ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2024 р. Справа №914/2300/23

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення сторін

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи підприємця Оконя Ярослава Васильовича, АДРЕСА_1 , б/н від 13.12.2023 (вх. №01-05/3841/23 від 19.12.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2023 (суддя Горецька З.В.)

у справі №914/2300/23

за позовом: Фізичної особи-підприємця Ємельянова Антона Олександровича, м. Харків,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Оконя Ярослава Васильовича, м. Львів,

про стягнення 93 292,42 грн. заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.11.2023 у справі №914/2300/23 позов задоволено; стягнуто з ФОП Оконя Ярослава Васильовича на користь позивача ФОП Ємельянова Антона Олександровича 96 463,51 грн. та 2 684,00 грн. судового збору.

19.12.2023 до Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга б/н від 13.12.2023 (вх. ЗАГС №01-05/3841/23 від 19.12.2023) Фізичної особи підприємця Оконя Ярослава Васильовича на рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2023 у справі №914/2300/23.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2023 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.12.2023 апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено апелянту строк протягом 10 днів з дня вручення ухвали для усунення встановлених недоліків, а саме для надання суду заяви (клопотання) про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням належно обґрунтованих поважних причин його пропуску із додаванням відповідних доказів.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024, після усунення недоліків апеляційної скарги, поновлено Фізичній особі-підприємцю Оконю Я.В. строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2023 у справі №914/2300/23, зупинено дію рішення, відкрито апеляційне провадження, призначено розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено позивачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 15.02.2024.

Вказану ухвалу доставлено до електронного кабінету позивача 16.01.2024 о 20:56, однак у встановлений судом строк відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

06.03.2024 від апелянта на адресу суду надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, з огляду на таке:

Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст позовних вимог, заперечень відповідача та рішення суду першої інстанції.

Фізична особа-підприємець Ємельянов Антон Олександрович звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до фізичної особи-підприємця Оконя Ярослава Васильовича про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не виконав зобов`язання щодо оплати послуг перевезення, наданих за договором-заявкою №З21-006622 від 22.09.2021, в розмірі 96 463,51 грн. 26.07.2022 LOW TRUCKS SP. Z O.O. (Польща) в особі керівника Kolodochka Maryna (первісний кредитор) та ФОП Ємельянов А.О. уклали договір про відступлення права вимоги за заявкою №З21-006622 від 22.09.2021 з метою стягнення заборгованості в судовому порядку.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказував, що сумнівним є сам факт укладення договору про відступлення права вимоги, адже заміна кредитора-нерезидента на резидента суперечить зовнішньоекономічному законодавству, а в позивача відсутня ліцензія на перевезення на здійснення вантажних перевезень. Окрім того, відповідач просив застосувати наслідки спливу спеціальної позовної давності.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення, дійшов висновку про те, що твердження відповідача є надуманими, переслідують виключно технічний характер, не спрямовані на досягнення дійсного результату, а тому не спростовують позовних вимог, які є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Узагальнені доводи апелянта (відповідача).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з невідповідністю висновків дійсним обставинам справи. На підтвердження зазначеного апелянт наводить такі доводи:

- позивач звертається з вимогою про стягнення винагороди за договором-заявкою транспортно-експедиційних послуг №З21-006622 від 22.09.2021, укладеної між LOW TRUCKS SP. Z.O.O. (перевізником) та ФОП Ємельянов А.О., за умовами якої перевізник надає послуги з міжнародних і внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом та отримує плату після завершення перевезення, отже, вказана позивачем фінансова вимога безпосередньо випливає з процесу здійснення перевезення, обумовленого в цьому договорі;

- на думку позивача, зобов`язання з оплати мало бути виконане до 22.02.2022, таким чином, останнім днем строку позовної давності, встановленого у ст.32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів 1956 року, є 22.02.2023, а позовну заяву подано з пропуском строку позовної давності;

- в оскарженому рішенні суд дійшов висновку, що право позивача порушене, оскільки задовольнив позовні вимоги, в такому разі підлягають застосуванню наслідки спливу строку позовної давності;

