в акті вказано номер договору (5284900), який є відмінним від дійсного договору (№52849). Крім цього, апелянт посилається на відсутність в акті про прийняття-передавання товарної продукції його підпису, а також відмітки про відмову споживача від підписання акту. Щодо розрахунку боргу з розподілу електроенергії, апелянт вважає такий неналежним доказом, оскільки підписаний економістом ВРПЗ, а не уповноваженою особою ПрАТ «Львівобленерго». Одночасно посилається на відсутність у Додатковій угоді до договору №52849 від 22 травня 2012 року істотних даних, а саме: дата укладення та реквізити споживача, що впливає на дійсність договору про надання послуг з розподілу електричної енергії в цілому. Також апелянт не погоджується із присудженими до стягнення витратами на професійну правничу допомогу в сумі 2 600 грн, посилаючись на неспівмірність такої суми із ціною позову та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг.

Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року, серед іншого, відкрито апеляційне провадження у справі №914/2844/23 за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційної частини (місто Київ) на рішення Господарського суду Львівської області від 20 грудня 2023 року; справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.10 ст.270 ГПК України.

26 лютого 2024 року від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначає, що відповідачем визнавався факт укладення договору, шляхом оплати ним у серпні 2022 року послуг з розподілу електричної енергії, які надавалися у січні та лютому 2022 року, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. Також наголошує, що у матеріалах справи міститься заява-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка підписана відповідачем та підтверджує факт укладення між сторонами договору №52849. Крім цього, позивач зазначає, що акт про прийняття-передавання товарної продукції від 31 січня 2023 року є належним доказом у справі, оскільки, такий був належним чином надісланий споживачу, а непідписання такого акту не спростовує факту надання послуг. Також вважає безпідставними заперечення апелянта щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, які присуджено до стягнення судом першої інстанції. Крім цього, у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, у зв`язку з розглядом справи в Західному апеляційному господарському суді, становить 5 200 грн.

05 березня 2024 року від апелянта до суду надійшли заперечення до відзиву позивача на апеляційну скаргу, в яких скаржник заперечує розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених в апеляційному суді, зазначаючи, що у долученому до відзиву договорі про надання правничої допомоги відсутнє посилання на номер справи (914/2844/23), а сам договір та платіжна інструкція датовані задовго до відкриття апеляційного провадження. Крім цього, зазначає, що платіжна інструкція не відповідає вимогам, встановленим чинним законодавством, а до відзиву не додано детального опису послуг та акту приймання-передачі наданих послуг. Щодо вартості таких витрат 5 200 грн, відповідач наголошує, що такі є неспівмірними з ціною позову у цій справі (1 755,32 грн). Також просить врахувати, що відповідач є одним із суб`єктів господарської діяльності у Збройних Силах України, підпорядковується Міністерству оборони України, фінансується з Державного бюджету України та проводить свою діяльність з урахуванням дії правового режиму воєнного стану в Україні.

Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

В апеляційній скарзі апелянт просив задовольнити клопотання про участь його представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції у Північному апеляційному господарському суді, однак, колегія суддів таке не розглядає, у зв`язку з призначенням розгляду справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.10 ст.270 ГПК України. Поряд з тим, апелянт в апеляційній скарзі не наводить будь-яких обставин щодо необхідності призначення справи до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 22 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Львівобленерго» () та Дніпровською квартирно-експлуатаційною частиною району () укладено договір про постачання електричної енергії №63695/04 з додатками, відповідно до умов якого позивач зобов`язався продавати споживачу електричну енергію на об`єкт, який знаходиться у м. Львові, а споживач оплачувати вартість купленої електричної енергії.

30 грудня 2013 року сторони уклали додаткову угоду про внесення змін до договору про постачання електричної енергії №63695/04 від 22 травня 2012 року, якою змінили номер договору про постачання електричної енергії з №63695/04 на №5284900.

Поряд з цим, 31 березня 2015 року, у зв`язку зі зміною назви споживача, а саме: Дніпровська квартирно-експлуатаційна частина району на Квартирно-експлуатаційна частина (м. Київ) та зміною його реквізитів, сторони уклали додаткову угоду про внесення змін до договору про постачання електричної енергії №52849 від 22 травня 2012 року.

Також позивачем долучено до матеріалів справи належно завірену копію ще однієї додаткової угоди до договору №52849 від 22 травня 2012 року про постачання електричної енергії, яка не містить точної календарної дати її укладення.

