РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.03.2024Справа № 911/3496/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Виконавчого комітету Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 45 657,90 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2023 року Виконавчий комітет Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (далі - Комітет) звернувся до Господарського суду Київської області з вказаним позовом про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) 45 657,90 грн, з яких: 34 726,17 грн - пеня, 7 581,73 грн - інфляційні втрати, 3 350,00 грн - три проценти річних.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування (регламентної виплати).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27 листопада 2023 року матеріали позовної заяви Комітету передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями вищенаведену позовну заяву було передано на розгляд судді Господарського суду міста Києва Павленку Є.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

29 грудня 2023 року на адресу суду від позивача на виконання вимог вказаної ухвали надійшли документи для усунення недоліків позовної заяви.

У період з 2 січня 2024 року по 21 січня 2024 року суддя Павленко Є.В. перебував у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 січня 2024 року вищенаведену позовну заяву Комітету прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/3496/23 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

3 січня 2024 року на електронну пошту суду від МТСБУ надійшов відзив на позовну заяву від 2 січня 2024 року, з посиланням на те, що рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 13 червня 2023 року в справі № 199/9402/22, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року, про стягнення з МТСБУ на користь Комітету 140 055,79 грн регламентної виплати було добровільно виконане відповідачем 30 серпня 2023 року. У свою чергу, МТСБУ не відмовляло у цій виплаті, а лише не погоджувалось з перерахуванням зазначених коштів на рахунок СТО. Заявлена позивачем виплата була спірною і вирішувалася у судовому порядку. Відтак, на думку МТСБУ, підстави для стягнення з нього на користь позивача неустойки у вигляді пені та компенсаційних виплат відсутні. Разом із цим, у відзиві МТСБУ на підставі пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) заявило про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимоги позивача про стягнення 34 726,17 грн пені. Відповідач також зазначав про настання форс-мажорних обставин, які, на його думку, є підставою для звільнення МТСБУ від відповідальності за несвоєчасне виконання вказаного грошового зобов`язання. У зв`язку з вищевказаним, на думку МТСБУ, вимоги позивача є необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

12 січня 2024 року на адресу суду від Комітету надійшла відповідь на відзив від 9 січня 2024 року, у якій позивач вказав, що факт несвоєчасного виконання МТСБУ вищевказаного грошового зобов`язання встановлений у судовому порядку і повторного доведення не потребує. Строк позовної давності щодо вимог про стягнення з МТСБУ пені Комітетом не пропущено, оскільки позовна давність за такою вимогою переривалася у зв`язку зі зверненням позивача до суду про стягнення регламентної виплати. Крім того, за приписами "Прикінцевих та перехідних положень" Господарського кодексу України (далі - ГК України) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Так само, позивач вважає необґрунтованими посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин, які можуть бути підставою для звільнення МТСБУ від відповідальності за несвоєчасне виконання зазначеного грошового зобов`язання.

Жодних інших клопотань та заяв по суті справи від сторін не надходило.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи подання позивачем та відповідачем заяв по суті спору, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи усіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

За приписами частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 13 червня 2023 року в справі № 199/9402/22, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року та набрало законної сили, встановлено, що внаслідок ДТП, яка відбулась 27 липня 2022 року за участю транспортного засобу Volkswagen Caravelle TDI, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована в жодній страховій компанії, та транспортного засобу Fiat Tipo, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , власником якого є Комітет, було пошкоджено автомобіль позивача, внаслідок чого останньому було завдано матеріальні збитки. Оскільки постановою Амур-Нижньодніпровського районного суд міста Дніпропетровська від 7 вересня 2022 року визнано винним у вказаній ДТП ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована, саме на МТСБУ покладається обов`язок за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодувати шкоду, завдану транспортному засобу потерпілого, яким є позивач.

Вказаним рішенням встановлено, що 11 серпня 2022 року позивач направив відповідачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду разом із додатками. Однак, МТСБУ покладені на нього обов`язки щодо своєчасного направлення належного Комітету страхового відшкодування в установлений законом строк - 11 листопада 2022 року, не виконало, а лише направило представнику позивача лист з проханням надати реквізити розрахункового рахунку останнього для здійснення виплати.

Зазначеним рішенням позов Комітету задоволено, стягнуто з МТСБУ на користь позивача 140 055,79 грн страхового відшкодування, 8 000,00 грн витрат на правничу допомогу та 1 400,58 грн судового збору.