- суд в оскарженому рішенні зазначив про те, що дії відповідача містять ознаки умисного правопорушення та неналежного виконання обов`язків, однак умисне правопорушення та неналежне виконання обов`язків становить порушений обов`язок, що входить до змісту існуючого між сторонами зобов`язання, проте, між позивачем та відповідачем не існує договірного зобов`язання, а виконання зобов`язання за договором-заявкою №З21-006622 від 22.09.2021 не було предметом судового розгляду, тому суд першої інстанції безпідставно не застосував наслідків спливу позовної давності;

- в оскарженому рішенні суд першої інстанції зазначив: «На копії Договору-заявки про надання транспортно експедиційних послуг №З21-006622 від 09 вересня 2021 року міститься відтиск печатки позивача. Позивач виступав для перевізника певним гарантом виконання зобов`язання Експедитором 1.», однак, відтиск ФОП Ємельянова А.О. на договорі-заявці не має жодного юридичного значення, адже ФОП Ємельянов А.О. не є стороною цього договору, а також не відноситься до жодного із суб`єктів, перелічених у ст.560 ЦК України, як гарант;

- між ФОП Ємельяновим А.О. (позивачем) та ФОП Оконем Я.В. (відповідачем) не існує жодних договірних правовідносин, позивач не є стороною укладеного договору-заявки, а у відповідача є обґрунтовані сумніви в достовірності поданих позивачем документів, оскільки в лютому 2023 року позивач вже звертався до Господарського суду Львівської області із заявою про винесення судового наказу, на обґрунтування заяви було долучено копію договору про відступлення права вимоги від 26.07.2022, в п. п.1, 2, 3, якого йдеться про заміну сторони в зобов`язанні щодо боржника Окуня Ярослава Васильовича , який не є відповідачем у справі; до позовної заяви було долучено інший договір, також датований 26.07.2022, де боржником вказано вже Оконя Ярослава Васильовича , договір не містить жодних ідентифікуючих ознак відповідача; відповідач не отримував жодного повідомлення про заміну сторони у зобов`язанні, що додатково ставить від сумнів укладення будь-якого договору про відступлення права вимоги;

- згідно зі ст.91 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу; якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги; з метою реалізації цього права відповідач звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів, а саме оригіналів письмових доказів, долучених до матеріалів справи та які ставляться відповідачем під сумнів, однак, суд ухвалою від 02.10.2023 відмовив у задоволенні такого клопотання, аргументуючи це тим, що відповідач в порушення вимог ст.81 ГПК України не зазначив про заходи, яких він вжив для самостійного отримання цих доказів, хоча відповідач заявляв клопотання в порядку ст.91, а не ст.81 ГПК України як помилково вважав суд першої інстанції; суд не мав брати до уваги письмові докази, які поставив під сумнів відповідач, враховуючи, що позивач не представив таких оригіналів в судовому засіданні;

- відповідач заявляв клопотання про призначення судової експертизи, однак суд ухвалою від 13.11.2023 необґрунтовано відмовив у його задоволенні, хоча у спірному випадку є необхідним встановлення існування предмету спору, а саме укладеного договору про відступлення права вимоги - на час звернення ФОП Ємельяновим А.О. з позовною заявою до суду, адже відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 20.09.2021 у справі №638/3792/20, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову;

- висновок суду про те, що відповідач не виконав свого обов`язку перед первісним кредитором та не сплатив вартості перевезення вантажу, не відповідає дійсним обставинам справи, адже 24.02.2022 Національний банк України прийняв постанову №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», якою обмежив можливості здійснення розрахунків з нерезидентами, окрім того, LOW TRUCKS SP.Z.O.O. не виконало свої зобов`язання перед ФОП Оконь Я.В. за договором-заявкою про надання експедиційних послуг належним чином, що підтверджується відсутністю підпису ФОП Оконя Я.В. на актах виконаних робіт (наданих послуг), також ФОП Оконь Я.В. скеровував претензію від 12.10.2021 щодо неналежного виконання ними умов договору-заявки;

- висновок суду про те, що відповідач скасував судовий наказ у справі №914/627/23 і не виконав свій обов`язок з оплати суми заборгованості, не відповідає дійсним обставинам, адже відповідач (апелянт) вважав судовий наказ не обґрунтованим і незаконним, тому реалізував своє право, закріплене у ст.157 ГПК України щодо його скасування і у ФОП Оконя Я.В. не виникало обов`язку щодо його виконання;