19 грудня 2018 року відповідач подав заяву-приєднання до умов договору споживача про надання послуги з розподілу електричної енергії (Додаток №1 до договору №52849), якою на підставі вимог ЗУ «Про ринок електричної енергії» та з метою неперервного електрозабезпечення за об`єктом споживача у м. Львові з 01 грудня 2018 року, але не пізніше терміну, передбаченого пунктом 13 Прикінцевих положень ЗУ «Про ринок електричної енергії», приєднався до договору споживача про надання послуги з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії/користування електричною енергією за особовим рахунком №52849 бази даних абонентів постачальника за регульованим тарифом.

Платіжними інструкціями в національній валюті від 29 серпня 2022 року №1196 на суму 3 659,61 грн та №1197 на суму 1 963,40 грн підтверджується факт оплати відповідачем послуг позивача з розподілу електричної енергії, які надавались у січні та лютому 2022 року на підставі договору №5284900.

20 червня 2023 року позивач надіслав на адресу відповідача лист вих.№203-07-2751 від 13.06.2023 з додатками (акт про прийняття-передавання товарної продукції від 31 січня 2023 року на суму 1 755,32 грн та рахунок №303501/2407663-1 за січень 2023 року на суму 1 755,32 грн), що підтверджується наявними у матеріалах справи описом вкладення до цінного листа №175, накладною АТ «Укрпошта» та фіскальним чеком.

Застосування позивачем у рахунку на оплату тарифу в розмірі 1111,53 грн/Мвт-год (без урахування податку на додану вартість) підтверджується постановою НКРЕКП №1802 від 21.12.2022 року та фактом віднесення відповідача до споживачів другого класу напруги, що відповідачем не заперечувалося та не спростовано.

Відповідачем вказаний акт не підписано, а рахунок №303501/2407663-1 не оплачено.

У зв`язку з наведеним, у вересні 2023 року ПрАТ «Львівобленерго» звернулося до суду з цим позовом про стягнення з Квартирно-експлуатаційної частини (місто Київ) 1 755,32 грн заборгованості за послуги з розподілу електричної енергії.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

Разом з тим, Закон України «Про ринок електричної енергії» визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.45 ЗУ «Про ринок електричної енергії» розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства. Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на недискримінаційних засадах відповідно до цього Закону, кодексу систем розподілу та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором. Оплата послуг з розподілу здійснюється за тарифами, які регулює Регулятор відповідно до затвердженої ним методики. Тарифи на послуги з розподілу електричної енергії оприлюднюються операторами систем розподілу в порядку та строки, визначені нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії (ч.4 ст.46 ЗУ «Про ринок електричної енергії»).

Згідно з п.2.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14 березня 2018 року (Правила), оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи. Не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з таким споживачем, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок.

Споживачі укладають договір споживача про розподіл (передачу) електричної енергії шляхом приєднання до публічного договору за наявності паспорта точки розподілу. У разі надання послуги з приєднання до електричних мереж ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є оператор системи (п.2.1.3 Правил).

Відповідно до п.2.1.5 Правил договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на основі типового договору, що є додатком 3 до Правил роздрібного ринку електричної енергії.

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу/передачі та має подати оператору системи письмову заяву про припинення розподілу/передачі електричної енергії на його об`єкт. Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, у тому числі у формі електронного документа, підписаного з використанням електронної ідентифікації, у разі укладення договору за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, сплата рахунка оператора системи, за відсутності заперечень оператора системи (п.2.1.7 Правил).

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідач у грудні 2018 року приєднався до умов публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Згідно з п.п.3.1, 3.2 та 3.4 Типового договору облік (у тому числі приладовий) електричної енергії, що передається оператором системи розподілу та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №311 (Кодекс комерційного обліку) та з урахуванням вимог цього Договору. За розрахункову одиницю розподіленого та спожитого обсягу електричної енергії береться одна кіловат година (кВт·год).

За підсумками розрахункового місяця постачальник послуг комерційного обліку (оператор системи) забезпечує визначення обсягу електричної енергії за точками комерційного обліку споживачу не залежно від того, хто є власником комерційного засобу (засобів) обліку, та в установленому порядку передає ці дані адміністратору комерційного обліку для можливості їх використання суб`єктами ринку електричної енергії, у тому числі постачальником споживача.

