СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Харків Справа № 917/1951/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Стойка О.В., суддя Медуниця О.Є. , суддя Попков Д.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Державної податкової служби України, м. Київ в особі відокремленого підрозділу Головного управління Державної податкової служби України, м. Полтава на рішення господарського суду Полтавської області від 22.12.2023 року у справі №917/1951/23,

за позовом - Державної податкової служби України, м. Київ в особі відокремленого підрозділу Головного управління Державної податкової служби України, м. Полтава

до - Товариства з обмеженою відповідальністю Асанара, м. Богуслав

про - стягнення 20 514,24 грн,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Державна податкова служба України в особі відокремленого підрозділу Головного управління Державної податкової служби України (далі -Позивач) звернулась до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Асанара (далі - Відповідач) про стягнення 20 514,24 грн штрафних санкцій за невиконання зобов`язання з поставки товару за Договором № 89 від 18.05.2023, з яких 13 987,00 грн пені, 6 527,24 штрафу.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 22.12.2023 року у справі №917/1951/23 позов задоволений в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача - 9790 грн 00 коп. пені, 4569 грн 00 коп. штрафу та 2684 грн 00 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням в частині зменшення розміру пені та відмови в стягненні решти її суми, вважаючи його таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, Позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Полтавської області від 22.12.2023 у справі №917/1951/23 в цій частині скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути пеню в повному обсязі.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про зменшення розміру штрафних санкцій:

- не надав належної оцінки обставинам, які є необхідними для висновку про зменшення штрафних санкцій, зокрема, щодо балансу сторін та інших конкретних обставини справи;

-Відповідач не вжив жодних заходів щодо намагання приступити до виконання договору у зв`язку з подорожчанням товару та ризиком зазнати збитки, хоча від дати укладення договору до відмови від виконання пройшло 12 днів;

-Договір укладений за результатами відкритих торгів, тому Відповідач мав можливість визначитися з його умовами та прорахувати ризики;

-наявність судових проваджень відносно Відповідача свідчить про його недобросовісність та системність неправомірних дій;

-посилання на фінансовий стан не є підставою до зменшення розміру пені, оскільки заняття підприємництвом завжди містить ризики;

- використання Позивачем результатів отриманого за Договором не має комерційного інтересу, а неналежне виконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки захисних носіїв особистого ключа має негативний вплив на діяльність Позивача;

- судом не враховано мету неустойки як стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, що має обов`язковий для учасників правовідносин характер;

- Відповідачем повідомлено про неможливість виконання Договору вже після перебігу строку його виконання.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду у справі №917/1951/23 від 05.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на означене судове рішення та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи у строк до 19.02.24р. (включно). Вказаною ухвалою повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі частини 10 статті 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.03.24р. відмовлено у задоволенні клопотання Позивача про розгляд справи в загальному позовному провадженні з викликом сторін за мотивами його необґрунтованості, оскільки перегляд рішення суду справи в апеляційному порядку не передбачений в загальному позовному провадженні, а посилання апелянта на необхідність повного та детального вивчення обставин справи та ретельного дослідження наявних доказів не є підставою до зміни визначеного порядку розгляду, оскільки повний та всебічний розгляд справи є обов`язком суду в будь-якому разі.

Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст. 8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

- укладення між сторонами договору № 89 від 18.05.2023 (далі Договір), відповідно до умов якого Відповідач зобов`язався поставити Позивачу у власність захисні носії особистого ключа (згідно з кодом ДК 021:20-0 Комп`ютерне обладнання) відповідно до Специфікації - захисні носії особистого ключа SecureToken- 338M в кількості 123 шт, ціна за одиницю 631,75 грн без ПДВ, на загальну суму 93 246,30 грн з ПДВ (далі- Товар), а Позивач прийняти і оплатити такий товар на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1 Договору);

- відсутність здійснення поставки товару у встановлений п.4.2 Договору строк;

- повідомлення Відповідачем Позивачу листом від 31.05.2023 про неможливість здійснення поставки товару через подорожчання товару на ринку та пропонування укладення додаткової угоди про розірвання Договору;

- направлення Позивачем Відповідачу вимоги від 11.07.2023 про сплату у добровільному порядку штрафу та пені;

- укладення сторонами Додаткової угоди № 1 від 23.11.2023 про розірвання Договору на підставі його п. 6.2.1 у зв`язку з невиконанням Відповідачем взятих на себе зобов`язань.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Із посиланням на п. 7.3 Договору Позивач заявив до стягнення з Відповідача штрафні санкції за прострочення поставки товару, зокрема 13 987,00 грн пені за порушення строків виконання зобов`язання за період з 30.05.2023 по 26.10.2023 та 6 527,24 грн штрафу за прострочення строків виконання зобов`язання понад тридцять днів.

Відповідач в суді першої інстанції не заперечував по суті позовних вимог, стверджував про зміну істотних умов Договору щодо ціни товару з моменту його укладення, через що він не зміг виконати Договір, але вчасно повідомив про настання таких обставин Позивача, направивши пропозицію про розірвання Договору. Просив зменшити розмір штрафних санкцій, посилаючись на свідоме безпідставне зволікання з боку Позивача з розірванням Договору з метою збільшення розміру пені, відсутність збитків останнього та наявність негативних наслідків лише для Відповідача, розмір штрафних санкцій, що складає одну четверту ціни Договору, тяжкий фінансовий стан підприємства.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість, але зменшив розмір штрафних санкцій на 30%, стягнувши 9790,00 грн пені та 4569,00 грн. штрафу в порядку ст.233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Предметом апеляційного оскарження є саме висновок суду першої інстанції щодо зменшення суми штрафних санкцій, а встановлені обставини справи та висновки суду в іншій частині вимогами та доводами апеляційної скарги не охоплюються.