- висновок суду про те, що під час позовного провадження відповідач не бажає сплачувати суму заборгованості, хоча й не заперечує такої, прагнучи недобросовісного уникнення сплати заборгованості та отримання послуги на безкоштовній основі, не відповідає дійсним обставинам справи, адже у відповідача (апелянта) відсутні договірні зобов`язання з ФОП Ємельяновим А.О. і зобов`язання заборгованості перед ним відсутні зокрема; відповідач не визнавав наявність будь-якої заборгованості перед позивачем;

- суд не взяв до уваги доводів відповідача про те, що LOW TRUCKS SP.Z.O.O. виступає спеціальним суб`єктом в договорі-заявці №321-006622 від 09.09.2021 - перевізником міжнародних перевезень, відповідно до ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, проте у позивача відсутня ліцензія на здійснення міжнародних перевезень вантажів, а також відсутній КВЕД на здійснення вантажних перевезень, отже, позивач не може прийняти на себе зобов`язання в обсязі і на умовах, що виникли між відповідачем та LOW TRUCKS SP.Z.O.O., що суперечить умовам договору цесії;

- позивач стверджує, що головна мета цього договору є виключно отримання відступлення грошового зобов`язання, отже, позивач вказує на те, що ним укладено договір факторингу, а вказівка на безоплатність такого договору вказує на ознаки фіктивності; ФОП Ємельянов А.О. не має зареєстрованих видів діяльності для надання фінансових послуг;

- згідно з даними Реєстру платників єдиного податку ФОП Ємельянов А.О. є платником єдиного податку третьої групи, а відповідно до п.291.5 ст.291 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи-підприємці), які здійснюють діяльність у сфері фінансового посередництва, отже позивач не може бути стороною у договорі факторингу і договір можна вважати нікчемним.

У додаткових поясненнях апелянт покликається на роз`яснення Головного управління ДПС у Харківській області №1516/О/20-40-24-07007 від 28.12.2023, надані за зверненням ФОП Оконя Я.В., у яких вказано, що укладення договору відступлення права вимоги боргу фізичними особами-підприємцями - платниками єдиного податку третьої групи є механізмом розрахунку по правочину купівлі-продажу товарів (робіт, послуг) у негрошовій формі, а отже, не дає права фізичній особі-підприємцю застосувати спрощену систему оподаткування, обліку і звітності.

Позивач правом відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Фактичні обставини справи, встановлені за результатами оцінки доказів.

09.09.2021 Фізична особа-підприємець Оконь Ярослав Васильович (експедитор 1) та LOW TRUCKS SP. Z.O.O. (перевізник) та уклали договір-заявку №321-006622 про надання транспортно-експедиційних послуг, яка відповідно до п.1 за відсутності довготермінового договору між експедитором і перевізником має силу договору на разове перевезення.

Від імені експедитора-1 договір-заявку підписав Оконь Я.В. , від імені перевізника - Yemelianov Anton.

У договорі-заявці передбачено, що місцем завантаження є АДРЕСА_2 , дата - 16.09.2021; місцем розвантаження - Дніпро, дата - 30.09.2021; місцем розмитнення - 110-015-1-1 ВМО №3 МП «Спеціалізований» Дніпропетровської митниці ДФС, 49042, м.Дніпро, Аеропорт 42; вартість перевезення - 2350 євро по курсу НБУ на момент завантаження + замитнення та Т1 повертається за чеками; умови і форма оплати: б/г без ПДВ, 10-15 банківських днів після отримання оригіналів документів; ПІБ водія і телефон: ОСОБА_3 , зазначено два номери телефону; марка, номер автомобіля: Mersedes НОМЕР_2/ НОМЕР_1 ; відповідальний за рейс: Оконь Я.В. , зазначено номер телефону.

Відповідно до п.2 договору-заявки оплата по цій заявці здійснюється протягом 10-15 банківських днів після отримання оригіналів документів. Документи для оплати: ТТН або CMR два оригінальних екземпляри (з обов`язковою наявністю печаток митних органів, що посвідчують перетин митного кордону), відміткою (печатка, підпис) вантажоодержувача із зазначенням дати фактичного вивантаження, два примірника акту виконаних робіт, рахунок «Перевізника» та зареєстрована податкова накладна.