Судом в межах розгляду даної справи встановлено, що рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 13 червня 2023 року в справі № 199/9402/22 було виконано відповідачем в добровільному порядку 30 серпня 2023 року. Дана обставина підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції від 30 серпня 2023 року № 975103 на загальну суму 149 456,37 грн.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, Комітет просив суд стягнути з МТСБУ 7 581,73 грн інфляційних втрат та 3 350,00 грн трьох проценти річних, нарахованих на суму основної заборгованості за період з 12 листопада 2022 року по 30 серпня 2023 року, тобто до моменту фактичного виконання рішення суду в справі № 199/9402/22.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. При цьому, чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 15 серпня 2019 року в справі № 910/8625/18.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 1 жовтня 2019 року в справі № 910/12604/18.

Правовідносини, у яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, а тому правовідносини з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, також є грошовим зобов`язанням.

Заявлений Комітетом до стягнення з відповідача розмір інфляційних втрат є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства, позовна вимога про стягнення з МТСБУ вказаної суми підлягає задоволенню.

Оскільки заявлена до стягнення з МТСБУ сума трьох процентів річних не перевищує обрахованих судом сум такої компенсаційної виплати за належний період прострочення грошового зобов`язання, вказана позовна вимога також підлягає задоволенню у визначеному позивачем розмірі.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 34 726,17 грн пені, нарахованої на підставі пункту 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

У той же час відповідно до статті 992 ЦК України страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Враховуючи те, що заявлений Комітетом до стягнення розмір вищезазначеної штрафної санкції не перевищує розрахованої судом суми за належний період прострочення грошового зобов`язання, а також те, що МТСБУ не заперечувало проти наданого позивачем розрахунку та не надало власного контррозрахунку, позов у частині стягнення з відповідача пені є обґрунтованим.

Заперечуючи проти позову в цій частині, відповідач заявив про застосування строків позовної давності щодо нарахованої неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 257, пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з положеннями пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт був також введений в дію на підставі Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX з 2 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", прийнятої відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на всій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, неодноразово було продовжено, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 383 до 30 червня 2023 року включно.

Отже, строк позовної давності по вимогам щодо стягнення штрафних санкцій було продовжено до 30 червня 2023 року.

При цьому, відповідно до пункту 19 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Відтак, з 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності щодо строку звернення до суду з позовом щодо стягнення штрафних санкцій зупинено на строк дії воєнного стану в Україні, який на час розгляду даного спору не закінчився.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що Комітет, подавши позов у грудні 2023 року, не пропустив строк позовної давності щодо стягнення нарахованої пені.

Таким чином, заява відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності в 1 рік є необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, позовна вимога Комітету про стягнення з МТСБУ 34 726,17 грн пені підлягає задоволенню.

Суд також вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для нарахування штрафних санкцій та компенсаційних виплат у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом частини 2 статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з вищенаведеними нормами особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Окрім того, повинен бути наявний елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 1 жовтня 2020 року в справі № 904/5610/19.

Частиною 1 статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, тільки відповідний сертифікат торгово-промислової палати є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.

Проте у порушення приписів чинного законодавства та умов договору на підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав відповідного документа.

У свою чергу, повідомлення Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, на яке посилався відповідач у своєму відзиві, не є належним та допустимим доказом, що підтверджує наявність обставин непереборної сили.

Слід також зазначити, що за частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних, як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19 червня 2019 року в справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року в справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18.

За таких обставин, доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин є необґрунтованими.

Суд також відхиляє аргументи відповідача в частині того, що МТСБУ не відмовляло у здійсненні регламентної виплати, а лише не погоджувалось здійснити передбачену законом виплату на рахунок СТО - фізичної особи - підприємця Губи А.О., оскільки вищевказане не виключає встановленого судовим рішенням факту невиконання МТСБУ свого грошового зобов`язання, передбаченого законом. При цьому, приписами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено лише право відповідача прийняття рішення: або про здійснення регламентної виплати (стаття 36 Закону), або про відмову у здійсненні такої виплати (стаття 37 Закону).

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин позов Комітету підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, місто Київ, Русанівський бульвар, будинок 8; ідентифікаційний код 21647131) на користь Виконавчого комітету Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (52523, Дніпропетровська область, Синельниківський район, село Раївка, вулиця Таланова, будинок 10-А; ідентифікаційний код 41739587) 34 726 (тридцять чотири тисячі сімсот двадцять шість) грн 17 коп. пені, 7 581 (сім тисяч п`ятсот вісімдесят одну) грн 73 коп. інфляційних втрат, 3 350 (три тисячі триста п`ятдесят) грн 00 коп. трьох процентів річних та 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 27 березня 2024 року в зв`язку з перебуванням судді Павленка Є.В. у відпустці в період з 18 березня 2024 року по 26 березня 2024 року.

Суддя Є.В. Павленко