ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2024 р. Справа №910/8479/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Полякова Б.М.

Сітайло Л.Г.

при секретарі судового засідання Невмержицькій О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 11.03.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 (повний текст складено 14.12.2023)

у справі №910/8479/23 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом 1) ОСОБА_1

2) ОСОБА_2

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (далі - ПАТ "Укрнафта") про стягнення 509 509,54 грн та 30 789,08 грн відповідно частини чистого прибутку за 2020 рік, з урахуванням нарахованих трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення норм законодавства, не виконав належним чином зобов`язання з виплати частини чистого прибутку за 2020 рік, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість перед ОСОБА_1 у розмірі 509 509,54 грн, з яких: 363 483,58 грн - частина чистого прибутку за 2020 рік, 19 083,60 - три проценти річних, 126 942,36 грн - інфляційні втрати, та перед ОСОБА_2 у розмірі 30 789,08 грн, з яких: 21 964,90 грн - частина чистого прибутку за 2020 рік, 1 153,20 грн - три проценти річних, 7 670,98 грн - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/8479/23 позов задоволено. Стягнуто з ПАТ "Укрнафта" на користь ОСОБА_1 частину чистого прибутку за 2020 рік у розмірі 363 483,58 грн, три проценти річних в сумі 19 083,60 грн, втрати від інфляції в розмірі 126 942,36 грн з утриманням установлених законодавством податків та зборів, а також 7 642,64 грн судового збору. Стягнуто з ПАТ "Укрнафта" на користь ОСОБА_2 частину чистого прибутку за 2020 рік у розмірі 21 964,90 грн, три проценти річних в сумі 1 153,20 грн, втрати від інфляції у розмірі 7 670,98 грн з утриманням установлених законодавством податків та зборів, а також 2 684,00 грн судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що розрахунки частин чистого прибутку за 2020 рік здійснено правильно, база нарахування є обґрунтованою, відповідачем не надано доказів сплати позивачам частин чистого прибутку за 2020 рік, а також не надано будь-яких інших доказів на підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявлених в позові сум коштів, у зв`язку з чим позовні вимоги у вказаній частині є обґрунтованими. При цьому, перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, місцевий господарський суд дійшов висновку, що такі вимоги підлягають задоволенню в заявлених позивачами розмірах.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ПАТ "Укрнафта" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 23.11.2023 у справі №910/8479/23 та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без повного врахування обставин справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, ПАТ "Укрнафта" зазначає, що посилання як позивачів по справі, так і суду першої інстанції на вимоги статті 21 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" як підстави для виплати частини чистого прибутку від діяльності товариства, не є такими, що ґрунтуються на нормах Конституції України, оскільки норми статті 21 вищенаведеного Закону не тільки не відповідають положенням Закону України "Про акціонерні товариства", як спеціального нормативного акта, а й суперечать та не узгоджуються з положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), який є основою для побудови даних правовідносин.

Також, скаржник зауважує, що лише за наслідками розподілу прибутку ПАТ "Укрнафта" та сплати першочергових платежів, якими, зокрема, є податкові зобов`язання, товариство має право прийняти рішення про розподіл чистого прибутку (проте такого рішення не було прийнято) із зазначенням конкретної грошової суми, яка буде спрямована на виплату акціонерам. Проте, зі змісту рішення загальних зборів ПАТ "Укрнафта" від 18.05.2021 не вбачається волевиявлення товариства на розподіл саме чистого прибутку та спрямування частини чистого прибутку для виплати акціонерам або ж для виплати то розподілу дивідендів між акціонерами.

Крім того, відповідач вказує, що право акціонерів на розподіл прибутку не є тотожним праву на отримання дивідендів та тим більше не свідчить та не може свідчити про право акціонерів на отримання частини чистого прибутку безпосередньо.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2024 апеляційну скаргу ПАТ "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/8479/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Сітайло Л.Г., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8479/23. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/8479/23.

Матеріали справи №910/8479/23 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 29.01.2024.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 01.02.2024 апеляційну скаргу ПАТ "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/8479/23 залишив без руху та надав скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржник у встановлений строк усунув недоліки апеляційної скарги, шляхом подання відповідного клопотання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/8479/23. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 27.02.2024. Розгляд апеляційної скарги призначено на 11.03.2024 о 12 год 00 хв.