Виконання перевезення за сполученням Frank Perkins Way, Peterborough, Cambridgeshire, PE1 5FQ, United Kingdom - Україна, Дніпро, підтверджується копією міжнародної товарно-транспортної накладної CMR 092148, на якій вказано номер автомобіля НОМЕР_2/ НОМЕР_1 , дата завантаження - 16.09.2021, містяться печатки митних органів про перетин державного кордону та проходження митного контролю, стоїть відмітка про отримання вантажу 08.10.2021 (підпис, прізвище «Давиденко» та відтиск печатки).

Надані позивачем копії акта №1 здачі-прийняття робіт (надання послуг) згідно з договором-заявкою №321-006622 від 09.09.2021 та рахунком-фактурою №14/Т/10/21 на суму 2469,25 Євро не містять підпису експедитора-1 (відповідача).

На підтвердження факту виконання пункту 2 договору-заявки щодо скерування експедитору пакету документів для оплати позивач надав суду поштове підтвердження Poczta Polska надсилання рекомендованого відправлення №RP485591620PL від 19.01.2022 з відтиском поштового штемпеля відділення 1 Варшави, адресантом якого є LOW TRUCKS SP. Z.O.O., а адресатом - ФОП Оконь Я.В., а також видруківку інформації, отриманої за результатами відстеження поштового відправлення №RP485591620PL на веб-сайті АТ «Укрпошта», відповідно до якого таке було вручено адресату особисто 01.02.2022.

Позивач не надав суду опису вкладення в цінний лист, який би підтверджував факт скерування перевізником експедитору-1 саме перелічених у п.2 договору-заявки документів.

В оскарженому рішенні суд першої інстанції зазначив, що факт отримання документів для оплати наданих послуг підтверджується безпосередньо представником відповідача.

26.07.2022 LOW TRUCKS SP. Z.O.O. (Польща) в особі керівника Kolodochka Maryna, як первісний кредитор, і ФОП Ємельянов Антон Олександрович (Україна), як новий кредитор, уклали договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредитору право вимоги, що виникло на підставі договору-заявки про надання транспортно-експедиційних послуг №321-006622 від 09.09.2021 (п.4 договору), а новий кредитор повністю одержує право, замість первісного кредитора, вимагати від боржника належного виконання за основним договором в сумі 2350 євро (п.5 договору).

Еквівалент боргу в українській гривні розраховується таким чином: сума боргу 2350 Євро по курсу НБУ на момент складення договору про відступлення права вимоги, датою складання договору є 26.07.2022, згідно з курсом НБУ євро до української гривні станом на 26.07.2022, 2350 євро є еквівалентом: 87917,02 гривень (п.6 договору).

Підписанням цього договору сторони підтверджують передачі первісним кредитором новому кредитору всіх оригіналів документів на підтвердження права вимоги за основним договором (п.7 договору).

Відповідно до п.8 договору одночасно з підписанням цього договору первісний кредитор передає новому кредитору обов`язок повідомлення боржника про відступлення права вимоги за основним договором. Обов`язок направлення повідомлення боржнику покладається на нового кредитора.

Строк дії цього договору встановлюється з моменту його підписання і діє до 31.12.2023.

В матеріалах справи наявний оригінал договору про відступлення права вимоги від 26.07.2022, складеного у місті Харків (а.с.135-136).

23.11.2022 позивач як новий кредитор скерував на адресу боржника повідомлення про зміну сторони у зобов`язанні №0909 від 06.11.2022 з вимогою про сплату коштів на суму 74064,95 грн., а також копію договору про відступлення права вимоги від 26.07.2022, договір-заявку про надання транспортних експедиційних послуг №321-006622 від 09.09.2021, CMR 092148 від 16.09.2021 (у двох примірниках), першу експортну декларацію ЕХ1, другу експортну декларацію ЕХ2, транзитну декларацію Т1, рахунок на оплату, акт №1 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 08.10.2021, а відповідач отримав ці документи 26.12.2022, що підтверджується описом вкладення в поштове відправлення, поштовою накладною №555, фіскальним чеком АТ Укрпошта, та інформацією, отриманою за результатами відстеження поштового відправлення №555, отриманою на сайті АТ «Укрпшта».

