ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.03.2024 Справа №905/129/23

Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Сизової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління»

до відповідача: Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Маріупольської міської ради Донецької області

про стягнення збитків в сумі 14436900,00 євро

за участю уповноважених представників сторін:

від позивача: Пожидаєв О.О. самопредставництво (в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився;

третя особа: Бастрига С.М. самопредставництво (в режимі відеоконференції)

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст і підстави позовних вимог

07.02.2023 шляхом надіслання поштового відправлення Комунальне підприємство «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» (далі - КП «МТТУ», позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Маріупольська міська рада Донецької області (далі - Маріупольська міська рада) про стягнення збитків в сумі 14 436 900 євро, завданих збройною військовою агресією Російської Федерації проти України.

Процедура провадження у справі у господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2023 для розгляду справи визначена суддя Устимова А.М.

Ухвалою від 16.02.2023 прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі №905/129/23. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Маріупольську міську раду Донецької області. Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Підготовче засідання у справі призначено на 07.03.2023 року о 12:40 год. Підготовче засідання у наступному неодноразово відкладалось.

Ухвалою від 15.01.2024 суд закрив підготовче провадження у справі №905/129/23 та призначив судове засідання з розгляду справи по суті на 08.02.2024 року о 14:00 год.

У зв`язку із перебуванням судді Устимової А.М. з 06.02.2024 по 09.02.2024 у відпустці за сімейними обставинами, судове засідання 08.02.2024 року о 14:00 год. не відбулось.

Ухвалою від 12.02.2024 судове засідання у справі призначено на 05.03.2024 року о 14:00 год.

Щодо порядку повідомлення відповідача про відкриття та хід провадження у справі суд зазначає наступне.

За приписами ст.365 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд констатує, що у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Строк воєнного стану неодноразово продовжувався. Востаннє Указом Президента України №49/2024 від 05.02.2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України №3564-IX від 06.02.2024, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14.02.2024 строком на 90 діб.

Відповідно до ч.1 ст.122 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Листом № 72/11-612/1-81401 від 13.10.2022 «Щодо припинення дії міжнародного договору» Міністерство закордонних справ України повідомило про розірвання дипломатичних відносин, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією від 14.02.1992 з 24.02.2022.

У зв`язку з широкомасштабною збройною агресією останньої проти України має місце зупиненням функціонування закордонних дипломатичних установ України на території Російської Федерації та діяльності її дипломатичних установ на території України.

Згідно з листом Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» № 25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами Російської Федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.

Відповідно до повідомлення, розміщеного 25.02.2022 на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства «Укрпошта», у зв`язку з агресією з боку Росії та введенням воєнного стану, АТ «Укрпошта» припинило поштове співробітництво з Поштою Росії та Білорусі; посилки та перекази в ці країни не приймаються.

Листом № 905/129/23 від 01.06.2023 суд, зважаючи на функції Міністерства юстиції України як органу представництва, задля уникнення порушень Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р. за змістом ст.ст.13, 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та з забезпечення дотримання і виконання зобов`язань за міжнародними договорами з питань, віднесених до його відання згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про міжнародні договори України», звернувся до Міністерства юстиції України за відповідними роз`ясненнями щодо можливого способу забезпечення у поточних умовах надіслання учасником справи - резидентом України на адресу іншого учасника справи - Російської Федерації копії позовної заяви, а також надіслання Господарським судом Донецької області судових рішень вищезазначеному учаснику справи.

16.06.2023 електронною поштою до суду від Міністерства юстиції України надійшла відповідь не підписана кваліфікованим електронним підписом.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

З надісланого 16.06.2023 на електронну адресу суду документів не вбачається можливості ідентифікувати підписувача, оскільки вони надіслані у вигляді файлів, які не скріплені електронним цифровим підписом, тому останні не можуть вважатися оригіналом електронного документу, у зв`язку з чим, суд не бере їх до уваги.

Внаслідок наведеного листом №905/129/23 від 09.08.2023 суд просив Міністерство юстиції України направити роз`яснення повторно підписані кваліфікованим електронним підписом або у письмовій формі органами поштового зв`язку.

01.09.2023 шляхом поштового направлення до суду від Міністерства юстиції України надійшов лист з роз`ясненнями щодо вручення судових документів відповідачу, в якому зазначено, що згідно з інформацією розміщеною на офіційному веб-сайті АТ «Укрпошта» припинено доставку поштових відправлень до/з росії з перших днів повномасштабного вторгнення. За інформацією, наданою Міністерством закордонних справ України, 24.02.2022 розірвано дипломатичні відносини між Україною і pociєю у зв`язку широкомасштабною збройною агресією останньої проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території росії та діяльність її дипломатичних установ на території України зупинено. Комунікація МЗС органами влади рф за посередництва третіх держав також не здійснюється. З урахуванням викладеного, передача отримання будь-яких документів до/від компетентних органів росії, у тому числі дипломатичними каналами, через Міністерство юстиції України неможлива.

Таким чином, повідомлення відповідача неможливо як шляхом застосування дипломатичних інституцій, так і органами поштового зв`язку.

Проте суд, незважаючи на обставини, наведені вище, повинен вжити всіх максимально можливих заходів, задля дотримання вимог щодо повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та його хід, та забезпечити об`єктивний розгляд справи, тому використовувались додаткові альтернативні засоби повідомлення відповідача.

