ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" березня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/1295/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Пінтеліної Т.Г. при секретарі судового засідання Боднарук І.В., розглянувши справу № 916/1295/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" (77300, Івано-Франківська область, Калуський район, м. Калуш, вул. Промислова, 7, )

до відповідача: Приватного підприємства "Екофреш" (вул.Комплекс будівель, 6, Роздольне, Каховський район, Херсонська область,74840, )

про стягнення 1475864 грн.;

та зустрічної позовної заяви від 15.06.2023р. (вх.№ 2998/23) за зустрічним позовом: Приватного підприємства "ЕКОФРЕШ" (74840, Херсонська область, Каховський район, с. Роздольне, Комплекс будівель, буд. 6, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт"(77300, Івано-Франківська область, Калуський район, м. Калуш, вул. Промислова, 7, )

про визнання договору № 283 від 05.05.2021р. недійсним в частині

За участю представників

від ПП Екофреш Гамей В.В., за ордером;

від ТОВ "Торгівельний дім "Євротрубпласт" не з`явився;

ВСТАНОВИВ :

ТОВ "Торгівельний дім "Євротрубпласт" (ідентифікаційний код юридичної особи , м.Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300, вул.Промислова,7 ) звернувся з позовом до ПП "Екофреш" (ідентифікаційний код юридичної особи , с.Роздольне, Каховський район, Херсонська область, 74840, вул.Комплекс будівель, буд.6 ) та просить стягнути з відповідача 702 094,55грн. основного боргу, 340 362,81грн.неустойки, 229 621,92грн. процентів річних, 203 784,72грн. інфляційних втрат, та стягнути 22 137,96грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою від 30.03.2023р. було відкрито провадження у справі № 916/1295/23 та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Село Роздольне, де зареєстровано місцезнаходження ПП «ЕКОФРЕШ», належить до Каховської міської територіальної громади.

Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.22р. № 309 (із змінами), територія Каховської міської територіальної громади з 24.02.22р. по сьогодні належить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

АТ «Укрпошта» не обслуговує тимчасово окуповані території України.

Повідомлення про відкриття провадження у справі № 916/1295/23р. розміщено на веб-порталі Судова влада України 05.04.2023р. (а.с.33).

Ухвалу від 05.05.2023р. про відкладення розгляду справи також розміщено на веб-порталі Судова влада України 15.05.2023р. (а.с.39).

Ухвалою від 22.05.2023р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 12.06.2023р.

05.06.2023р. за вх.№ 18424/23 через підсистему Електронний суд надійшла заява представника ПП Екофреш про вступ у справу.

09.06.2023р. до канцелярії суду надійшло клопотання представника відповідача про повернення на стадію підготовчого провадження.

У судовому засіданні 23.06.2023р. суд розглянув та задовольнив клопотання відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження, замінив судове засідання щодо розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням, підготовче засідання призначив на 15.08.2023р.

Станом на 15.08.2023р. (з 23.06.2023р.) від ТОВ Торгівельний дім "Євротрубпласт" до суду не надходило відповіді на відзив ПП Екофреш. Підготовче засідання було відкладено на 04.09.2023р.

В судове засідання 04.09.2023р. в режимі відеоконференції прибув представник ПП Екофреш, представник ТОВ Торгівельний дім "Євротрубпласт" в судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив.

В день судового засідання, лише 04.09.2023р. через систему Електронний суд від ТОВ Торгівельний дім "Євротрубпласт" надійшли відзив на зустрічну позовну заяву (вхідний № 30187/23) та відповідь на відзив (вхідний № 30189/23).

На клопотання представника ПП Екофреш розгляд справи відкладено на 19.09.2023р. для ознайомлення з даними документами, та подання відповідей та можливих заперечень.

Ухвалою від 19.09.2023р. підготовче засідання було відкладено на 10.10.2023р.

Керуючись ст.ст.120,182,183,202,234 ГПК України, суд ухвалою від 10.10.2023р. закрив підготовче провадження по справі, призначив справу до розгляду по суті на 13.11.2023 р.