До відзиву відповідач подав копію договору про відступлення права вимоги від 26.07.2022, у пунктах 1-3 якого зазначено у відповідних відмінках «фізична особа-підприємець Окунь Ярослав Васильович», тобто допущено описку в прізвищі експедитора 1 за договором-заявкою, яким є фізична особа-підприємець Оконь Ярослав Васильович.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Відповідно до визначення термінів, викладених у ст.1 Закону України «Про транспортно-експедиційну діяльність» транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про транспортно-експедиційну діяльність» експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач як експедитор уклав з перевізником, який є нерезидентом України, договір-заявку на перевезення вантажу, а перевізник здійснив замовлене перевезення сполученням Пітерборо, Графство Кембріджшир, Сполучене Королівство - місто Дніпро, Україна, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною.

До будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін, застосовується Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів 1956 року.

Україна приєдналась до Конвенції у 2006 році.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

В апеляційній скарзі відповідач вказав, що послуги перевезення були надані неналежним чином, у зв`язку з чим акти виконаних робіт не підписано, а перевізнику було направлено претензію від 12.10.2021 б/н, однак, доказів скерування такої претензії чи будь-яких інших доказів неналежного виконання умов договору-заявки перевізником матеріали справи не містять.

У договорі-заявці на перевезення вантажу передбачено, що оплата по цій заявці здійснюється протягом 10-15 банківських днів після отримання оригіналів документів. Як правильно було встановлено судом першої інстанції, передбачені договорі-заявці документи експедитор отримав 01.02.2022, отже, строк оплати за надані послуги перевезення настав 22.02.2022.

Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також в апеляційній скарзі встановлених обставин щодо строку виконання грошового зобов`язання не спростував.

Згідно зі ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, у експедитора-1 - ФОП Оконя Я.В. виник обов`язок оплатити перевізнику - LOW TRUCKS SP. Z.O.O. (Польща), надані за договором-заявкою №321-006622 від 09.09.2021 послуги перевезення вантажу.

Відповідач не спростував факту виникнення такого обов`язку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.515 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитор (LOW TRUCKS SP. Z.O.O., Польща), відступив право вимоги за договором-заявкою №321-006622 від 09.09.2021 до боржника (ФОП Оконя Я.В.) новому кредитору (ФОП Ємельянову А.О.) на підставі договору відступлення права вимоги від 26.07.2022.

ФОП Ємельянов А.О. звернувся до господарського суду з позовом до ФОП Оконя Я.В. про стягнення 93 292,42 грн. заборгованості.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він звернувся до суду з клопотанням про витребування у позивача оригіналів доказів в порядку ст.91 ГПК України, проте суд першої інстанції відмовив у задоволенні такого клопотання на підставі ст.81 ГПК України.

З матеріалів справи вбачається, що 17.08.2023 на до суду першої інстанції було подано клопотання про витребування доказів (вх.№20117/23), у якому відповідач на підставі ч.6 ст.91 ГПК України просив суд витребувати у позивача оригінали письмових доказів, які було долучено до позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.10.2023 в задоволенні клопотання представника відповідача №20117/23 від 17.08.2023 відмовлено, з огляду на те, що в порушення ст.81 ГПК України не зазначено заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання таких доказів самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Відповідно до ч.1 ст.81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Водночас, клопотання відповідача було заявлене на підставі ч.6 ст.91 ГПК України та мотивоване наявністю сумнівів у відповідності доданих до позовної заяви копій документів їх оригіналам.

Так, відповідно до ч.6 ст.91 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання, застосував норму ст.81 ГПК України, що не підлягала застосуванню у цьому випадку.

Відповідно до ч.3 ст.255 ГПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідач включив заперечення на ухвалу про відмову у витребуванні доказів до апеляційної скарги на рішення.

Разом з тим, у клопотанні №20117/23 від 17.08.2023 відповідач вказав про наявність сумнівів лише щодо договору про відступлення права вимоги від 26.07.2022 та доказів направлення боржнику повідомлення про заміну сторони у зобов`язанні, зауважень щодо невідповідності копій інших доданих до позовної заяви документів (CMR №092148 від 16.09.2021, рахунку на оплату, акта №1 здачі-прийняття робіт від 08.10.2021, доказу відправлення RR48551620PL), оригінали яких він просив витребувати, клопотання не містить.