Позивачі, у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) своїм правом не скористались, до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу не подали.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.03.2024 вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 23.11.2023 у справі №910/8479/23 та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Згідно з пунктами 1.1 і 1.3 статуту відповідача, який розміщений у вільному доступі на його сайті, Відкрите акціонерне товариство "Укрнафта" засноване відповідно до наказу Державного комітету України по нафті і газу від 23.02.1994 №57 шляхом перетворення Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Укрнафта" у Відкрите акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України "Про корпоратизацію підприємств" від 15.06.1993 №210/93. Рішенням загальних зборів акціонерів від 22.03.2011 змінено тип і назву товариства з Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" на ПАТ "Укрнафта".

Відповідно до пункту 3.1 статуту ПАТ "Укрнафта" акціонерами товариства є юридичні та фізичні особи, що набули право власності на акції, згідно з положеннями цього статуту та вимог чинного законодавства України.

Пунктом 3.2 статуту ПАТ "Укрнафта" передбачено, що кожною простою акцією товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи право на отримання дивідендів.

Згідно з пунктом 5.1 статуту, статутний капітал Товариства становить 13 557 127,50 грн.

Статутний капітал поділено на 54 228 510 простих іменних акцій номінальною вартістю 25 копійок (пункт 5.2 статуту).

За змістом пункту 6.1 статуту ПАТ "Укрнафта" акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього товариства.

Пунктом 6.16 статуту ПАТ "Укрнафта" встановлено, що документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами власника цінних паперів є виписка з рахунку в цінних паперах, яка видається депозитарною установою на вимогу власника цінних паперів або і інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунку в цінних паперах. Виписка з рахунку в цінних паперах не є цінним папером, а її передача від однієї особи до іншої не є вчиненням правочину щодо цінних паперів і не тягне за собою переходу прав на цінні папери та прав за цінними паперами.

Облік прав власності на акції товариства здійснюється відповідно до законодавства про депозитарну систему України (пункт 6.17 статуту ПАТ "Укрнафта").

Дивіденди виплачуються за підсумками календарного року виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Рішення про виплату дивідендів приймається загальними зборами, якщо інше не встановлено законом. Виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу має відбуватись пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови виплати дивідендів (зокрема щодо строків, способів та суми дивідендів) мають бути однакові для всіх власників акцій одного типу та класу (пункт 6.18 статуту ПАТ "Укрнафта").

Пунктом 6.20 статуту ПАТ "Укрнафта" передбачено, що для кожної виплати дивідендів наглядова рада товариства встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок і строк їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за простими акціями, визначається рішенням наглядової ради товариства, передбаченим першим реченням цього пункту, але не раніше ніж через 10 робочих днів після прийняття такого рішення наглядовою радою ПАТ "Укрнафта".

ПАТ "Укрнафта" в порядку, встановленому наглядовою радою, повідомляє осіб, які мають право на отримання дивідендів, про дату, розмір, порядок і строк їх виплати (пункт 6.21 статуту ПАТ "Укрнафта").

Для кожної виплати дивідендів наглядова рада ПАТ "Укрнафта" встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок та строки їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, не може передувати даті прийняття рішення про виплату дивідендів (пункт 6.22 статуту ПАТ "Укрнафта").

Відповідно до загальнодоступних джерел власником 27114256 акцій відповідача, що дорівнює 50% плюс 1 акція, є Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (частка держави у статутному капіталі якого становить 100%).

Таким чином, відповідач входить до числа господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких знаходяться у статутних капіталах господарських товариств, частка держави яких становить 100%.

Як вірно встановив суд першої інстанції, відповідно до виписки про стан рахунку в цінних паперах станом на 01.07.2021 ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 є акціонерами ПАТ "Укрнафта",

Згідно з вказаними виписками позивачу-1 належало 5130 шт. акцій, а позивачу-2 - 310 шт. акцій.

18.05.2021 відбулися загальні збори акціонерів Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", що підтверджується протоколом №31, який долучено до відповіді на відзив.