В судовому засіданні 13.11.2023р. оголошено перерву до 05.12.2023р. Проте призначене засідання не відбулось у зв"язку з з хакерською атакою на інформаційні (автоматизовані), електронні комунікаційні мережі і ресурси (кібер.атака) на Господарський суд Одеської області, повним припиненням функціювання документообігу суду у період з 30.11.2023р. по 08.12.2023р., та наступним поступовим відновленням документообігу.

Ухвалою від 15.12.2023р. розгляд справи призначено на 06.02.2024р.

05.02.2024р. до канцелярії суду надійшло клопотання представника Приватного підприємства "ЕКОФРЕШ" про витребування доказів ( за вх. № 4736/24).

Ухвалою від 06.02.2024р. суд відклав підготовче засідання на 29.02.2024р., клопотання Приватного підприємства "ЕКОФРЕШ" від 05.02.2024р. за вх. № 4736/24 про витребування доказів задовольнив, витребував у Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" (77300, Івано-Франківська область, Калуський район, м. Калуш, вул.Промислова,7, ) інформацію про кінцевого бенефіціарного власника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт"; інформацію про наявність арешту корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" в межах кримінальних проваджень; пояснення щодо пов`язаності Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" з громадянином російської федерації Горіловським Мироном Ісаковичем.

28.02.2024р. за вхідним № 8276/24 ТОВ "Торгівельний дім "Євротрубпласт" надіслав витребувані судом докази.

28.02.2024р. за вхідним № 8375/24 від ТОВ "Торгівельний дім "Євротрубпласт" надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, у зв`язку з відсутністю можливості у Позивача забезпечити участь представника в судовому засіданні. Згідно з вимогами ч.3 ст.196ГПК України,учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі вищевикладеного та керуючись статті 196 Господарського процесуального кодексу України, ТОВ"Торгівельний дім "Євротрубпласт" просить розглянути справу без участі Позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю

«Торгівельний дім «Євротрубпласт», за наявними в матеріалах справи документами. Позовні вимоги Позивач підтримує в повному обсязі.

У судовому засіданні 12.03.2024 представник ПП Екофреш підтримав позовні вимоги і просив задовольнити позов повністю.

Частиною першою статті 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд вважає доцільним спочатку розглянути вимоги зустрічної позовної заяви про визнання недійсним в частині договору № 283 від 05.05.21р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Євротрубпласт» (Постачальник) та Приватним підприємством «ФАВОРИТ-ШП» (Покупець), яке в подальшому стало іменуватися Приватне підприємство «ЕКОФРЕШ». При цьому суд враховує, що задоволення зустрічного позову може виключити частково задоволення первісного позову про стягнення боргу.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05.05.21р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Євротрубпласт» (Постачальник) та Приватним підприємством «ФАВОРИТ-ШП» (Покупець), яке в подальшому стало іменуватися Приватне підприємство «ЕКОФРЕШ», укладено Договір №283 від 05.05.21 р. (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. цього Договору Постачальник зобов?язується поставити, а Покупець зобов?язується прийняти і оплатити труби, комплектуючі та обладнання, а також супутші товари, партіями в кількості, асортименті та за цінами, узгодженими Сторонами в рахунках-фактурах або специфікаціях (додатках) до цього договору чи визначеними в порядку, передбаченому цим Договором.

Згідно п. 5.1. Договору оплата товару Покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника з моменту передачі товару, порядок розрахунків визначений в Специфікації, передбаченій даним договором.

Пунктом 5.2.3. Договору передбачено, що у випадку прострочення Покупцем термінів оплати поставленого йому товару. Продавець, згідно ч, 3 ст. 692 та ч. 5 ст. 694 ЦІК України мас право стягнути з покупця проценти за використания чужих коштів в розмірі 25% річших за весь період прострочення оплати.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що пункт 5.2.3. Договору суперечить Конституції України, Цивільному кодексу України, а також моральним засадам, а тому є недійсним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п?ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ст.509 зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов?язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконания його обов?язку. Зобов?язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов?язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Позивач за зустрічним позовом вважає пункт 5.2.3. Договору недійсним, оскільки проценти, передбачені цим пунктом, фактично є прихованою неустойкою, яка також передбачена пунктом 8.3. цього Договору.