Дані комерційного обліку щодо обсягу електричної енергії за розрахунковий місяць зазначаються оператором системи розподілу в особистому кабінеті споживача (за умови його запровадження) та/або в рахунку про сплату послуги за цим договором, у тому числі, якщо оплату за цим договором забезпечує електропостачальник споживача.

Споживач, що не є побутовим, зобов`язаний протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця надати постачальнику послуг комерційного обліку (оператору системи) звіт про покази засобів обліку за розрахунковий місяць. При обладнанні комерційних засобів обліку засобами дистанційної передачі даних, інформація про покази засобів обліку за розрахунковий місяць формується через канали дистанційного зв`язку.

У разі ненадання споживачем звіту про дані комерційних засобів обліку протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця та за відсутності переданої (зчитаної) з них інформації засобами дистанційної передачі даних, а також за відсутності контрольного огляду засобу комерційного обліку протягом розрахункового місяця обсяг спожитої (розподіленої) електричної енергії за розрахунковий місяць визначається розрахунковим шляхом за значенням середньодобового споживання попереднього розрахункового місяця.

Відповідно до Додатку №4 до публічного договору, який розміщено на сайті позивача (пункти 1-3, 8, 13) розрахунок споживача з оператором системи здійснюється у грошовій формі за чинними тарифами, які встановлюються відповідно до положень нормативно-правових документів НКРЕКП, згідно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. Тариф (ціна) за послуги з розподілу електричної енергії на ринку електричної енергії затверджується регулятором та розміщується на офіційному сайті оператора системи. Розрахунковим місяцем (періодом) вважається календарний місяць (з першого по останнє число місяця включно). Платежі за надання послуг з розподілу електричної енергії, послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії, пеня та інші нарахування згідно умов даного договору, оформлені рахунками оператора системи, оплачуються споживачем самостійно протягом 5-ти операційних днів з дня отримання рахунків споживачем. За підсумками розрахункового місяця (періоду) оператор системи оформляє та направляє (надає) споживачу, зокрема акт про прийняття-передавання наданої послуги з розподілу електричної енергії. Оформлений належним чином акт споживач повертає оператору системи у п`ятиденний термін. У разі неповернення споживачем належно підтвердженого акта та відсутності заперечень, останній вважається підтвердженим.

Слід зазначити, що 20 червня 2023 року позивач надіслав на адресу відповідача лист вих.№203-07-2751 від 13.06.2023 з додатками (рахунок №303501/2407663-1 за січень 2023 року та акт про прийняття-передавання товарної продукції від 31 січня 2023 року), що підтверджується наявними у матеріалах справи описом вкладення до цінного листа №175, накладною АТ «Укрпошта» та фіскальним чеком, однак, відповідачем такий акт не підписано, жодних зауважень до акту не надано, а рахунок на суму 1 755,32 грн не оплачено.

Щодо тверджень апелянта про порушення судом норм процесуального права в частині прийняття судом доповнень до відповіді на відзив із новими доказами поза межами строку, встановленого судом, колегія суддів звертає увагу, що частиною 3 ст.277 ГПК України передбачено випадки, за яких порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, разом з тим, апеляційним судом не встановлено таких обставин. Більше того, до доповнень до відповіді на відзив позивач долучив копії платіжних інструкцій в національній валюті №1196 від 29 серпня 2022 року на суму 3 659,61 грн та №1197 від 29 серпня 2022 року на суму 1 963,40 грн, при цьому, сплата таких коштів не заперечувалася відповідачем. Також до інших доповнень до відповіді на відзив позивач долучив копії акту про використану електричну енергію за грудень 2022 року, який підписано самим споживачем та акту контрольного огляду засобів обліку №157103 від 13 січня 2023 року, який також підписаний представником споживача без зауважень. Разом з тим, як вбачається з оскаржуваного рішення, підставою для задоволення позову слугував саме укладений сторонами договір, а також акт про прийняття-передавання товарної продукції від 31 січня 2023 року та рахунок №303501/2407663-1 за січень 2023 року, а не документи, долучені позивачем до доповнень до відповіді на відзив.

Одночасно колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржника про те, що рахунок на оплату сформований позивачем лише 13 червня 2023 року, а не в лютому 2023 року, тобто місяці, що слідує за звітним, оскільки наведене не спростовує факту надання послуг з розподілу електричної енергії у січні 2023 року, більше того, як і зазначено у самому рахунку такий саме надруковано 13 червня 2023 року о 08:54, поряд з тим, такий рахунок формується в електронній формі.