За результатами цих загальних зборів, зокрема, питання №13 порядку денного: "Розподіл прибутку і збитків Товариства за підсумками 2020 року. Прийняття рішення яким вирішено, що оскільки Товариством не прийнято рішення про виплату дивідендів до 1 травня 2021 року, дивіденди не нараховувати, прибуток розподілити відповідно до вимог статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Отже, загальні збори акціонерів, до виключної компетенції яких належить розподіл прибутку Товариства, вирішили розподілити прибуток Товариства у спосіб, запропонований Наглядовою радою - відповідно до вимог статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі посилаються на те, що в силу вимог абзацу 2 статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" у відповідача виник обов`язок перед акціонерами, у тому числі позивачами, сплатити частину чистого прибутку за 2020 рік відповідно до кількості належних їм акцій.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За приписами частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції (частина 1 статті 255 ЦК України).

Відповідно до абзацу 2 статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, та господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарським товариствам, частка держави в яких становить 100 відсотків (крім тих, що визначені частиною першою цієї статті), які не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, сплачують до державного бюджету та іншим учасникам господарського товариства пропорційно розміру їх акцій (часток) у статутному капіталі господарського товариства частину чистого прибутку в розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, установленими на відповідний рік, але не менше 90 відсотків, до 1 липня року, що настає за звітним.

Отже, вказаним законом передбачено, що господарські товариства, які не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, сплачують до державного бюджету та іншим учасникам господарського товариства пропорційно розміру їх акцій (часток) у статутному капіталі господарського товариства частину чистого прибутку.

Таким чином, право вимагати сплати частини чистого прибутку мають акціонери (учасники) господарського товариства, які обліковуються в реєстрі акціонерів (учасників) станом на кінець робочого дня 1 липня.

Як зазначалось вище, 18.05.2021 загальними зборами акціонерів ПАТ "Укрнафта", оформлених протоколом №31, по питанню №13 порядку денного прийнято рішення: "Оскільки Товариством не прийнято рішення про виплату дивідендів до 01.05.2021, дивіденди не нараховувати, прибуток розподілити відповідно до вимог ст.21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Пунктом 12 частини 2 статті 32 Закону України "Про акціонерні товариства" встановлено, що до виключної компетенції загальних зборів належить розподіл прибутку і збитків товариства з урахуванням вимог, передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 32 Закону України "Про акціонерні товариства" загальні збори є вищим органом акціонерного товариства.

Таким чином, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що загальними зборами ПАТ "Укрнафта" прийнято рішення про розподілення прибутку відповідно до вимог статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Крім того, в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2021, постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2022 року та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої палати Касаційного адміністративного суду від 19.10.2022 у справі №640/18646/21 за позовом ПАТ "Укрнафта" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, про визнання протиправною бездіяльності Центрального міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо відмови в поверненні надміру сплачених грошових коштів по податку на прибуток підприємств за 2020 рік у розмірі 3 268 749 760,86 грн шляхом їх зарахування в рахунок сплати грошових зобов`язань з частини чистого прибутку за 2020 рік (1 921 167 072,00 грн) та дивідендів за 2018 рік (965 730 186,00 грн), щодо відмови в поверненні (381 852 502,87 грн) на рахунок ПАТ "Укрнафта" в установі банку, відповідачем самостійно визначено заборгованість перед державою у розмірі 1 921 167 072,00 грн.

Отже, частка чистого прибутку за 2020 рік, належна до виплати за одну акцію, складає 70,8545 грн з розрахунку (1 921 167 072,00 грн/27 114 256 акцій, що належить НАК "Нафтогаз України" в статутному капіталі ПАТ "Укрнафта").

З огляду на наведене позивачі, як акціонери ПАТ "Укрнафта", мають право на частину чистого прибутку відповідно до кількості належних йому акцій, а саме: ОСОБА_1 у розмірі 363 483,58 грн за 5130 шт. акцій (70,8545 *5130) та ОСОБА_2 у розмірі 21 964,90 грн за 310 шт. акцій (70,8545*310).

Доказів виплати акціонерам, в інтересах яких діє позивач, частини чистого прибутку до 01.07.2021 матеріали справи не містять.

Посилання відповідача на те, що питання виплати акціонерам частини чистого прибутку не врегульовано законодавством, не може бути підставою для невиконання вимог Закону та порушення прав позивачів, оскільки, відповідно до частини 11 статті 11 ГПК України забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Більше того, порядок виплати акціонерам частини чистого прибутку встановлений рішенням загальних зборів від 18.05.2021, оформленим протоколом №31 та статтею 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Таким чином, порушені корпоративні права позивачів підлягають захисту в порядку статті 14 Європейської Конвенції з прав людини, яка була ратифікована Україною 17.07.1997.