ПП «ЕКОФРЕШ» вважає, що передбачення Договором подвійної відповідальності за прострочення виконання зобов?язання є незаконним та несправедливим.

Частиною першою статті 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов?язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч.6 ст.231 цього кодексу штрафні санкції за порушення грошових зобов?язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 нарахувания штрафних санкцій за прострочення виконання зобов?язання, якщо інше не встановлено законом або договором. припиняється через шість місяців від дня, коли зобов?язання мало бути виконано.

Статтею 61 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Більше того, розмір процентів за прострочения виконання зобов`язання, передбачений оспорюваним пунктом Договору суперечить частині другій статті 343 ГК України, статті 1. 3 Закону України "Про відповідальність за несвосчасне виконання грошових зобов`язань", де передбачено, що пеня не може перевишувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

ПП «ЕКОФРЕШ», акцентує, що розмір нарахувань на суму простроченого зобов?язання - 25 % річних - перевищує розмір подвійної облікової ставки Національного банку України.

Позивач за зустрічним позовом обізнаний з тим, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Однак заявляє, що як Покупець був вимушений погодитися на умови Договору, запропоновані Постачальником, оскільки товар, який мав поставлятися за цим Договором є ексклюзивним та рідкісним на ринку, про що зазначено у самому Договорі (п. 13.4. Договору)

ПП «ЕКОФРЕШ» наполягає, що Договір містить низку умов, які посилюють відповідальність Покупця, порівняно з встановленою відповідальністю законодавцем, погіршують становище Покупця та є, загалом, несправедливими по відношенню до нього.

Так, до прикладу:

-?пунктом 8.3. Договору збільшено строк нарахування пені з 6 місяців, передбачених ст.. 232 ГК України, до трьох років;

- пунктом 8.9. Договору збільшено строк загальної та спеціальної позовної давності з трьох та одного року відповідно до п?яти;

- весь розділ 8 Договору, який має назву «Відповідальність сторін» містить умови лише про відповідальність за порушення зобов?язання з боку Покупця, тоді як для Постачальника передбачена несуттєва відповідальність за поставку неякісного товару - штраф у розмірі лише 0.5 % від вартості такого товару.

Договір не містить відповідальності для Постачальника за порушення строків поставки. Таким чином. Покупець був вимушений погодитися на такі , на його погляд, несправедливі умови Договору, зокрема й на умову, передбачену пунктом 5.2.3. Договору

Передбачена оспорюваним пунктом Договору ставка процентів створює більш вигідне становище для кредитора коли зобов?язання порушується, а не виконується належним чином, що є недопустимим. ПП Екофреш вважає, що такі обставини суперечать принципам здійснення господарської діяльності та моральним засадам.

В результаті вбачається, що сума основного боргу Покупця перед Постачальником є меншою, ніж сума нарахувань на прострочений борг, які здійснив Позивач за зустрічним позовом. За таких умов не може йтися про дотримання балансу між інтересами сторін.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов?язані з його недійсністю.

Частина 2 статті 16 ЦК України передбачас, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Відтак, оспорюваний пункт 5.2.3. Договору має бути визнаний педійсним на підставі рішення суду.

Суд зазначає, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Згідно ч.3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд звертає увагу, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (висновок викладений у постановах об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17, від 27.01.2020 у справі №761/26815/17, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20).

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою та другою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Зі змісту статей 6, 627 ЦК України вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина 1 статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України та статтями 207, 208 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, приписами частини третьої наведеної статті встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, за змістом наведеної норми вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Частиною першою статті 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 та у зазначених скаржником постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20 тощо.

