ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2024 р. Справа№ 910/16021/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Козир Т.П.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023

у справі №910/16021/23 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз"

до Головного управління ДПС у м. Києві (відповідач-1),

Державної податкової служби України (відповідач-2),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача,-Товариство з обмеженою відповідальністю "Класика комфорту" (далі-третя особа-1),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів,-Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі-третя особа-2),

про стягнення збитків в розмірі 107 172,75 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" (далі - АТ "Лубнигаз") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві, відповідач-1), Державної податкової служби України (далі - ДПС України, відповідач-2) 107 172,75 грн збитків, посилаючись на те, що внаслідок незаконних рішень відповідачів податкова накладна №5 від 15.08.2022, складена Товариством з обмеженою відповідальністю "Класика комфорту" (далі - ТОВ "Класика комфорту", не була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), що призвело до втрати позивачем права на отримання податкового кредиту у вказаному розмірі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі №910/16021/23 у задоволенні позову Товариства відмовлено у повному обсязі.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив із того, що:

- обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків;

- АТ "Лубнигаз" не є стороною, яка може оскаржувати незаконність рішень та дій відповідачів, в тому числі у межах даної справи, оскільки позивач не є стороною в публічно-правових відносинах між ТОВ "Класика комфорту" і контролюючим органом щодо реєстрації податкових накладних, і правом на таке оскарження наділене саме останній, як сторона таких публічно-правових відносин;

- належним способом захисту для покупця може бути звернення до продавця з позовом про відшкодування збитків, завданих порушенням його обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних;

- платник податків має право вимагати відшкодування шкоди, завданої протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, зокрема якщо це потягло притягнення його до відповідальності контрагентом;

- матеріали справи не містять як доказів визнання незаконним та/або неправомірним рішень відповідачів щодо відмови у реєстрації податкової накладної, так і доказів притягнення ТОВ "Класика комфорту" до відповідальності його контрагентом - АТ "Лубнигаз".

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, АТ "Лубнигаз" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове - про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а також неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим рішення є незаконним та необґрунтованим.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, АТ "Лубнигаз" наголосило на тому, що:

- помилковим є висновок місцевого господарського суду про те, що АТ "Лубнигаз" вимагає від держави відшкодування збитків, спричинених невиконанням контролюючим органом обов`язку з проведення перевірки ТОВ "Класика комфорту";

- суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо обраного позивачем способу захисту та щодо предмета спору, яким є стягнення з Державного бюджету України збитків, заподіяних незаконними рішеннями та діями відповідачів, які призвели до заподіяння збитків;

- вказуючи про відсутність у матеріалах справи №910/16021/23 доказів оскарження у судовому порядку рішень відповідачів, місцевий господарський суд ухилився від оцінки доказів та доводів АТ "Лубнигаз" на підтвердження незаконності рішень та дій відповідачів щодо відмови у реєстрації податкової накладної №5 від 15.08.2022, оскільки ухвалення попереднього судового рішення про визнання протиправними дій (бездіяльності) органу державної влади чи його посадової чи службової особи не є обов`язковим для вирішення даної справи, у якій розглядаються позовні вимоги про відшкодування збитків (шкоди), завданих такими діяннями (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20);

- оскільки оскарження рішення, дії або бездіяльності контролюючого органу як таке, що спрямоване на відновлення суб`єктивного права чи законного інтересу, і вимога про відшкодування шкоди, завданої втратою цього права чи інтересу, є зверненням до конкуруючих способів захисту, одночасно надати які суд не може, а єдиною підставою для втрати позивачем права на отримання податкового кредиту були саме незаконні дії та рішення відповідачів щодо відмови у реєстрації податкової накладної №5 від 15.08.2022, тому сума неотриманого податкового кредиту має бути компенсована саме за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2024 апеляційну скаргу АТ "Лубнигаз" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16021/23. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги АТ "Лубнигаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі № 910/16021/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

25.01.2024 матеріали справи № 910/16021/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Лубнигаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі № 910/16021/23; розгляд скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; учасникам апеляційного провадження встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 19.02.2024.