Зокрема, під час відкриття провадження у справі суд зобов`язав позивача направити на офіційну адресу електронної пошти Міністерства юстиції Російської Федерації позовну заяву, скріплену електронним цифровим підписом, з додатками, докази чого надати суду.

Листом від 03.03.2023 КП «МТТУ» надав суду докази направлення на адресу вказаної електронної пошти копій документів.

18.10.2023 шляхом поштового направлення від Міністерства юстиції України надійшов лист щодо направлення до матеріалів справи документів, які отримані від Міністерства закордонних справ України, а саме, копію заяви №84/185 від 25.03.2023, листа №9839/2дснг. У згадуваних документах наявна інформація щодо повернення без розгляду Міністерством іноземних справ Російській Федерації на підставі ноти №2142/2дснг від 15.02.2023 документів, що отримані від представника КП «МТТУ».

Додатково ухвалою від 27.04.2023 суд зобов`язав позивача здійснити переклад позовної заяви з доданими до неї документами, ухвали Господарського суду Донецької області про відкриття провадження у справі №905/129/23 від 16.02.2023 та ухвали від 27.04.2023 на російську мову, з нотаріальним засвідченням його вірності, та відправити вказані документи на адресу посольства Російській Федерації у Чеській Республіці. Докази направлення та вручення документів надати суду.

На підтвердження виконання вимог ухвали суду КП «МТТУ» надало суду копії нотаріально посвідчених копій вказаних документів та докази їх направлення АТ «Укрпошта» 18.06.2023 на адресу посольства Російській Федерації у Чеській Республіці.

За даними трекінгу АТ «Укрпошта» копії позовної заяви з додатками, ухвал суду посольством Російській Федерації у Чеській Республіці отримано 20.07.2023.

Міністерство юстиції України листом, що надійшов 08.01.2024, надіслало до суду документи, отримані від Міністерства закордонних справ України разом з нотою Посольства Російської Федерації в Чеській Республіці № 96/п від 29.09.2023. У вказаній ноті йде мова про повернення без розгляду документів, які направлені 18.06.2023 КП «МТТУ». Додатком до листа є відповідні супровідні листи, нота та самі документи, переклад яких засвідчений нотаріально.

З метою повідомлення відповідача про засідання ухвали направлялись судом на офіційну адресу електронної пошти Міністерства юстиції Російської Федерації. Згідно довідок, що сформовані в програмі «Діловодство спеціалізованого суду» відправлення не є доставленими з вказанням на помилку доставки електронного листа.

Про дату, час та місце кожного засідання суду відповідач повідомлений шляхом розміщення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення з наведеною інформацією.

Також, всі процесуальні документи суду у справі №905/129/23 оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень веб-порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет, відомості якого є офіційними, а доступ безоплатний та цілодобовий згідно Закону України «Про доступ до судових рішень».

Крім того, ухвали суду від 15.01.2024, 12.02.2024, в яких призначена дата судових засідань з розгляду справи по суті, з перекладі на російську мову, що здійснений позивачем, направлені судом електронною поштою з прикладанням електронного кваліфікованого підпису у Посольство Російської Федерації у Королівство Бельгія (amrusbel@skynet.b ), Посольство Російської Федерації у Республику Германії ( ), Посольство Російської Федерації у Канаді ( ), Посольство Російської Федерації у Сполучене королівство Великобританії та Північної Ірландії ().

Представник позивача у судове засідання 05.03.2024 з`явився, в межах вступного слова підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 05.03.2024, як і у попередні засідання суду, не з`явився, правової позиції щодо заявлених позовних вимог не висловив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача у судове засідання 05.03.2024 з`явився, підтримав позовні вимоги КП «МТТУ» у повному обсязі, просив їх задовольнити, вважає, що саме позивач як особа, на балансі якого перебувало майно, зазнав відповідних втрат.

У судовому засіданні 05.03.2024 судом досліджено докази у справі, проведено судові дебати, в ході яких уповноважені представники позивача та третьої особи підтвердили позиції, викладені у вступному слові.

Ухвалення рішення суду відбулось у нарадчій кімнаті у порядку ст.ст.219-220 ГПК України.

Позиція учасників процесу

В обґрунтування своєї правової позиції КП «МТТУ» послалося на те, що як юридична особа проводило свою господарську діяльність в м. Маріуполі Донецької області. На підставі Контрактної угоди №UPTF-MTP-1 від 27.09.2019 підприємство придбало 57 низькопідлогових тролейбусів довжиною 12м та 15 низькопідлогових тролейбусів довжиною 12м з автономним ходом 20 кілометрів, загальна вартість яких становить 14 436 900,00грн. Тролейбуси за відповідними актами приймання-передачі прийняті на баланс комунального підприємства, обліковані в бухгалтерському обліку як основні засоби. Зазначене майно є комунальною власністю та закріплено КП «МТТУ» на праві господарського відання. Тролейбуси станом на 24.02.2024 знаходились на території Депо №4 КП «МТТУ» за адресою: м. Маріуполь, вулиця Бахчиванджи, 55.