При цьому Верховний Суд також системно зазначав, що у спорі про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (див. висновки сформовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 02.10.2019 у справі № 587/2331/16-ц, від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17, від 19.11.2019 у справі № 918/204/18).

Судом враховано сталу правову позицію Верховного Суду, згідно якої тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним та порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 711/3426/19, від 07.04.2022 у справі № 201/11469/19, від 13.03.2023 у справі № 398/1796/20, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 925/889/20, від 25.08.2022 у справі № 922/1978/16 (922/2045/21), від 28.09.2022 у справі № 910/6165/21).

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.06.2021 в справі № 761/12692/17, відповідно до якого як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Як зазначалось, частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити, зокрема, цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

ПП "ЕКОФРЕШ" не навів норм Цивільного або Господарського кодексів України та інших актів цивільного законодавства, яким би суперечив пункт 5.2.3. Договору.

Більш того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Керуючись зазначеною нормою закону, сторони узгодили у договорі інший розмір річних.

Окрім того, законодавець передбачив також право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання, відмінний від того, що встановлений ст.232 ГК України. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України. Правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.07.2019 зі справи № 911/1563/18, від 22.08.2019 зі справи № 914/508/17, від 11.11.2019 зі справи № 904/1038/19, від 11.02.2020 у справі №916/612/19.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову ПП "ЕКОФРЕШ" про визнання недійсним пункту 5.2.3. Договору поставки № 283 від 05.05.2021р., укладеного між ТОВ «Торгівельний дім «Євротрубпласт» та ПП "ЕКОФРЕШ".

Розглянувши первісний позов, суд дійшов наступних висновків.

ТОВ "Торгівельний дім "Євротрубпласт" звернувся з позовом до ПП "Екофреш" та просить стягнути з відповідача 702 094,55грн. основного боргу, 340 362,81грн. неустойки, 229 621,92грн. процентів річних, 203 784,72грн. інфляційних втрат, та стягнути 22 137,96грн. сплаченого судового збору.

Позовні вимоги мотивовані та обгрунтовні наступним.

Між ТОВ «Торгівельний дім «Євротрубпласт» (далі - Постачальник/Позивач) та ПП "ЕКОФРЕШ" (далі - Покупець/Відповідач) було укладено Договір поставки №283 від 05.05.2021 р. (далі - Договір) за яким ТОВ «Торгівельний дім «Євротрубпласт» зобов?язалося поставити, а ПП "ЕКОФРЕШ" (на момент підписання вказаного Договору Відповідач мав назву ПП "Фаворит-І") прийняти і оплатити труби, комплектуючі та обладнання, а також супутні товари (далі - Товар).

Згідно замовлень Покупця нами було поставлено Товар на загальну суму 881 464,08 (вісімсот вісімдесят одна тисяча чотириста шістдесят чотири гривні 08 копійок) грн.

На підтвердження поставки (приймання-передачі) партій товару від Постачальника до Покупця було підписано видаткові накладні № ETП КЛ1305/011 від 13.05.2021р., № ETП КЛ1305/012 від 13.05.2021р., № ETП РТ1705/003 від 17.05.2021р., №ETП PT1705/004 від 17.05.2021р.

Умови оплати товару встановлювалися п. 5.1 Договору « 5.1. Оплата товару Покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника моменту передачі товару, порядок розрахунків визначений в Специфікації, передбаченої даним договором." Згідно п. 2 Специфікації № 1 від 05.05.2021 р. до Договору: "2. Порядок розрахунків:

2.1. 179 369,53 ( сто сімдесят дев?ять тисяч триста шістдесят дев?ять гривень 53 копійки) грн. сплачується Покупцем в порядку передоплати в 5-денний термін з дати укладення цієї специфікації.

2.2. 179 369,53 ( сто сімдесят дев?ять тисяч триста шістдесят дев 'ять гривень 53 копійки) грн. сплачується Покупцем в термін не пізніше 30 вересня 2021 року:

2.3. 179 369,53 ( сто сімдесят дев?ять тисяч триста шістдесят дев 'ять гривень 53 копійки) грн. сплачується Покупцем в термін не пізніше 30 эсовтия 2021 раку.