ДПС України скористалося правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та 14.02.2024 через систему "Електронний суд" ЄСІТС та 20.02.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів до Північного апеляційного господарського суду надійшли два відзиви на апеляційну скаргу позивача, в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач-2 зазначив, що:

- рішення податкових органів, якими відмовлено у реєстрації податкової накладної, не оскаржувалися у судовому порядку, а відтак є чинними;

- у рамках розгляду даної справи не можливо надати правову оцінку правомірності відмови у реєстрації податкової накладної;

- позивачем не доведено всіх елементів складу господарського правопорушення, зокрема протиправної поведінки у діях відповідачів щодо відмови у реєстрації податкової накладної та причинно-наслідкового зв`язку між вказаним діянням та збитками, а відтак позов АТ "Лубнигаз" не підлягає задоволенню у зв`язку з його необґрунтованістю;

- саме ТОВ "Класика комфорту", як продавець (постачальник), залишається відповідальним перед своїм контрагентом (позивачем) у господарській операції за наслідки невчинення дій, необхідних для реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

- до аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі №925/556/21.

ГУ ДПС у м. Києві також скористалося правом, наданим статтею 263 ГПК України, та 20.02.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів подало до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач-1 навів аналогічні аргументи, що й відповідач-2, посилаючись також на висновки Великої Палати Верховного Суду, сформовані у постанові від 01.03.2023 у справі №925/556/21.

Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - ГУ ДКС у м. Києві) скористалося правом, наданим статтею 263 ГПК України, та 16.02.2024 через електронну пошту та 26.02.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів до Північного апеляційного господарського суду надійшли два відзиви на апеляційну скаргу позивача, в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, третя особа-2 навела аналогічні аргументи, що й відповідачі 1, 2, посилаючись також на висновки Великої Палати Верховного Суду, сформовані у постанові від 01.03.2023 у справі №925/556/21.

Колегією суддів встановлено, що вищезазначений відзив ГУ ДКС у м. Києві, який надійшов 26.02.2024, поданий із пропуском строку, встановленого ухвалою апеляційного господарського суду від 30.01.2024 у даній справі, оскільки був зданий до відділу поштового зв`язку 21.02.2024.

Відповідно до частин 1-3 статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи незначне пропущення процесуального строку, з метою повного, всебічного та об`єктивного перегляду оскаржуваного рішення в апеляційному оскарженні, забезпечення рівності прав та обов`язків усіх учасників процесу, дотримання принципів диспозитивності та пропорційності, закріплених положеннями статей 7, 13, 14, 15 ГПК України, колегія суддів, керуючись приписами частини 2 статті 119 ГПК України, дійшла висновку про необхідність продовження за власною ініціативою строку на подачу поданого третьою особою-2 відзиву на апеляційну скаргу до 21.02.2024.

ТОВ "Класика комфорту" не скористалося правом, наданим статтею 263 ГПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Разом із цим, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина 3 статті 263 ГПК України).

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено місцевим господарським судом, 28.02.2022 між АТ "Лубнигаз" (далі за текстом договору - замовник) та ТОВ "Класика комфорту" (далі за текстом договору - підрядник) було укладено договір про закупівлю робіт №28/07-2022, відповідно до пункту 1.1. якого підрядник зобов`язався на свій ризик з власного матеріалу виконати роботи по заміні трубопровідної арматури, код ДК 021:2015-45230000-8 Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг: вирівнювання поверхонь (далі - роботи) на газопроводах, відповідно до вимог чинних нормативних документів, а замовник - прийняти та оплатити такі роботи відповідно до умов цього договору.

Склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені Технічними вимогами і якісними характеристиками (Додаток №1), Договірною ціною (Додаток №2) та Графіком виконання робіт (Додаток №3), які є невід`ємною частиною цього правочину (пункт 1.2. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору загальна вартість виконуваних робіт за цією угодою згідно із Договірною ціною (Додаток №2) становить 643 036,52 грн в т.ч. ПДВ 20% - 107172,75 грн.

Ціна договору є твердою і не може змінюватися в ході його виконання, якщо інше не передбачено цим Договором та чинним законодавством. Ціна Договору може бути знижена за згодою сторін без зміни передбачених Договором обсягу робіт та інших умов виконання договору (пункт 3.2. договору).