24.02.2022 почалося повномасштабне вторгнення військ Російської Федерації в Україну. Зокрема, російські окупаційні війська почали наступ на м. Маріуполь і наприкінці лютого 2022 року місто опинилося в оточенні. Останніми здійснювались інтенсивні обстріли м.Маріуполь реактивною артилерією та наносились авіаційні удари, у тому числі, по об`єктам міської комунальної інфраструктури, зокрема, тролейбусного депо №4. В результаті вогневого враження суттєво пошкоджені та знищені належні комунальному підприємству 72 низькопідлогових тролейбусів. У березні 2022 року територія Маріупольської міської громади окупована військами РФ, що визнано Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим доступ до рухомого складу - тролейбусів, а також первинних документів, став неможливим. Централізованої евакуації КП «МТТУ» з міста не відбулося. Тролейбуси залишились за місцем знаходження у м. Маріуполь, тому внаслідок окупації спірне майно було повністю втрачене. Протиправними діями Російської Федерації знищено та втрачене належне позивачу майно, загальна вартість якого становить 14 436 900,00 євро, відшкодування вартості якого позивач вимагає в судовому порядку.

В якості правової підстави заявлених позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 4, 5, 162-164, 171 ГПК України; ст. 22, ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Маріупольська міська рада підтримала заявлені позовні вимоги та в своїх поясненнях зазначила, що внаслідок військової агресії окупаційних військ Російської Федерації зруйновано та пошкоджено значну кількість майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Маріуполя, зокрема, те, що знаходиться на балансі КП «МТТУ». Внаслідок ракетних та артилерійських обстрілів центральної частини міста в березні 2022 року пошкоджено та знищено рухомий склад міського транспорту (тролейбуси). Тролейбуси залишились в міста Маріуполь після його блокування та наступною окупацією військовими формуваннями РФ.

Згідно ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вжиття судом всіх можливих заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи та достатність часу, наданого учасникам справи для висловлення своєї правової позиції по суті спору та подання доказів на підтвердження власних аргументів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Виклад обставин справи, встановлених судом

Комунальне підприємство «МТТУ» за даними, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є юридичною особою, що заснована Маріупольською міською радою, зареєстрована за адресою: 87555, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Миколаївська буд.92. Основний вид діяльності підприємства: 49.31. Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення; 49.39. Інший пасажирський наземний транспорт.

Відповідно до п. 1.1 Статуту, затвердженого рішенням Маріупольської міської ради №8/14-1367 від 22.12.2021, Комунальне підприємство «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» є юридичною особою, що заснована на комунальній власності територіальної громади м. Маріуполя, від імені і в інтересах якої права суб`єкта комунальної власності здійснює Маріупольська міська рада. Основним предметом діяльності Підприємства згідно п.4.2 Статуту є перевезення пасажирів міським електричним та автомобільним транспортом, ре¬алізація проїзних квитків (разових та місячних); експлуатація міського електричного та автомобільного транспорту тощо.

Підприємство є юридичною особою, утвореною та зареєстрованою у встанов-леному законодавством порядку, має право відкривати розрахунковий, валютний та інші ра¬хунки в банківських установах та установах Державної казначейської служби України, має відокремлене майно, самостійний баланс, круглу печатку, штамп і бланки зі своїм наймену¬ванням та іншими реквізитами, власну емблему (п.2.2 Статуту).Підприємство для здійснення мети своєї статутної діяльності має право від свого імені набувати майнові та особисті немайнові права та нести обов`язки, здійснювати правочини, вступати у господарські, цивільні та адміністративні правовідносини з юридич¬ними та фізичними особами, бути позивачем та відповідачем у судах будь-якої юрисдикції (п.2.3 Статуту).

Майно Підприємства є комунальною власністю і закріплюється за ним на пра¬ві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання Підприємство володіє та користується майном на свій розсуд, здійснює відносно нього будь-які дії, що не суперечать чинному зако¬нодавству та цьому Статуту, зокрема, має право проводити модернізацію та реконструкцію транспортних засобів, реконструкцію та капітальний ремонт об`єктів нерухомого майна, що знаходяться на балансі Підприємства, будівництва нових об`єктів нерухомого майна.(п.5.1 ).

Згідно п.5.11 Статуту збитки, завдані Підприємству в результаті порушення його майнових прав громадянами, юридичними особами, державними органами та органами місцевого самовря¬дування, відшкодовуються відповідно до чинного законодавства.

27.09.2019 між Комунальним підприємством «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» та Консорціумом у складі Відкритого акціонерного товариства «Керуюча компанія холдингу «Белкомунмаш» і Товариства з обмеженою відповідальністю «БКМ-Україна» укладено контракт №UPTF-MTP-14 на поставку 12-метрових низькопідлогових тролейбусів (із запасними частинами, діагностичним обладнанням, інструментами та супутніми послугами).

Покупець призначив торги для товарів та супутніх послуг, а саме: Поставка нових 12-метрових низькопідлогових тролейбусів (із запасними частинами, діагностичним обладнанням, інструментами та супутніми послугами) та прийняв пропозицію Постачальника на поставку даних товарів та супутніх послуг, а також погоджується виплатити Постачальнику Ціну Контракту 15 186 950,00 Євро (п`ятнадцять мільйонів сто вісімдесят шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят євро), що складається з: Відомість цін 1:12 186 950.00 Євро з урахуванням ПДВ; Відомість цін 2:3 000 000,00 евро (три мільйони евро) без врахування ПДВ, або іншу суму, що підлягає виплаті відповідно до умов Контракту на умовах і в терміни, передбачені Контрактом.