Зазначення в акті та рахунку номеру договору 5284900, який є відмінним від дійсного номеру договору (52849), колегія суддів також не вважає суттєвим, оскільки, відповідачем не доведено належними доказами укладення сторонами іншого договору з номером 5284900, а позивачем належним чином спростовано зазначення саме такого номеру із додаванням двох нулів при веденні електронної бази, та саме такий номер (5284900) автоматично зазначається на документах при їх формуванні з електронної системи. Більше того, відповідачем оплачувалися послуги з розподілу електричної енергії, із зазначенням в призначенні платежу номеру договору саме 5284900.

Щодо відсутності у акті про прийняття-передавання товарної продукції підпису споживача, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про будь-які зауваження споживача до акту, а у відповідності до умов договору оформлений належним чином акт споживач повертає оператору системи у п`ятиденний термін, а у разі неповернення споживачем належно підтвердженого акта та відсутності заперечень, останній вважається підтвердженим.

Також апелянт заперечує розрахунок боргу з розподілу електроенергії, оскільки вважає, що такий підписаний не уповноваженою особою ПрАТ «Львівобленерго», а економістом ВРПЗ Ольгою Щур, однак, такий документ не є підставою для стягнення заборгованості з розподілу електроенергії з відповідача, як зазначено судом вище, такою підставою є договір та акт. Одночасно у вказаному розрахунку не міститься будь-яких математичних розрахунків, а лише зазначено суму нарахування 1 755,32 грн, яка вбачається і з інших доказів, що містяться у матеріалах справи.

Крім цього, посилання скаржника на те, що відсутність у Додатковій угоді до договору №52849 від 22 травня 2012 року дати укладення такої угоди впливає на дійсність договору про надання послуг з розподілу електричної енергії в цілому, є безпідставними, оскільки факт укладення сторонами договору є встановленим та сторонами не заперечувався, як і факт його виконання споживачем, що підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим, в апеляційній скарзі апелянт не погоджується із присудженими до стягнення витратами позивача на професійну правничу допомогу в сумі 2 600 грн, посилаючись на неспівмірність такої суми із ціною позову, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих послуг.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу положень ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За змістом ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У позовній заяві позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, а саме: витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс і які очікує понести, у зв`язку із розглядом справи, становить 5 200 грн.

Повноваження представника позивача адвоката Левицької Ірини Володимирівни підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги серія ВС №1200617 від 14 вересня 2023 року.

На підтвердження надання послуг професійної правничої допомоги представником позивача подано суду, зокрема, договір про надання правничої допомоги №23/9-2 від 14 вересня 2023 року, укладений між Приватним акціонерним товариством «Львівобленерго» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Юріс Консультус" (Адвокатське об`єднання), згідно із п.1.1 якого Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання забезпечувати представництво клієнта у суді та надавати інші види правничої допомоги, а клієнт приймає на себе зобовязання оплачувати надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання доручень клієнта.

У п.1.2 Договору наведено попередню інформацію про справу, а згідно з п.4.1 Договору вартість правничої допомоги становить: авансова оплата 5 200 грн.

Також позивач надав рахунок на оплату №23/128 від 14 вересня 2023 року на суму 5 200 грн (оплата згідно з п.4.1 договору) та платіжну інструкцію в національній валюті №14747 від 21 вересня 2023 року на суму 5 200 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд не присуджувати до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 200 грн, оскільки такі є неспівмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом і обсягом робіт, а також ціною позову.

Згідно з ч.ч.5,6 ст.126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що під час розгляду справи судом першої інстанції адвокатом Левицькою І.В. фактично надана наступна правова допомога: 1) складення відповіді на відзив від 30 листопада 2023 року; 2) складення доповнень до відповіді на відзив від 01 грудня 2023 року; 3) складення доповнень до відповіді на відзив від 15 грудня 2023 року.

Так, за результатами дослідження поданих позивачем доказів, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору та обсягу наданих послуг, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 2 600 грн витрат на правову допомогу, з чим погоджується апеляційний суд.

Поряд з тим, доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі не спростовують наведених вище висновків.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 1 755,32 грн заборгованості, 2 684 грн судового збору та 2 600 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.123, 126, 129, 236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 20 грудня 2023 року у справі №914/2844/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційної частини (місто Київ) без задоволення.

Матеріали справи №914/2844/23 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.