2.4. 179 369,53 ( сто сімдесят дев?ять тисяч триста шістдесят дев?ять гривень 53 копійки) грн. сплачується Покупцем в термін не пізніше 30 листопада 2021 року.

2.5. 179 369,53 ( сто сімдесят дев ять тисяч триста шістдесят дев?ять гривень 53 копійки) грн. сплачується Покупцем в термін не пізніше 30 грудня 2021 року »

Проте, не зважаючи на встановлені строки для проведення розрахунків та наші неодноразові звернення щодо здійснення оплати, на день написання цієї позовної заяви ПП "ЕКОФРЕШ" (ПП "Фаворит-ІГ") в повному обсязі з ТОВ «Торгівельний дім «Євротрубпласт» за отриманий товар не розрахувалось. Часткова оплата Відповідачем товарів відображена у платіжних дорученнях та банківських виписках.

Сума боргу за Договором поставки № 283 від 05.05.2021р. на день заявлення позову складає 702 094,55 (сімсот дві тисячі дев?яносто чотири гривні 55 копійок) грн., що не оспорюється відповідачем за первісним позовом ПП "ЕКОФРЕШ".

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб?єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов?язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов?язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нео зобов?язання, враховуючи інтереси іншої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушення зобов?язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Ст.216 Господарского кодексу У крайни передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правошорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом в т.ч. сплата неустойки: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1. ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у раз порушення боржником зобов' язання.

Як передбачено п. 8.3. Договору у випадку невиконання (прострочення) термінів оплати товару Постачальник має право вимагати від Покупця сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно п.6 ст.232 Господарського кодексу України Сторони домовились, що нарахування вказаної шрафної санкції припиняється через три роки від дня, коли оплата мала бути здійснена.

Розмір неустойки за Договором, розрахованої з урахуванням вимог законодавства України, становить 340 362,81 (триста сорок тисяч триста шістдесят дві гривні 81 копійка) гри. (розрахунок додається).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого інлексу інфляції за весь прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Розмір інфляційних втрат, розрахованих з урахуванням вимог законодавства України, за Договором становить 203 784,72 (двісті три тисячі сімеот вісімдесят чотири гривні 72 копійки) грн. (розрахунок додасться)

Ч.3 ст.198 Господарського кодексу України встановлено, що відсотки за грошовими зобов?язаннями учасників господарських відносин застосовуються у випадках, розмірах та порядку, визначених законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Як зазначено в ч.5 ст.694 Цивільного кодску України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Ч.2 ст. 536 Цивільного кодекоу України передбачено, що розмір процентів за корстування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У п.5.2.3. Договору сторони погодили, що у випадку прострочення Покупцем термінів оплати поставленого йому товару. Продавець згідно ч. 3 ст. 692 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, мас право стягнути з Покупця проценти за використання чужих коштів в розмірі 25 % річних за весь період простроченя оплати.

Розмір процентів річних, за Договором, розрахований за період прострочення опати, становить 229 621,92 (двісті двадцять дев?ять тисяч шістсот двадцять одна гривня 92 копійки) грн. (розрахунок додасться)

Відповідно до п.8.9. Договору Сторони домовились, на підставі ст.ст. 256-259 ЦК України, про збільшення до 5 років загальної та спеціальної позовної давності по всім вимогам, що виникають на підставі цього Договору

Відповідач не заперечує, що починаючи з 30 вересня 2021р.-30 грудня 2021р. не сплатив основну заборгованість 702 094,55грн. за товар (проодукцію), поставлені йому у травні 2021р., проте вважає покладення на нього штрафних санкцій в такому розмірі надмірним та несправедливим. Відтак, Відповідач, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, просить суд зменшити нарахований Позивачем розмір неустойки та процентів, посилаючись на приписи ст.ст. 549, 551 Цивільного кодексу. України

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обетавин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступень виконання зобов?язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов?язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювания прав та обов язків у правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 (провадження № 12-79гс19) зроблено висновок, шо виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочения грошового зобов?язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов?язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов?язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов?язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов?язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов?язанця, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Tакі санкій не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов?язань.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин. за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.11.15р. у справі № 6-1120цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.18р. у справі №703/1181/16. від 20.03.19р. у справі №761/26293/16.