З урахуванням згоди Покупця на оплату Постачальнику відповідно до цього Контракту, Постачальник зобов`язується перед Покупцем поставити зазначені Товари та надати зазначені супутні послуги з подальшим усуненням всіх виявлених в них недоліків відповідно до положень Контракту. Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику за поставку зазначених Товарів і надання зазначених супутніх послуг з усуненням всіх виявлених в них недоліків Ціну Контракту або іншу суму, належну йому відповідно до положень Контракту, в строки та порядку, передбачені Контрактом.

У Відомостях цін 1.1 та 2.1 до Контракту передбачено поставку низькопідлогових тролейбусів, довжиною 12м у кількості 57 шт., ціна за одиницю 185 980,00 євро, у загальній кількості ціна складає 10 600 860,00 євро, поставку низькопідлогових тролейбусів, довжиною 12м з автономним ходом не менше 20 км у кількості 15 шт, загальною вартістю 3 836 040,00 євро.

Спосіб та умови оплати Постачальнику визначено розділом 11 Особливих умов Контракту, зокрема, оплата за Товари та послуги, що постачають з-за кордону, та за Товари та послуги, що постачають з-країни Покупця має бути здійснена наступним чином: авансовий платіж: 20 (двадцять) відсотків Ціни Контракту виплачується протягом 30 (тридцяти) днів після підписання Контракту та після подання Покупцеві забезпечення повернення авансового платежу на еквівалентну суму в прийнятній для нього формі, що діє до завершення поставки товарів; після поставки товарів: 70 (сімдесят) відсотків Ціни Контракту за поставлені Товари має бути виплачена банківським переказом протягом 30 (тридцяти) днів після пред`явлення документів, зазначених у Пункті 8; після прийняття: Десять (10) відсотків Ціни Контракту за товари має бути виплачена протягом 30 (тридцяти) днів після отримання Товарів на підставі рахунку з додатком акту приймання та введення в експлуатацію товарів, виданого Покупцем за відповідні поставлені товари. Оплата імпортних мит та податків на компоненти, що були імпортовані та включені до Товарів буде здійснено тільки за суми, що підтверджені як сплачені, але не перевищують суми, зазначеної для таких ввізних мит та податків у ціні тендерної пропозиції Постачальника.

При цьому визначено, що платежі по Відомості цін 1, фінансованому за кредитні кошти, мають бути здійснені у гривні прямим переказом на рахунок Постачальника. Сума виставленого в євро рахунку Постачальника має бути сплачена в гривні за курсом, за яким було здійснено продаж Покупцем валюти на міжбанківському валютному ринку України і оплачена на наступний робочий день. Платежі по Відомості цін 2, фінансованому за грантові кошти, мають бути проведені Банком в євро безпосередньо на вказаний банківський рахунок Постачальника.

Факт оплати позивачем вартості тролейбусів згідно Відомості цін 1.1 підтверджується заключними виписками АТ КБ «Приватбанк», в яких міститься інформація щодо здійснення платежів 21.11.2019, 18.05.2020, 01.09.2020, 26.02.2021, 20.05.2021, 27.08.2021. Загальний розмір коштів, сплачених згідно з виписками з рахунку позивача відповідно до Відомості цін 1.1 складає 12113799,93 євро.

Позивач у письмових поясненнях вказує, що згідно з умовами Контракту, рахунки Постачальника виставлені в євро сплачувались в гривні за курсом, за яким було здійснено продаж Покупцем валюти на міжбанківському валютному ринку України.

Відносно невідповідності суми сплачених коштів вартості тролейбусів, поставка яких була передбачена Відомістю цін 1.1, позивач пояснює, що кошти сплачувались у тому числі й за запчастини та транспортні послуги, які позивачем до позовних вимог не включено.

06.07.2018 між КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління», Маріупольською міською радою та Європейським банком реконструкції та розвитку укладений договір гранду щодо інвестиційного гранту від Фонду Східноєвропейського партнерства з енергоефективності та довкілля (Е5Р) для Проекту щодо тролейбусів у місті Маріуполь.

З розділу 3.1 вказаного договору вбачається, що за умови дотримання і відповідно до цього Договору Банк погоджується надати Одержувачу грант з Фонду ЕБР на суму, що не перевищує 3 000 000 євро (три мільйона євро) (далі - "Грантове Фінансування") виключно для цілей фінансування Статей Витрат, Фінансованих з Гранту, що закупаються відповідно до Розділу 5.09 (Закупівлі) цього Договору.

Позивач вказує, що фінансування в частині оплати тролейбусів згідно Відомості цін 2.1 відбувалось за рахунок грантових коштів, які проведені Банком в євро безпосередньо на вказаний банківський рахунок Постачальника. Кошти не потребують повернення.