Так, місцевий господарський суд, перевіривши вказані розрахунки, дійшов висновку, що розрахунки здійснено правильно, база нарахування є обґрунтованою, відповідачем не надано доказів сплати позивачам грошових коштів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно, а також не надано будь-яких інших доказів на підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявлених в позові сум коштів, у зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги у вказаній частині обґрунтованими.

Разом із тим колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на таке.

Чистий прибуток - це частина балансового прибутку підприємства, що залишається в його розпорядженні після сплати податків, зборів, відрахувань і інших обов`язкових платежів до бюджету. Чистий прибуток може бути розподілений між власниками звичайних акцій як дивіденди або залишитися у розпорядженні фірмою як додаток до нерозподіленого прибутку. Якщо чистий прибуток залишається у розпорядженні фірмою, він використовується для збільшення оборотних коштів підприємства, формування фондів і резервів, і реінвестицій у виробництво.

Згідно з статтею 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб (далі - податок) є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - резидент, яка володіє та/або користується (орендує (суборендує), на умовах емфітевзису, постійно користується) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, у частині мінімального податкового зобов`язання; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

За приписами статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування для цього податку для резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до статті 168.1.1 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподаткований дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього кодексу.

Згідно зі статтею 168.1.2 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до відповідного бюджету під час виплати оподаткованого доходу єдиним платіжним документом.

Підпунктом 167.5.2 пункту 167.5 статті 167 Податкового кодексу України встановлено ставку податку у розмірі 5% для доходів у вигляді дивідендів по акціях та корпоративних правах, нарахованих резидентами - платниками податку на прибуток підприємств (крім доходів у вигляді дивідендів по акціях, інвестиційних сертифікатах, які виплачуються інститутами спільного інвестування).

Крім того, відповідно до пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (підпункт 1.1).

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (підпункт 1.2).

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту (підпункт 1.3).

Оскільки обов`язок утримати та перерахувати до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військового збору під час виплати акціонеру оподатковуваного доходу отримуваного як частини чистого прибутку за 2020 рік покладено Податковим кодексом України на відповідача, як податкового агента за ненарахування, неутримання та/або несплату (не перерахування) якого під час виплати оподатковуваного доходу передбачено застосування податковим органам штрафів визначених статтями 126, 127 Податкового кодексу України, а також нарахування пені за вчинені порушення за кожен календарний день прострочення згідно з правилами установленими статтею 129 Податкового кодексу України, то суд апеляційної інстанції враховуючи зазначене вважає вірним висновок суду першої інстанції про необхідність утримання установлених законодавством податків, якими згідно з Податковим кодексом України є податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. Водночас судом першої інстанції неправильно задоволені позовні вимоги позивачів в повному обсязі із зазначенням в резолютивній частині про утримання установлених законодавством податків та зборів, без урахування відсутності у виконавців визначених Законом України "Про виконавче провадження" повноважень при примусовому виконанні рішення суду на підставі виданого судом наказу здійснювати часткове виконання судового рішення з відповідним самостійним розрахуванням установлених законодавством податків та зборів та перерахування їх до бюджету. Враховуючи принцип "суд знає закон", суд апеляційної інстанції враховуючи вищенаведені положення Податкового кодексу України вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачів - акціонерів частини чистого прибутку підлягають задоволенню частково без урахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які підлягають утриманню та перерахуванню до бюджету податковим агентом - відповідачем при виплаті оподаткованого доходу.

З урахуванням наведених положень чинного законодавства, колегією суддів встановлено, що розмір частини чистого прибутку за 2020 рік, за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору, який підлягає виплаті ОСОБА_1 становить 339 857,15 грн (363 483,58 грн - податок на доходи фізичних осіб (5% від оподаткованого доходу) в розмірі 18 174,18 грн - військовий збір (1,5% від об`єкта оподаткування) у розмірі 5 452,25 грн), а ОСОБА_3 - 20 537,19 грн (21 964,90 грн - податок на доходи фізичних осіб (5% від оподаткованого доходу) в розмірі 1 098,24 - військовий збір (1,5% від об`єкта оподаткування) у розмірі 329,47 грн).

Також, позивачем-1 заявлено вимогу про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми за період з 01.07.2021 до 01.04.2023 у розмірі 19 083,60 грн та втрати від інфляції за період з 01.07.2021 по 01.04.2023 у розмірі 126 942,36 грн.