За умовами пункту 3.4. договору оплата за цим правочином проводиться на умовах відтермінування розрахунку на протязі 120 календарних днів з моменту прийняття робіт, що підтверджується актами приймання виконаних робіт та довідками про вартість виконаних робіт, перераховує на розрахунковий рахунок підрядника суму вартості прийнятих робіт.

При складанні актів приймання виконаних робіт та довідок про вартість виконаних робіт та довідок про вартість виконаних робіт використовуються форми документів КБ-2в та КБ-3.

У відповідності до пункту 4.1. договору підрядник зобов`язується виконати роботи до 31.12.2022 з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником графіку виконання робіт (Додаток №3), що додається до цього Договору та є невід`ємною його частиною.

Місце виконання робіт визначено в Додатку №1 до договору (пункт 4.3. договору).

Згідно з пунктом 5.1. договору передача виконаних робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт по кожному об`єкту окремо, підписаними уповноваженими представниками сторін.

Разом з актом приймання виконаних робіт підрядник надає замовнику повний комплект виконавчої документації за звітний період, оформленої належним чином, відповідно до вимог чинних нормативних документів у галузі будівництва.

Замовник протягом 5 робочих днів перевіряє достовірність отриманих акту приймання виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт в частині фактично виконаних робіт, їх відповідність показникам якості, комплектність виконавчої документації, та у разі відсутності явних недоліків, підписує його в рамках цього ж строку, або направляє мотивоване заперечення проти такого підписання.

При прийманні виконаних робіт замовник може витребувати сертифікати/паспорти на застосовані матеріали, документи, що підтверджують вартість матеріалів, розрахунки на інші витрати та іншу документацію, визначену чинним законодавством.

Підпунктом 6.3.4. пункту 6.3 договору узгоджено, що підрядник зобов`язаний відшкодувати відповідно до законодавства та цього договору завдані замовнику збитки.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 з дати підписання. В частині гарантійних зобов`язань договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (пункт 9.8. договору).

29.07.2022 ТОВ "Класика комфорту" виставило АТ "Лубнигаз" рахунок на оплату №73 від вказаної дати на суму 643 036,52 грн в т.ч. ПДВ - 107 172,75 грн (т. 1, а.с. 49), який 15.08.2022 було повністю оплачено позивачем, що підтверджується платіжним дорученням №1820 від 15.08.2022 (т. 1, а.с. 52).

15.08.2022 ТОВ "Класика комфорту" (підрядником) було складено податкову накладну №5 (т. 1, а.с. 54-57).

30.08.2022 вищезазначену податкову накладну було подала її до податкового органу для реєстрації в ЄРПН, що підтверджується квитанцією від 30.08.2022 про прийняття податкової накладної за реєстраційним номером (т. 1, а.с. 58).

Зі змісту вказаної квитанції вбачається, що податкова накладна №5 від 15.08.2022 була прийнята, але її реєстрація зупинена на підставі пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України). У зв`язку з цим запропоновано ТОВ "Класика комфорту" надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

20.09.2022 ТОВ "Класика комфорту" надано пояснення щодо підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній №5 від 15.08.2022.

23.09.2022 ГУ ДПС у м. Києві прийнято рішення №7381760/36100693 про відмову у реєстрації податкової накладної №5 від 15.08.2022 на суму 643 036,52 грн, з яких 107 172,75 грн ПДВ через ненадання третьою особою-1 копій розрахункових документів та/або банківських виписок з особових рахунків, а саме: "платіжне доручення не завірене (не містить печатки банку)" (т. 1, а.с. 62, 63)".

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ "Класика комфорт" звернулося до ГУ ДПС у м. Києві зі скаргою від 28.09.2022 (т. 1, а.с. 64-67) на рішення №7381760/36100693 від 23.09.2023 про відмову в реєстрації податкової накладної.

За результатами розгляду вищезазначеної скарги 06.10.2022 ДПС України прийнято рішення №51462/36100693/2 (т. 1, а.с. 68), яким скаргу залишено без задоволення, а рішення комісії регіонального рівня - без змін. Рішення обґрунтоване ненаданням третьою особою-1 копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних.