Виходячи з аналізу практики Верховного Суду у питанні зменшення розміру неустойки, зокрема, у постанові від 04.06.18р. у справі № 908/1453/14, від 21.01.21р. у справі 3927/704/19, від 30.03.21р. у справі № 902/538/18, від 06.09.2019 у справі № 914/2252/18, обставинами, на які сторони справи можуть посилатися при розгляді питання про зменшення неустойки і які суд має врахувати, є зокрема: критичний фінансово-господарський стан суб?єкта господарювання; наявність заборгованості із заробітної плати; наявність податкового боргу, зменшення прибутку підприємства; відсутність коштів на банківських рахунках; потреба в грошових коштах для підтримання технологічного процесу виробництва; стягнення інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ні обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд зазначає, що ПП Екофреш порушило строки оплати отриманої продукції ще задовго до початку повномасштабної агресії рф проти України та введененя воєнного стану.

При цьому Відповідач посилається на те, що все його майно залишилось на окупованій території. Однак відповідно до п. 9.1. Договору відповідним доказом наявності форс-мажорних обставин та їх тривалості будуть служити документи, які видаються відповідно Торгово-промисловою палатою або іншим компетентним органом.

Згідно п. 9.2. Договору Сторона, для якої стало неможливо виконання своїх обов?язків, повинна протягом трьох робочих днів письмово повідомити іншу Сторону про виникнення обетавин, що унеможливлюють виконання обов?язків. Не повідомлення або не своєчасне повідомлення про початок або закінчення обставин непереборної сили лишає Сторону права на них посилатись.

Відповідач не повідомляв Позивача ні письмово, ні засобами електронного зв?язку, ні телефоном про наявність для Відповідача форс-мажорних обставин у зв?язку з якими у нього відсутня можливість щодо здійснення свосчасної оплати поставленого товару.

При цьому заборгованість Відповідача виникла до початку повномасштабної збройної агресії росії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022р., заборгованість Відповідача виникла ще з 01 жовтня 2021 року, тобто Відповідач, знаючи про наявність заборгованості, свідомо порушував свій обов?язок щодо своєчасної оплати товару за Договором.

Згідно ч.1 ст.233 ГКУ, якою передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов?язання боржником: майновий стан сторін, які беруть участь у зобов?язанні не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, та приписи ч.3 ст. 551 ЦКУ, якими передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно підпункту 3.17.4. пункту 3 Постанови Пленуму Вишого Господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, то порушила зобов?язання (пункт 3 статті 83 ГІК), господарський суд повинен об?єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу. ступеню виконания зобов`язания, причини (причин) непалежного виконания або невиконання зобов?язання, незначності прострочения виконання, наслідків порушения зобов?язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної стороми (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконания зобов?язання, негайне добровільне усунення не порушення та його наслідків) тощо.

На розсуд суду, даний випадок неоплати боржником отриманої продукції не є винятковим; позивачем виконаний обов`язок щодо своєчасної поставки товару належної якості, в той час як відповідач свідомо та умисно порушив свій обов`язок щодо своєчасної оплати поставленого товару;

Щодо причин неналежного виконання або невиконання зобов?язання відповідач посилається на обставини непереборної сили, які виникли 24.02.2022р., при цьому відповідно до долучених до позову доказів заборгованість Відповідача виникла ще до початку повномасштабної збройної агресії росії проти України, а саме з 01 жовтня 2021 року, тобто Відповідач, знаючи про наявність заборгованості, свідомо порушував свій обов`язок щодо своєчасної оплати поставленого говару, до настання обставин непереборної сили.