Крім того, позивачем-2 заявлено вимогу про стягнення з відповідача трьох процентів річних за період з 01.07.2021 до 01.04.2023 в розмірі 1 153,20 грн та втрат від інфляції за період з 01.07.2021 по 01.04.2023 в розмірі 7 670,98 грн.

Згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зроблено висновок, що стягнення інфляційних і річних процентів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди. Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.

Отже, в даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність відповідно до статті 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення та трьох процентів річних.

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачами розрахунок вищенаведених компенсаційних виплат, погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем невірно включено до періоду нарахування трьох процентів річних та втрат від інфляції 01.07.2021, оскільки обов`язок відповідача щодо виплати коштів можна вважати простроченим саме з 02.07.2023.

Разом із тим, здійснивши власний розрахунок, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача підлягають стягненню:

- 118 698,55 грн інфляційних втрат та 17 849,48 грн трьох процентів річних, нарахованих за період з 02.07.2021 до 01.04.2023 на суму частини чистого прибутку за 2020 рік в розмірі 339 857,15 грн (з вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору), на користь ОСОБА_1

- 7 172,82 грн інфляційних втрат та 1 078,63 грн трьох процентів річних, нарахованих за період з 02.07.2021 до 01.04.2023 на суму частини чистого прибутку за 2020 рік в розмірі 20 537,19 грн (з вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору), на користь ОСОБА_2 .

У той час, як у задоволенні решти трьох процентів річних та інфляційних втрат слід відмовити.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи та вимоги відповідача, із застосуванням норм права, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно зі статтею 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини 1 цієї статті.

Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ПАТ "Укрнафта", скасування рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/8479/23 в частині стягнення з ПАТ "Укрнафта" на користь ОСОБА_1 частини чистого прибутку за 2020 рік у загальному розмірі 23 626,43 грн, інфляційних втрат у загальному розмірі 8 243,81 грн, трьох процентів річних у загальному розмірі 1 234,12 грн, а також в частині стягнення з ПАТ "Укрнафта" на користь ОСОБА_2 частини чистого прибутку за 2020 рік у загальному розмірі 1 427,71 грн, інфляційних втрат у загальному розмірі 498,16 грн, трьох процентів річних у загальному розмірі 74,58 грн, та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до приписів статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/8479/23 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/8479/23 в частині стягнення з ПАТ "Укрнафта" на користь ОСОБА_1 частини чистого прибутку за 2020 рік у загальному розмірі 23 626,43 грн, інфляційних втрат у загальному розмірі 8 243,81 грн, трьох процентів річних у загальному розмірі 1 234,12 грн, а також в частині стягнення з ПАТ "Укрнафта" на користь ОСОБА_2 частини чистого прибутку за 2020 рік у загальному розмірі 1 427,71 грн, інфляційних втрат у загальному розмірі 498,16 грн, трьох процентів річних у загальному розмірі 74,58 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

3. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/8479/23 викласти у наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5; ідентифікаційний код 00135390) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) частину чистого прибутку за 2020 рік у розмірі 339 857 (триста тридцять дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят сім) грн 15 коп, три проценти річних в розмірі 17 849 (сімнадцять тисяч вісімсот сорок дев`ять) грн 48 коп, втрати від інфляції в розмірі 118 698 (сто вісімнадцять тисяч шістсот дев`яносто вісім) грн 55 коп, а також 7 146 (сім тисяч сто сорок шість) грн 08 коп судового збору. В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5, ідентифікаційний код 00135390) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) частину чистого прибутку за 2020 рік у розмірі 20 537 (двадцять тисяч п`ятсот тридцять сім) грн 19 коп, три проценти річних в розмірі 1 078 (одна тисяча сімдесят вісім) грн 62 коп, втрати від інфляції в розмірі 7 172 (сім тисяч сто сімдесят дві) грн 82 коп, а також 2 509 (дві тисячі п`ятсот дев`ять) грн 61 коп судового збору. В решті позовних вимог відмовити.".

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5, ідентифікаційний код 00135390) 744 (сімсот сорок чотири) грн 85 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5, ідентифікаційний код 00135390) 261 (двісті шістдесят одна) грн 58 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи №910/8479/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.03.2024.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді Б.М. Поляков

Л.Г. Сітайло