Оскільки податкова накладна від 15.08.2022 №5 не була зареєстрована в ЄРПН внаслідок прийняття відповідачами незаконних рішень, АТ "Лубнигаз" звернулося з даним позовом до суду про стягнення з відповідачів збитків у формі неодержаного податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 107 172,75 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи із нижчезазначеного.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками згідно із частиною другої цієї статті є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 статті 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статті 1173, 1174 ЦК України передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є необхідними для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: 1) неправомірні дії цього органу, 2) наявність шкоди та 3) причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає, оскільки відсутній склад цивільного правопорушення.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконане боржником.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а збитки - наслідком такої протиправної поведінки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18.

Відповідно до пункту 114.1 статті 114 ПК України особа, чиї права та/або законні інтереси порушено, має право на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб.

Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, відшкодовується державою за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини контролюючого органу, його посадових (службових) осіб.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника про те, що ухвалення попереднього судового рішення про визнання протиправними дій (бездіяльності) державного виконавця не є обов`язковим для вирішення іншої справи, у якій розглядаються позовні вимоги про відшкодування збитків (шкоди), завданих такими діяннями, оскільки законодавство не містить обмежень у засобах доказування обставин, що можуть свідчити про протиправність діянь державного виконавця, а господарський суд може самостійно встановити наявність чи відсутність складу відповідного цивільного правопорушення, яке стало підставою для звернення до суду, шляхом оцінки наданих сторонами доказів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №910/6355/20.

Керуючись наведеним вище правовим регулюванням спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що для застосування деліктної відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою, а тому питання наявності/відсутності такої складової цивільного правопорушення як вина ДПС України не підлягає дослідженню в межах даної справи. Отже, для притягнення ДПС України до відповідальності у вигляді стягнення збитків необхідним є наявність усіх трьох умов, тобто, окрім неправомірних рішень, доведенню підлягає наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними рішеннями і заподіяною шкодою.

Як у своєму позові, так і в апеляційній скарзі, АТ "Лубнигаз" вказувало, що воно зазнало збитків у формі неодержаного податкового кредиту суми ПДВ у розмірі 107 172,75 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.181 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

3а змістом пунктів 198.1, 198.2 статті 198 цього Кодексу до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За приписами пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці 1 цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з ЄРПН, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму ПДВ на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН з порушенням терміну реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в ЄРПН, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Чинне законодавство не передбачає реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН покупцем/замовником послуг, отже з огляду на положення статті 201 ПК України саме на підрядника - ТОВ "Класика комфорту" покладено обов`язок скласти та зареєструвати в ЄРПН податкову накладну та/або розрахунки коригування до такої податкової накладної.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2024 у справі №906/267/23.

Колегія суддів зазначає, що з 01.01.2015 покупець товарів/послуг не може включити ПДВ за відповідну операцію до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої у ЄРПН продавцем податкової накладної (крім випадків, встановлених податковим законодавством, коли підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, є інші документи (див. пункт 201.11 статті 201 ПК України), а звернення з передбаченою пунктом 201.10 статті 201 ПК України скаргою на продавця є лише підставою для проведення контролюючим органом документальної перевірки для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку. Можливість подання платником податку скарги на продавця/покупця передбачена саме з метою зобов`язання останнього контролюючим органом до вчинення дій із коректного відображення у ЄРПН складених податкових накладних за результатами проведеної перевірки.

При цьому обов`язок проведення вказаної вище документальної перевірки продавця виникає у контролюючого органу в силу закону - пункту 201.10 статті 201 ПК України, однак цей обов`язок не перед покупцем і йому не кореспондує право покупця вимагати проведення перевірки.

Отже, з 01.01.2015 ПК України не встановлює для платника ПДВ механізму, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати.

Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН. Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.06.2019 у справі №908/1568/18 зробила висновок про те, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Тому позовна вимога покупця про зобов`язання продавця здійснити таку реєстрацію не є способом захисту у господарських правовідносинах і не підлягає розгляду в суді жодної юрисдикції. Натомість належним способом захисту для покупця може бути звернення до продавця з позовом про відшкодування збитків, завданих порушенням його обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17).

Ураховуючи викладене, збільшення податкового кредиту є майновим інтересом покупця товарів/послуг, який з 01.01.2015 за загальним правилом реалізовується після виконання продавцем в публічно-правових відносинах з державою обов`язку скласти та зареєструвати в ЄРПН податкову накладну, адже із цим пов`язується виникнення у покупця права на віднесення відповідних сум ПДВ до податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №925/556/21.