Згідно Актам приймання-передачі товарів, що поставляються за Контрактом №UPTF-MTP-1 від 27.09.2019: №1 від 18.04.2020, №2 від 23.04.2020, №3 від 13.07.2020, №4 від 17.08.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «БКМ-УКРАЇНА» (Головний постачальник) передало, а Комунальне підприємство «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» (Покупець) прийняло 57 низькопідлогових тролейбусів довжиною 12 м (АКСМ321) за ціною 185 980,00 EUR з ПДВ кожний.

За Актами приймання-передачі товарів, що поставляються за Контрактом №UPTF-MTP-1 від 27.09.2019: №5 від 04.12.2020, №6 від 04.12.2020, №7 від 17.12.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «БКМ-УКРАЇНА» (Головний постачальник) передало, а Комунальне підприємство «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» (Покупець) прийняло 15 низькопідлогових тролейбусів довжиною 12 м (32100D) за ціною 245 900,00 EUR з ПДВ кожний.

Зазначені тролейбуси прийняті на баланс КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» як основні засоби, що підтверджується даними бухгалтерського обліку підприємства, зокрема, копію відомості з даних бухгалтерського обліку з інформацією щодо привласнених інвентарних номерів та дати прийняття до обліку, а також довідкою щодо знаходження на балансі підприємства тролейбусів з зазначенням інвентарних номерів та VIN code кожного тролейбуса. Зокрема, згідно даних документів внаслідок виконання умов контракту на балансі підприємства позивача обліковуються 72 тролейбуси з наступними VIN code, що є їх ідентифікаторами як рухомого майна такого виду: Y99TR3210L0D34014 (1401), Y99TR3210L0D34015 (1402), Y99TR3210L0D34016 (1403), Y99TR3210L0D34017 (1404), Y99TR3210L0D34018 (1405), Y99TR3210L0D34019 (1406), Y99TR3210L0D34020 (1407), Y99TR3210L0D34021 (1408), Y99TR3210L0D34022 (1409), Y99TR3210L0D34023 (1410), Y99TR3210L0D34024 (1411), Y99TR3210L0D34025 (1412), Y99TR3210L0D34026 (1414), Y99TR3210L0D34027 (1415), Y99TR3210L0D34028 (1416), Y99TR3210L0D34029 (1417), Y99TR3210L0D34030 (1418), Y99TR3210L0D34031 (1419), Y99TR3210L0D34032 (1420), Y99TR3210L0D34033 (1421), Y99TR3210L0D34034 (1422), Y99TR3210L0D34035 (1423), Y99TR3210L0D34036 (1424), Y99TR3210L0D34037 (1425), Y99TR3210L0D34038 (1426), Y99TR3210L0D34039 (1427), Y99TR3210L0D34040 (1428), Y99TR3210L0D34046 (1429), Y99TR3210L0D34047 (1430), Y99TR3210L0D34048 (1431), Y99TR3210L0D34049 (1432), Y99TR3210L0D34050 (1433), Y99TR3210L0D34051 (1434), Y99TR3210L0D34052 (1435), Y99TR3210L0D34053 (1436), Y99TR3210L0D34054 (1437), Y99TR3210L0D34055 (1438), Y99TR3210L0D34056 (1439), Y99TR3210L0D34057 (1440), Y99TR3210L0D34058 (1441), Y99TR3210L0D34059 (1442), Y99TR3210L0D34060 (1443), Y99TR3210L0D34061 (1444), Y99TR3210L0D34062 (1445), Y99TR3210L0D34063 (1446), Y99TR3210L0D34066 (1447), Y99TR3210L0D34067 (1448), Y99TR3210L0D34068 (1449), Y99TR3210L0D34069 (1450), Y99TR3210L0D34070 (1451), Y99TR3210L0D34071 (1452), Y99TR3210L0D34072 (1453), Y99TR3210L0D34073 (1454), Y99TR3210L0D34.

альна вартість тролейбусів у кількості 72 шт складає 14436900,00 євро (57 шт за 185 980,00 євро кожен, 15 за 245 900,00 євро кожен).

27.04.2021 позивачем з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «САЛАМАНДРА» укладено договір № 154 добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (включаючи відповідальність перевізника).

Згідно письмових пояснень від 25.03.2023 позивача будь-яка інша технічна документація на транспорті засоби громадського транспорту, документи, що підтверджують реєстрацію згідно Порядку реєстрації та обліку трамвайних вагонів і тролейбусів, не зберіглась.

Як вже зазначалось вище, у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Строк воєнного стану неодноразово продовжувався. Востаннє Указом Президента України №49/2024 від 05.02.2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України №3564-IX від 06.02.2024, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14.02.2024 строком на 90 діб.

Як виходить зі змісту позовної заяви, у місті Маріуполь починаючи з 24.02.2022 велись активні бойові дії, з боку окупаційних військ Російської Федерації здійснювались постійні артилерійські та авіаційні обстріли, що спричинило пошкодження об`єктів критичної та комунальної інфраструктури.

Внаслідок того, що постійні та систематичні обстріли призвели до відсутності електропостачання та неможливості здійснювати пасажирські перевезення весь рухомий склад, у тому числі, й вказані вище 72 тролейбуси, знаходились у Депо №4 КП «МТТУ» за адресою: м. Маріуполь, вул. Бахчиванджи,55.

Як свідчать фото матеріали, що наявні в матеріалах справи, рухомий склад міського транспорту (тролейбуси) внаслідок масованого ракетного обстрілу центральної частини міста пошкоджено.