В матеріалах справи наявний оригінали договору про відступлення права вимоги від 26.07.2022 та доказів направлення боржнику повідомлення про заміну сторони у зобов`язанні (а.с.135-139), подані позивачем 13.11.2023 разом з додатковими поясненнями стосовно призначення експертизи.

Таким чином, у цьому випадку порушення судом першої інстанції норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення спору та в силу вимог ч.2 ст.277 ГПК України не може бути самостійною підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи.

Так, 06.11.2023 відповідач звернувся до суду з клопотанням (вх.№4423/23) в якому просив призначити судову технічну експертизу документів, а саме оригіналу договору про відступлення права вимоги від 26.07.2022, на вирішення якої поставити питання: «Чи відповідає час внесення відтиску печаток (штампів) даті виготовлення документу?», витребувати у позивача оригінал договору та доручити проведення експертизи Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

У клопотанні про призначення експертизи відповідач зазначав, що в лютому 2023 року позивач вже звертався до Господарського суду Львівської області із заявою про винесення судового наказу, на обґрунтування заяви було долучено копію договору про відступлення права вимоги від 26.07.2022, в п. п.1, 2, 3, якого йдеться про заміну сторони в зобов`язанні щодо боржника ФОП Окуня Ярослава Васильовича, який не є відповідачем у справі, а до позовної заяви було долучено інший договір, також датований 26.07.2022, де боржником вказано вже ФОП Оконя Ярослава Васильовича.

Аналогічні доводи відповідач вказує в апеляційній скарзі.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.11.2023 відмовлено у задоволенні вказаного клопотання. При цьому, суд вказав на відсутність правових підстав до призначення експертизи у справі, оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що сторони мали дійсне волевиявлення на укладення відповідного договору, а наявні в договорі описки спричинені виключно співзвучністю слова «Окунь» та прізвища «Оконь».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, адже виправлення технічної описки у тексті договору не може переконливо свідчити про підроблення документу, або неукладеність договору, як стверджує апелянт.

Також колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що укладений перевізником та позивачем договір відступлення права вимоги суперечить як умовам договору цесії, так і умовам договору факторингу.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст.515 ЦК України). При цьому, заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором.

Таким чином, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права.

Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК України); (б) дарування (ч.2 ст.718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються, а правова природа відповідного договору незалежно від його назви визначається, виходячи зі змісту прав та обов`язків сторін договору (п.9.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 (пункт 38) навела такі ознаки, притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним чи безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Предметом договору від 26.07.2022 є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні - оплати послуг за договором-заявкою про надання транспортно-експедиційних послуг №321-006622 від 09.09.2021 (п.4 договору); зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, є грошовим; відступлення права вимоги є безоплатним (що не заборонено цивільним законодавством, а отже, не є безумовним свідченням фіктивності договору, як помилково стверджує апелянт); договір від 26.07.2022 укладено у письмовій формі як і договір-заявку №321-006622 від 09.09.2021; новий кредитор повністю одержує право, замість первісного кредитора, вимагати від боржника належного виконання за основним договором в сумі 2350 євро (п.5 договору).

Отже, договір від 26.07.2022 має всі ознаки договору про відступлення права вимоги, а доводи апелянта про фіктивність, неукладеність чи нікчемність цього договору не є обґрунтованими.

У роз`ясненні Головного управління ДПС у Харківській області №1516/О/20-40-24-07007 від 28.12.2023, на яке покликається апелянт, зазначено, що згідно з .291.6 ст.291 Податкового кодексу України платники єдиного податку, зокрема, тертьої групи, повинні здійснювати розрахунки за відвантажені товари (виконані роботи, надані послуги) виключно в грошовій формі - готівковій або безготівковій (у тому числі з використанням електронних грошей); у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у п.291.6 ст.291 Податкового кодексу України (крім платників єдиного податку третьої групи - електронних резидентів (е-резидентів) оскільки договір, платники єдиного податку зобов`язані до отриманого таким шляхом доходу застосувати ставку єдиного податку 15 відсотків (п.п.3 п.293.4. ст.293 ПКУ) та перейти на сплату інших податків і зборів, визначених ПКУ, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків (п.п.4 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПКУ); з огляду на зазначене, укладення договору відступлення права вимоги боргу фізичними особами-підприємцями платниками єдиного податку третьої групи є механізмом розрахунку по правочину купівлі-продажу товарів (робіт, послуг) у негрошовій формі, а отже не дає права фізичній особі-підприємцю застосовувати спрощену систему оподаткування, обліку і звітності.