Судова колегія переглядає рішення суду лише в межах зазначених доводів та вимог у відповідності до приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, відтак обґрунтованість рішення суду в частині задоволення решти позовних вимог колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.п. 4.1,4.2 Договору, постачальник починає виконання зобов`язань за цим Договором з дня його підписання, а строк поставки Товару визначений 10 календарними днями з дати підписання цього Договору.

Враховуючи приписи ст. ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України та п. 4.2 Договору останнім днем строку поставки Товару є 29.05.2023.

Умовами п. 7.3 Договору передбачено, що у випадку порушення строків виконання зобов`язань постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Судом першої інстанції встановлено, що прострочення Відповідачем виконання зобов`язання з поставки Товару на суму 93 246,30 грн почалось з 30.05.2023, а з огляду на розірвання Договору відповідно до Додаткової угоди № 1 від 23.11.2023 до Договору (а.с. 101) зобов`язання Відповідача поставити Товар припинилося з 23.11.2023.

За порушення строків оплати на підставі п. 7.3. Договору Позивач здійснив нарахування 13 987,00 грн пені, нарахованої за період з 30.05.2023 по 26.10.2023 (за 150 календарних днів), та 6 527,24 грн штрафу за прострочення строків виконання зобов`язання понад тридцять днів.

Перевіривши проведений Позивачем розрахунок заявлених сум пені та штрафу, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані розрахунки проведені вірно та відповідають умовам чинного законодавства, цей висновок сторонами не оспорюється.

Разом з тим, з огляду на наявність клопотання Відповідача, суд першої інстанції зменшив розмір штрафних санкцій на 30 %, врахувавши, що:

-Відповідач невідкладно повідомив Позивача про неможливість здійснення поставки;

-Позивачем не надано доказів понесення ним збитків внаслідок такого невиконання;

-сума штрафних санкцій становить одну четверту від загальної суми Договору;

-заявлений розмір штрафних санкцій становить майже 10% від прибутку підприємства Відповідача.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені та штрафу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 ГК України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України та 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 904/4685/18 від 21.11.2019 у справі № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконати основне зобов`язання, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18.

Штраф та пеня мають на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не можуть становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для постачальника, а для боржника - фактором втрати чи поглиблення його економічної (фінансової) неспроможності.

Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 по справі №7-рп/2013.

Враховуючи інтереси обох сторін, майновий стан Відповідача (штраф становить 10% від доходів), відсутність доказів того, що порушення зобов`язання Відповідачем завдало збитків Позивачу чи іншим учасникам господарських відносин, а також розмір нарахованої пені та штрафу, що складає одну четверту від загальної суми Договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зменшення розміру пені та штрафу, що підлягає стягненню з Відповідача на 30 % від заявлених до стягнення сум з 13987,00 грн до 9790,00 грн та з 6527,24грн. до 4569,00 грн. відповідно.

Крім того, проаналізувавши обставини справи, судова колегія враховує поведінку обох сторін в спірних правовідносинах, зокрема, ту обставину, що отримавши 01.06.2023 року повідомлення Відповідача про неможливість виконання зобов`язання, що направлене ним негайно після закінчення строку на таке виконання, Позивач безпідставно зволікав з відповіддю на пропозицію щодо розірвання договірних відносин, повідомивши Відповідача про фактичне прийняття такого рішення лише 23.11.2023 року, тобто майже через півроку.

До цього часу Позивач листом від 11.07.2023 вимагав від Відповідача не виконання зобов`язання в натурі або відшкодування збитків, що пов`язанні з неправомірною відмовою від виконання , а сплату штрафних санкцій, розмір яких збільшувався пропорційно періоду зволікання Позивача з визначенням щодо подальшої дії Договору через повідомлення Відповідача про неможливість його виконання та припинився саме з надісланням Позивачем Відповідачу додаткової угоди про розірвання Договору, яка останнім була негайно підписана.

Такі дії Позивача є недобросовісною поведінкою, оскільки свідчать про навмисне затягування вирішення питання щодо подальшої дії Договору з метою стягнення з Відповідача надмірних грошових сум у якості штрафних санкцій та спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюючи їх на несправедливо непомірний тягар для останнього та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків для себе.

Про наявність будь-яких обставин, що свідчать про намагання Позивача вжити заходи до отримання необхідного йому товару за Договором у зазначений період- останнім не заявлено, отже доводи Позивача про негативний вплив на його через відсутність поставки захисних носіїв особистого ключа не є обґрунтованими.

Отже доводи апеляційної скарги є необгрунтованими.

Дії Відповідача з направлення листа від 31.05.2023 розцінюються апеляційним судом як невідкладене в розумінні ч.2 ст. 226 ГК України повідомлення сторони, яка порушила своє зобов`язання та напевно знає, що не зможе його виконати.

Твердження Позивача про наявність судових проваджень у відношенні Відповідача не можуть бути свідченням недобросовісності останнього, оскільки це вказує лише на наявність у нього процесуальних прав та обов`язків учасника відповідних справ.

Інших підстав до оскарження рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Полтавської області від 22.12.2023 року у справі №917/1951/23 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду при ухваленні оспорюваного рішення, які в силу вимог ч. 3 ст. 277 ГПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення - судовою колегією не встановлено.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Полтавської області від 22.12.2023 року у справі №917/1951/23 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга

без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський

суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України, м. Київ в особі відокремленого підрозділу Головного управління Державної податкової служби України, м. Полтава на рішення господарського суду Полтавської області від 22.12.2023 року у справі №917/1951/23- залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 22.12.2023 року у справі №917/1951/23 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на Державну податкову службу України, м. Київ в особі відокремленого підрозділу Головного управління Державної податкової служби України, м. Полтава.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Д.О. Попков