В той же час загальний період прострочення грошового зобов?язання склав 522 дні (більше одного календарного року), що підтверджується доданими до позову доказами та розразунками штрафних самкцій

Стосовно поведінки винної сторони (Відповідача), то за весь період прострочення грошового зобов?язання нею не вживалось жодних заходів, спрямованих на виконання зобов`язання, як то, наприклад, часткове погашення заборгованості, надання пропозицій щодо відтермінування або розстрочки оплати, тощо. Крім того Відповідач не здійснив жодної спроби врегулювати дане питання шляхом переговорів та навіть не повідомив Позивача про неможливість здійснення оплати всупереч вимогам параграфу 9 Договору «Непереборна сила».

Відповідач просить суд, всупереч умовам Договору та вимогам закону відмовити Позивачу у стягненні процентів річних в повному обсязі та зменшити розмір пені до 17 018,81 грн., однак при цьому Відповідач не надав жодних розрахунків відповідних сум та посилань на умови Договору або законодавчі норми, які б обгрунтовували саме такий розмір штрафних санкцій, не пояснив чим він керувався при розрахунку цих сум.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України, вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що Договір поставки № 283 від 05.05.2021р., укладений між ТОВ «Торгівельний дім «Євротрубпласт» (далі - Постачальник/Позивач) та ПП "ЕКОФРЕШ" (далі - Покупець/Відповідач) укладено на законних підставах, з дотриманням вимог чинного законодавства, особи, які укладали договір мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин спрямований на настання реальних наслідків, а відповідно відсутні передбачені Законом підстави для визнання його недійсним.

Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов до висновку, що ПП "ЕКОФРЕШ" не доведено порушення його права, відтак його позовні вимоги про визнання договору недійсним в частині необґрунтовані та безпідставні, а тому задоволенню не підлягають.

Вимоги ТОВ «Торгівельний дім «Євротрубпласт» про стягнення з відповідача ПП "ЕКОФРЕШ" 702 094,55грн. основного боргу, 340 362,81грн. неустойки, 229 621,92грн. процентів річних, 203 784,72грн. інфляційних втрат, та 22 137,96грн. сплаченого судового збору обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Доводи відповідача ПП "ЕКОФРЕШ" , яким не надано правову оцінку вище по тексту цього рішення, на остаточний результат розгляду справи або мотиви, з яких суд задовольняє позов, ніяким чином не впливають.

Відповідно до чинного законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п.1 ст.6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом позов первісного позивача задоволено, його витрати у вигляді судового збору за подачу позовної заяви покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.129,232,233,238,240,241 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Первісний позов ТОВ «Торгівельний дім «Євротрубпласт» про стягнення з відповідача ПП "ЕКОФРЕШ" 702 094,55грн. основного боргу, 340 362,81грн. неустойки, 229 621,92грн. процентів річних, 203 784,72грн. інфляційних втрат - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Екофреш" (вул.Комплекс будівель, 6, Роздольне, Каховський район, Херсонська область,74840, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" (77300, Івано-Франківська область, Калуський район, м. Калуш, вул. Промислова, 7, ) 702 094,55 ( Сімсот дві тисячі дев"яносто чотири гривні 55 коп.) основного боргу, 340 362,81 ( Триста сорок тисяч триста шістдесят дві гривні 81 коп.) неустойки, 229 621,92 (Двісті двадцять дев"ять тисяч шістсот двадцять одна гривня 92 коп.) процентів річних, 203 784,72 (Двісті три тисячі сімсот вісімдесят чотири гривні сімдесят дві коп.) інфляційних втрат, 22 137,96 ( Двадцять дві тисячі сто тридцять сім гривень 96 коп.) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні зустрічного позову Приватного підприємства "Екофреш" про визнання Договору поставки № 283 від 05.05.2021р., недійсним в частині - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у порядку ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 22 березня 2024 р.

Суддя Т.Г. Пінтеліна