Інформація щодо факту руйнування з наведенням відповідних фотоматеріалів міститься у відкритому доступі у мережі Інтернет.

У нотаріально посвідченій заяві від 23.08.2023 свідок ОСОБА_1 вказав на те, що працював в Комунальному підприємстві «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» на посаді начальника Депо №4 (тролейбусне), що розташоване на вулиці Бахчиванджи, 55, та проживав у м. Маріуполі. Щодо обставин пов`язаних з обстрілом тролейбусного депо свідок навів наступні факти: «З ранку 02.03.2022 року весь рухомий склад тролейбусів у кількості 95 одиниць знаходився на території Депо № 4 та більше за територію не виїзжав, так як більше ніякої електричної енергії в мережі не було. При цьому обстріли почались вже зі сторони Аеропорту м. Маріуполя та зі сторони населеного пункту Нікольське. Місто Маріуполь було вже у кільці та під постійними обстрілами російської армії. 04.03.2022 я знаходився в своєму кабінеті на території Дело №4 приблизно о 10-30 годині я почув свист ракет, після чого почались вибухи, я спустився на перший поверх та сховався меж стінами, через декілька хвилин вибухи скінчились. Коли я вийшов на вулицю, то побачив розбиті тролейбуси та іншу техніку, яка знаходилась на стоянці, на території Депо №4. При проведенні візуального огляду спричинених збитків та місцевості, стало зрозуміло, що обстріл відбувався зі сторони Аеропорту м. Маріуполя, де в той час вже знаходились російські війська. При цьому Українських військ на території Депо №4 не було. Наступний раз я прийшов у Депо №4 07.03.2022 року та побачив ще більше руйнувань, як рухомого складу тролейбусів, так і приміщень Депо№4. Побувши на території кілька годин, я пішов додому. Наступного дня прийти на роботу було складно, та практично не можливо, так як дорога та район постійно знаходились під обстрілом російської федерації. 09.03.2022 я в останній раз зміг прийти на територію Депо №4, де побачив страшну картину практично всі тролейбуси, які знаходились на вулиці були розбиті та посічені осколками. Підтверджую, що був безпосереднім учасником вищезазначених подій».

Суду надані копії штатного розпису КП «МТТУ» станом на 01.01.2022, посадової інструкції начальника Депо № 4 КП «МТТУ», Наказу про призначення ОСОБА_1 на цю посаду.

Свідок ОСОБА_2 у нотаріально посвідченій заяві від 12.10.2023 зазначив, що у м.Маріуполі він проживав з сім`єю недалеко він тролейбусного депо, що розташоване по АДРЕСА_1 . Щодо обставин пов`язаних з обстрілом тролейбусного депо свідок навів наступні факти: « 04.03.2022р., ближче до обіду, я знаходився у дворі свого будинку, де рубав дрова. В цей час я почув декілька гучних вибухів; я з родиною одразу сховався у підвалі свого будинку, де перечекав обстріл. Приблизно десь через 15-20 хвилин я вийшов з підвалу на вулицю, де побачив стовп чорного диму, який піднявся з території тролейбусного депо. Так як тролейбусне депо по АДРЕСА_1 знаходиться від мого будинку дуже близько (біля ста метрів), я пішов подивитися, що сталося після обстрілу. Коли я підійшов до огорожі території депо, т? побачив страшну картину: багато одиниць тролейбусів, автобусів та іншої техніки було пошкоджено та знищено. Декілька одиниць тролейбусів та автобусів горіло полум`ям, при цьому працівники депо намагалися їх згасити, але не виходило, так як води вже не було, тільки вогнегасники. Також я побачив частину уламків, які застрягли в заборі депо після обстрілу, це дало мені змогу зрозуміти, що обстріл території депо стався з західної окраїни міста, приблизно з території Аеропорту, де в цей час знаходились виключно російські військові. Протягом 20-30 3 хвилин я повернувся до свого будинку. Далі тролейбусне депо обстрілювали дуже часто, практично кожного дня».

Суду надано копії паспорту, довідки ВПО, службового посвідчення вказаного громадянина.

КП`МТТУ» 27.05.2022 звернулось до начальника Відділу №7 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за частиною першою статті 438 Кримінального кодексу України, згідно якої в період збройної агресії Російської Федерації та проведення бойових дій на території м. Маріуполя в березні 2022 року невстановлені особи заволоділи майном підприємства, що знаходилось на території Депо №4 м. Маріуполя. Відповідні відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.05.2022, номер кримінального провадження 0000384. На даний час розслідування ведеться слідчим відділенням 2 управління Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганських областях.

Згідно наказу КП «МТТУ» № 338-1 від 01.08.2022 «Про забезпечення діяльності КП «МТТУ» місце фактичного перебування комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» Маріупольської міської ради (КП`МТТУ») на підконтрольній Україні території визначене за місцем тимчасового перебування керівника - ОСОБА_3 .