Отже, формування у АТ "Лубнигаз" податкового кредиту з податку на додану вартість було би можливим, якщо ТОВ "Класика комфорту" зареєструвало би податкову накладну із господарської операції, та, відповідно, неможливість зменшення податкового зобов`язання на вказану суму, яка фактично є збитками позивача.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, 28.02.2022 між АТ "Лубнигаз" та ТОВ "Класика комфорту" було укладено договір про закупівлю робіт №28/07-2022, відповідно до пункту 3.1. якого загальна вартість виконуваних робіт за цією угодою становить 643 036,52 грн в т.ч. ПДВ 20% - 107172,75 грн.

30.08.2022 ТОВ "Класика комфорту" (підрядник) подало податкову накладну №5 від 15.08.2022 для реєстрації в ЄРПН, що підтверджується квитанцією від 30.08.2022 про прийняття податкової накладної за реєстраційним номером (т. 1, а.с. 58).

Зі змісту вказаної квитанції вбачається, що податкова накладна №5 від 15.08.2022 була прийнята, але її реєстрація зупинена на підставі пункту 201.16 статті 201 ПК України. У зв`язку з цим запропоновано ТОВ "Класика комфорту" надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

20.09.2022 ТОВ "Класика комфорту" надано пояснення щодо підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній №5 від 15.08.2022.

23.09.2022 ГУ ДПС у м. Києві прийнято рішення №7381760/36100693 про відмову у реєстрації податкової накладної №5 від 15.08.2022 на суму 643 036,52 грн, з яких 107 172,75 грн ПДВ через ненадання третьою особою-1 копій розрахункових документів та/або банківських виписок з особових рахунків, а саме: "платіжне доручення не завірене (не містить печатки банку)" (т. 1, а.с. 62, 63)".

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ "Класика комфорту" звернулося до ГУ ДПС у м. Києві зі скаргою від 28.09.2022 (т. 1, а.с. 64-67) на рішення №7381760/36100693 від 23.09.2023 про відмову в реєстрації податкової накладної.

За результатами розгляду вищезазначеної скарги 06.10.2022 ДПС України прийнято рішення №51462/36100693/2 (т. 1, а.с. 68), яким скаргу залишено без задоволення, а рішення комісії регіонального рівня - без змін. Рішення обґрунтоване ненаданням третьою особою-1 копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних.

За доводами апелянта, внаслідок прийняття відповідачами вищезазначених рішень ТОВ "Класика комфорт" не змогло зареєструвати податкову накладну №5 від 15.08.2022 в ЄРПН, що зумовило неодержання АТ "Лубнигаз" податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 107 172,75 грн.

Водночас, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією місцевого господарського суду про те, що покупець/замовник (АТ "Лубнигаз") не є стороною публічно-правових відносин між продавцем/підрядником (ТОВ "Класика комфорт") і контролюючим органом (відповідача 1, 2) щодо реєстрації податкової накладної №5 від 15.08.2022 в ЄРПН. До моменту виникнення права на включення суми ПДВ за операцію з виконання робіт до складу податкового кредиту взаємодія держави в особі податкових органів і замовника (АТ "Лубнигаз") зводиться лише до можливості останнього подати на підрядника (ТОВ "Класика комфорт") скаргу, що в силу пункту 201.10 статті 201 ПК України зумовлює лише обов`язок контролюючого органу провести документальну перевірку підрядника, спонукати виконати який замовник не може.

Як наслідок, такий замовник (АТ "Лубнигаз") також не може вимагати від держави відшкодування збитків, спричинених невиконанням контролюючим органом обов`язку з проведення перевірки, оскільки цей обов`язок контролюючий орган має не перед замовником і його невиконання не вважається таким, що порушує якесь конкретне право платника податків.

Оскільки саме від підрядника (ТОВ "Класика комфорту"), який має визначений законом обов`язок вчинити дії, необхідні для реєстрації податкової накладної №5 від 15.08.2022 в ЄРПН (а також може у необхідних випадках ефективно оскаржити рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, які перешкодили виконати цей обов`язок), залежить реалізація замовником (АТ "Лубнигаз") означеного вище майнового інтересу - збільшення податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 107 172,75 грн, підрядник (ТОВ "Класика комфорту") залишається відповідальним перед своїм контрагентом (замовником - АТ "Лубнигаз") у господарській операції за наслідки невчинення цих дій.