Разом з тим, вказане роз`яснення не впливає на встановлення змісту правовідносин між новим кредитором та боржником в межах цього спору.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції, встановивши наявність порушеного права позивача, безпідставно не застосував наслідків спливу позовної давності, колегія суддів зазначає таке.

Як було встановлено з матеріалів справи, зобов`язання з оплати мало бути виконане до 22.02.2022.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ст.926 ЦК України позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

У ст.32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в один рік.

Однак, у випадку навмисного правопорушення або такого неналежного виконання обов`язків, яке згідно законодавства, що застосовується судом або арбітражем, який розглядає справу, прирівнюється до навмисного правопорушення, термін позовної давності встановлюється в три роки.

Відлік терміну позовної давності починається: a) у випадку часткової втрати чи пошкодження вантажу, або прострочення в доставці - з дня доставки; b) у випадку втрати всього вантажу - з тридцятого дня по закінченню узгодженого терміну доставки, або, за відсутності такого терміну, - з шістдесятого дня після прийняття вантажу перевізником для перевезення; c) у всіх інших випадках - по закінченню тримісячного терміну з дня укладання договору перевезення. День початку відліку терміну позовної давності у термін не зараховується.

Договір заявку на перевезення укладено 09.09.2021, отже першим днем відліку строку позовної давності є 11.12.2021, в останнім днем строку спливу спеціальної позовної давності є 11.12.2022.

Відповідно до чт.262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Звернення із заявою про видачу судового наказу не перериває строку позовної давності за заявленою вимогою.

Позивач звернувся до суду 26.07.2023, тобто в межах трирічного, а не однорічного строку позовної давності.

Місцевий господарський суд в оскарженому рішенні врахував, що дії відповідача (не виконання свого обов`язку перед первісним кредитором та не сплата вартості перевезення вантажу; ухиляння від отримання повідомлення від позивача про заміну сторони у зобов`язанні; скасування судового наказу у справі 914/627/23 і не виконання обов`язку з оплати суми заборгованості; те, що під час позовного провадження відповідач не бажає сплачувати суму заборгованості, хоча й не заперечує такої, прагнучи недобросовісного уникнення сплати заборгованості та отримання послуги на безкоштовній основі) містять ознаки умисного правопорушення та неналежного виконання обов`язків, та дійшов висновку про те, що на підставі другого речення ч.1 ст.32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів у цьому випадку застосовується позовна давність тривалість в три роки.

Щодо навмисного неналежного виконання обов`язків відповідача колегія суддів вказує, що статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України та ст.526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.525 та ч.1 ст.530 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач був обізнаний про обов`язок сплатити вартість послуг перевезення первісному кредитору, а також про заміну кредитора у зобов`язанні, однак, не виконав такого обов`язку.

Разом із тим, згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Аналіз положень наведеної норми дає підстави для висновку, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, Цивільний кодекс України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання.

Поряд з цим, як у суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі відповідач не довів відсутності його вини у порушенні зобов`язання за договором-заявкою від 09.09.2021, тим часом, за змістом ст.614 ЦК України, наявність такої вини презюмується.

Оскільки відповідачем не доведено відсутності його вини у простроченні виконання зобов`язання за договором перевезення, з урахуванням презумпції вини відповідача, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з тим, що правильним у цьому випадку є застосування, передбаченого ст.32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення, трирічного строку позовної давності щодо вчиненого відповідачем навмисного правопорушення (навмисного неналежного виконання обов`язків відповідача).

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції врахував, що на копії договору-заявки про надання транспортно експедиційних послуг №З21-006622 від 09 вересня 2021 року міститься відтиск печатки позивача і вказав, що позивач виступав для перевізника певним гарантом виконання зобов`язання Експедитором 1. Зі змісту наведено висновку суду не вбачається, що суд застосував до спірних відносин норму ст.560 ЦК України про договір гарантії.

Відтак доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставини, апелянт не довів порушення застосування судом норм матеріального чи такого порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Фізичної особи підприємця Оконя Ярослава Васильовича - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2023 у справі №914/2300/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги - покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.