Як свідчив представник позивача під час судового засідання евакуація підприємства та його майна з м.Маріуполь не здійснювалась, кожен працівник виїзжав самостійно, все майно залишилось на території м.Маріуполь та є втраченим.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду

Перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, дослідивши надані в порядку статті 74 Господарського процесуального кодексу України письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, зважаючи на таке.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Приписами статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Реалізуючи встановлене статтею 55 Конституції України та статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, суд визнає, що предметом позову є матеріально-правова вимога Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусного управління» про відшкодування збитків, спричинених внаслідок збройної військової агресії Російської Федерації проти України.

У позовній заяві відповідачем у спорі визначена держава - Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації.

За змістом принципу диспозитивності господарського судочинства, визначеного у статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Господарський суд зауважує, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати справу в межах позовних вимог і підстав позову, визначених особою, яка звернулася за захистом до суду.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17).

З огляду на наведені обставини, проаналізувавши характер правовідносин, з яких виник спір, та предмет позову, суд погоджується з тим, що належним відповідачем у цій справі є Російська Федерація, виходячи з наступного.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» по всій територій країни було введено воєнний стан, який затверджений відповідними законами, продовжувався черговими указами Президента і діє дотепер.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2022 у справі № 990/80/22 сформулювала правовий висновок, згідно якому Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії.

При цьому, Верховний Суд виходив з того, що країна-агресор діяла поза межами свого суверенного права на самооборону, навпаки, віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, тому безумовно Російська Федерація надалі не користується в такій категорії справ своїм судовим імунітетом.

Додаткові аргументи непоширення судового імунітету Російської Федерації у спірних правовідносинах зазначені у постановах Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 та у справі № 760/17232/20-ц, в яких акцентовано, що підтримання юрисдикційного імунітету Російської Федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції; судовий імунітет Російської Федерації не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету Російської Федерації є несумісним з міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення нею державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.

Відповідно до статті 25 Положення про закони і звичаї війни на суходолі (Додаток до Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі) забороняється будь-яким способом атакувати чи бомбардувати незахищені міста, селища, житлові будинки чи споруди.

Крім того, згідно з пунктами 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року відповідальність у формі відшкодування збитків у випадку порушення правил і звичаїв ведення воєнних дій покладається саме на державу в цілому, як воюючу сторону.

У постанові від 12.05.2022 у справі № 635/6172/17 (п. 50) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на РФ як на державу, що здійснює окупацію (частини п`ята та дев`ята статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Верховним Судом у постанові від 18.05.2022 у справі №428/11673/19 викладена правова позиція, відповідно до якої загальновідомим є (тобто таким, що не потребує доказування) те, що Російська Федерація відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну військову діяльність в Україні, включаючи не тільки повномасштабну збройну агресію, але і будь-яку участь своїх збройних сил у військових діях в Донецькій та Луганській областях з 2014 року. Не існує жодної розумної підстави припустити, що порушене право позивача, за захистом якого він звернувся до українського суду, могло би бути захищене шляхом подання позову до суду Російської Федерації.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, у відповідності до положень частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з частиною четвертою статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що за шкоду, спричинену порушенням законів і звичаїв війни, відповідальність несе воююча держава в цілому, незважаючи на те, який конкретно підрозділ її збройних сил заподіяв шкоду, суд визнає Російську Федерацію в особі Міністерства юстиції Російської Федерації належним відповідачем у спірних правовідносинах у справі та вирішує спір за її участі на загальних підставах.

Відповідно до частини першої статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку (пункт 1 частини другої статті 55 ГК України).

Згідно з частинами 4, 5 статті 55 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання реалізують свою господарську компетенцію на основі права власності, права господарського відання, права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції у цьому Кодексі та інших законах. Суб`єкти господарювання - господарські організації, які діють на основі права власності, права господарського відання чи оперативного управління, мають статус юридичної особи, що визначається цивільним законодавством та цим Кодексом.

Приписами частини першої статті 133 Господарського кодексу України встановлено, що основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

За таких обставин, зважаючи на те, що тролейбуси належать КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» на праві господарського відання, зокрема, придбані за контрактом, що укладений позивачем, сплачені позивачем, обліковуються на балансі підприємства, суд визнає у позивача наявність порушеного права.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У розумінні наведених правових норм особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у виді відшкодування збитків. Підставою для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, у прийнятті особою неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності), внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Враховуючи закріплені Господарським процесуальним кодексом України принципи рівності, змагальності та обов`язковості встановлення судами обставин, що входять до предмета доказування, у відповідності до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 73 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому у спірних правовідносинах обов`язок доведення в суді факту протиправної поведінки відповідача, розміру завданої шкоди, а також прямого причинного зв`язку між ними покладається на позивача з документальним підтвердженням обґрунтованого розрахунку суми, що стягується на відшкодування заподіяної шкоди. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

За загальним правилом обов`язковою умовою притягнення відповідача до відповідальності за заподіяну шкоду є встановлення протиправності його дій відповідно до положень матеріального закону.

Факт масштабної, немотивованої збройної агресії Російської Федерації проти України, яка почалася 24.02.2022, визнано Резолюцією надзвичайної спеціальної сесії Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022, у зв`язку з чим цей факт є загальновідомим і має преюдиційне значення. Цією резолюцією агресія була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.

Аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16.03.2022 у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України.

Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24.03.2022, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі, проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.

Постановою Верховної Ради України № 2188-IX від 14.04.2022 визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24.02.2022.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 210/4458/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії російської федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.