Якщо перешкодою для вчинення ТОВ "Класика комфорту" дій, необхідних для реєстрації податкової накладної у ЄРПН, було незаконне рішення, дія чи бездіяльність податкового органу, то держава може бути притягнута до відповідальності перед підрядником (ТОВ "Класика комфорт") за спричинену цим шкоду, зокрема, в результаті притягнення останнього до відповідальності його контрагентом - замовником - АТ "Лубнигаз".

Оскарження рішення, дії або бездіяльності контролюючого органу як таке, що спрямоване на відновлення суб`єктивного права чи законного інтересу, і вимога про відшкодування шкоди, завданої втратою цього права чи інтересу, є зверненням до конкуруючих способів захисту, одночасно надати які суд не може.

У зв`язку із цим у статті 114 ПК України, яка регулює особливості відносин з відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, підпункт 114.3.2. пункту 114.2 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, може включати, зокрема, додаткові витрати, понесені платником податку внаслідок протиправних рішень, дій чи бездіяльності контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб (зокрема, штрафні санкції, сплачені контрагентам платника податку).

Отже, законодавець установив механізм, за яким платник податків має право вимагати відшкодування шкоди, завданої протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, зокрема якщо це потягло притягнення його до відповідальності контрагентом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №925/556/21.

За частиною 4 статті 45 ГПК України відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (пункт 8.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/15792/20). При цьому неналежний відповідач - це особа, щодо якого судом під час розгляду справи встановлено, що він не є зобов`язаною за вимогою особою.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах №570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц).

За власною ініціативою суд не може залучити до участі в справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (наведену правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №910/7122/17).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що ГУ ДПС в м. Києві та ДПС України не є належними відповідачами у даній справі, оскільки покупець/замовник (АТ "Лубнигаз") не є стороною публічно-правових відносин між продавцем/підрядником (ТОВ "Класика комфорт") і контролюючим органом (відповідача 1, 2) щодо реєстрації податкової накладної №5 від 15.08.2022 в ЄРПН, так як обов`язок підрядника зареєструвати податкову накладну є обов`язком останнього у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед замовником - позивачем.

У випадку притягнення позивачем до відповідальності підрядника (ТОВ "Класика комфорт"), саме останній матиме можливість притягнути державу до відповідальності, якщо перешкодою для вчинення третьою особою-1 дій, необхідних для реєстрації податкової накладної у ЄРПН, було незаконне рішення, дія чи бездіяльність податкового органу.

Доводи позивача щодо пропущення ТОВ "Класика комфорт" строку для звернення до адміністративним позовом не беруться колегією суддів до уваги, оскільки виходять за межі предмету розгляду даної господарської справи. Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що третя особа-1 є самостійним суб`єктом господарювання і саме їй належить диспозитивне право на звернення до суду за захистом свого порушеного права. Кожна юридична особа самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За вказаних обставин, оскільки ГУ ДПС в м. Києві та ДПС України не є належними відповідачами у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, а відтак відсутня й необхідність у дослідженні всіх складових господарської відповідальності.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апелянта про ухвалення господарським судом рішення з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість викладених в оскаржуваному рішенні висновків суду. При цьому, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що для застосування деліктної відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність попереднього судового рішення про визнання протиправними дій (бездіяльності) контролюючого органу (його посадових (службових) осіб) не є необхідним для вирішення іншої справи, у якій розглядаються позовні вимоги про відшкодування збитків (шкоди), завданих такими діяннями, втім протилежний помилковий висновок місцевого господарського суду не призвів до неправильного вирішення спору.

Також колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі №910/16021/23 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга АТ "Лубнигаз" має бути залишена без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому відповідно до пункту 13 частини 2 статті 3 ЗУ "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

У зв`язку з цим колегія суддів зазначає, що порядок повернення судового збору визначений статтею 7 Закону України "Про судовий збір" та Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787.

Керуючись статтями 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Лубнигаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі №910/16021/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 у справі №910/16021/23 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/16021/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Т.П. Козир

О.В. Агрикова