Відповідно до частини третьої статі 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Отже, протиправність діяння відповідача Російської Федерації, як складового елементу факту збройної військової агресії Росії проти України в розумінні наведеної норми права є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні, а також визнано на найвищому міжнародному рівні.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності за завдану шкоду має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Здійснивши дослідження фотоматеріалів, які містяться у справі, та розміщені у відкритих джерелах у мережі Інтернет, факти, які викладені у нотаріально посвідчених заявах від 23.08.2023 свідка ОСОБА_1 , від 12.10.2023 свідка ОСОБА_2 , суд дійшов висновку щодо наявності істотних пошкоджень тролейбусів, які знаходились на території Депо №4 Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління», що розташоване на вулиці Бахчиванджи, 55, яке спричинене ракетно-артилерійським обстрілам зі сторону аеропорту, де розташовувались російські війська. Обстріли, що спричинили руйнівні наслідки, відбувались 04.03.2022 та у подальшому. За заявою КП «МТТУ» слідчим відділенням 2 управління Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганських областях 27.05.2022 розслідується кримінальне провадження №0000384 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 438 Кримінального кодексу України - внаслідок заволодіння в березні 2022 року невстановленими особами майна підприємства, що знаходилось на території Депо №4 у м. Маріуполь.

Зважаючи на викладене, суд визнає, що збройними силами Російської Федерації постійно здійснювались інтенсивні артилерійські обстріли, авіаційні удари по м.Маріуполю, при цьому потрапляння бойових снарядів на територію Депо №4 КП «МТТУ» безпосередньо призвело до пошкодження та часткового знищення майна комунального підприємства - тролейбусів, що є прямим наслідком протиправної та неспровокованої збройної агресії Російської Федерації проти України та введення її збройними військовими формуваннями бойових дій на території міста Маріуполя Донецької області.

Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який затверджений Наказом № 309 від 22.12.2022 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, до території України, що тимчасово окупована Російською Федерацією, з 05.03.2022 відноситься вся територія Маріупольського району.

Указами Президента Російської Федерації від 29.09.2022 № 685, від 29.09.2022 № 686 «приєднано» до РФ частково окуповані території Запорізької, Херсонської, Донецької і Луганської областей та визнано «незалежність» цих регіонів, виходячи з проведених там під контролем Москви так званих референдумів.

Наведене підтверджує вчинення Російською Федерацією протиправних дій, спрямованих на завершення формального процесу анексії українських територій.

Тимчасово окупована Російською Федерацією територія України - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації (стаття 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

З урахуванням поданих позивачем та досліджених у судовому засіданні доказів суд вважає доведеним, що в результаті військового вторгнення Російської Федерації пошкоджене та частково знищене належне КП «МТТУ» майно - тролейбуси, а окупація окремих територій України, зокрема м. Маріуполь, позбавила позивача доступу до спірного майна та можливості здійснювати господарську діяльність, що перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та заподіянні позивачу матеріальних збитків.

Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, то суд враховує, що законодавством України обов`язок доказування відсутності вини у спірних правовідносинах покладається на її заподіювача, тобто в контексті зазначеного діє принцип презумпції вини.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що презумпція вини Російської Федерації під час розгляду справи не спростована, тому вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини відповідача як заподіювача шкоди.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем у даній справі належними та допустимими доказами доведено наявність повного складу цивільного правопорушення, що є умовою та підставою для застосування до відповідача такого заходу відповідальності як відшкодування збитків.

Надаючи правову оцінку належності обраного юридичною особою способу захисту, суд виходить з того, що згідно статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

З урахуванням наведеного, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Права особи в суді повинні бути захищені таким способом, який реально відновить її порушені інтереси.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми завданих збитків є ефективним способом захисту порушеного права в розумінні наведених положень Цивільного кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично призведе до відновлення його порушених прав.

У частині третій статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи, оскільки сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Господарський суд наголошує, що відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Наведеною нормою Закону на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наведена процесуальна норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

З наданих суду КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління доказів вбачається, що сума завданих йому внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України збитків складає 14 436 900,00 євро, що повністю відповідає вартості втраченого майна по контракту й визначена у валюті контракту.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням долучені сторонами докази в їх сукупності та взаємозв`язку, господарський суд, враховуючи наведені положення цивільного і господарського законодавства та визначені процесуальним законом стандарти доказування, дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, документально підтвердженими, тому вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі - стягненні з Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації на користь Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» збитків в сумі 14436900,00 євро.

Розподіл судових витрат

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

При зверненні з позовом позивач не сплачував судовий збір як звільнений від його сплати.

Відповідно до ч.2 ст.129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб на рівні 2684,00грн.

Відтак, з відповідача на користь Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у сумі 939400,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Маріупольської міської ради Донецької області про стягнення збитків в сумі 14436900,00 євро задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (адреса місцезнаходження: 119991, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1) на користь Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» (адреса місцезнаходження: 87555, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Миколаївська буд.92, ідентифікаційний код 05393725) збитки в сумі 14436900,00 євро.

Стягнути з Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації(адреса місцезнаходження: 119991, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 939400,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено в судовому засіданні 05.03.2024.

Повний текст рішення складено та підписано 15.03.2024.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова