ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року Справа № 924/935/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.12.2023 у справі №924/935/23 (суддя Заярнюк І.В., повний текст рішення складено 10.01.2024)

за позовом ОСОБА_1

до Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго", Хмельницької міської ради

про зобов`язання вчинити дії, визнання незаконним та розірвати договір № 7803/1028 від 09.03.2021 та визнання незаконними нарахування з 2021 по 2023 в сумі 42 766, 71 грн

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - 1 - Яковлев А.В.;

відповідача - 2 - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Господарського суду Хмельницької області із позовом до Міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго" (далі - відповідач - 1, МКП "Хмельницьктеплокомуненерго") та Хмельницької міської ради (далі - відповідач - 2, Міська рада), в якому просить суд:

- зобов`язати МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" надати документацію технічних умов щодо можливостей відключення від тепломереж приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконним та розірвати договір № 7803/1028 від 09.03.2021;

- визнати незаконним нарахування з 2021 по 2023 у сумі 42 766, 71 грн та зобов`язати МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" припинити нарахування.

В обґрунтування позову позивач посилається на положення ст. ст. 651, 653 ЦК України та зазначає, що йому надавалися відповідачем-1 послуги щодо постачання теплової енергії в період з 2020 по 22.02.2021 до приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 . На письмові заяви позивача із проханням припинити надання послуг до приміщення, відключити його від тепломереж (розірвати договір), йому було неправомірно відмовлено. На думку позивача, спірний договір із постачання теплової енергії є незаконним, послуги щодо постачання теплової енергії позивач фактично не отримує, а змушення позивача до отримання послуг з теплопостачання є протиправним.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 27.12.2023 в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, із врахуванням судового рішення у справі № 924/970/22 та положень статей 651, 652 ЦК України, дійшов висновку, що розірвання договору, який не підписаний сторонами або однією із сторін, чинним законодавством не передбачено, що стало підставою для відмови в позові в цілому.

До Північно - західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.12.2023 у справі № 924/935/23, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким позов задоволити.

Зобов`язати Хмельницьку міську раду, МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" надати документацію технічних умов щодо можливостей відключення від тепломереж приміщення по АДРЕСА_1 , визнати незаконним та розірвати договір №7803/1028 від 09.03.2021, припинити надання теплопостачання, визнати незаконними нарахування за час 2021 - 2023 у сумі 42 766, 71 грн та зобов`язати відповідача-1 припинити нарахування.

Доводи апеляційної скарги зводяться на наступних аргументів:

- договір № 7803/1028 від 03.03.2021 є чинним та законним при наявності підписів сторін, однак підпис позивача на договорі відсутній, такий договір позивачу не пропонувався, останній не мав можливості оплачувати за послуги, які не використовує та не отримував;

- борг за надані послуги теплопостачання позивачу стягувався у справі № 924/970/22 згідно іншого договору "1028", що вказано у рішенні суду. В матеріалах цієї справи № 924/935/23 відповідача-1 надав договір № 7803/1028 від 03.03.2021, який є іншим ніж у справі № 924/970/22, який теж є неукладеним (не підписаний позивачем);

- відмова у розірванні договору, відключенні від тепломереж згідно постанов КМ України, підзаконним актів, спростовується нормами ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" та ЦК України, які мають вищу силу над підзаконними актами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2024 визначено колегію суддів для розгляду справи у складі головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В., суддя Гудак А.В.

Листом від 02.02.2024 витребувано матеріали справи з Господарського суду Хмельницької області.

13.02.2024 до суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 28.02.2024 позивачу поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито провадження у справі № 924/935/23, розгляд апеляційної скарги призначено на 20.03.2024 о 15:30 год.

МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач-1 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 надіслав до суду клопотання, в якому просить задоволити вимоги апеляційної скарги, розгляд справи здійснювати без його участі.

В судовому засіданні 20.03.2024 представник відповідача-1 заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач та відповідач-2 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, заслухавши в судовому засіданні представника відповідача-1, зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом, 05.11.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" про ненадання послуг з опалення, заблокування реального обігріву та опломбування квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 згідно заяви від 22.02.2021 звернувся до Хмельницької міської ради про надання дозволу на відключення квартири АДРЕСА_1 від тепломережі.

Хмельницька міська рада листом від 31.05.2021 повідомила ОСОБА_1 про те, що постійно діючою комісією з розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води прийнято рішення від 18.05.2021 про відмову у наданні дозволу на відключення квартири АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання.

ОСОБА_1 звернувся до МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" із заявою від 25.01.2022 про перерахунок сплати коштів щодо квартири АДРЕСА_1 з 2019 по 2022 включно, і в подальшому нараховувати йому як мешканцю відповідно до отриманих послуг теплопостачання.

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницької міської ради із заявою від 30.06.2023 про визнання договору № 7803/1028 від 09.03.2021 незаконним та його розірвання; також просив послуги з теплопостачання не надавати.

Хмельницька міська рада листом від 19.07.2023 повідомила ОСОБА_1 про те, що 09.03.2021 МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" направило на адресу ОСОБА_1 проект договору № 7803/1028 про надання послуг з постачання теплової енергії. Міська рада зазначає, що оскільки позивачем не було надано заперечень або протокол розбіжностей, а також не повернуто підписаний примірник договору про надання послуг з постачання теплової енергії, договір від 03.03.2021 № 7803/1028 вважається укладеним.

До матеріалів справи відповідач-1 надав саме договір про надання послуг з постачання теплової енергії № 7803/1028 від 03.03.2021 з доказами надсилання позивачу 09.03.2021.

В матеріали справи також надано виставлені МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" на підставі договору № 7803 від 03.03.2021 рахунки № 1028 від 30.12.2021 на суму 6 244, 16 грн з відображенням дебіторської заборгованості на початок місяця та № 1028 від 24.11.2020 на суму 1262,37 грн з відображенням дебіторської заборгованості на початок місяця.

Предметом позову у даній справі є вимоги ОСОБА_1 до МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" та Хмельницької міської ради про зобов`язання відповідача-1 надати документацію технічних умов щодо можливостей відключення від тепломереж приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 , визнання незаконним та розірвання договору № 7803/1028 від 09.03.2021 та визнання незаконним нарахувань з 2021 по 2023 у сумі 42 766, 71 грн та зобов`язання відповідача-1 припинити нарахування.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" надати документацію технічних умов щодо можливостей відключення від тепломереж приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово - комунальних послуг є Закон України "Про житлово - комунальні послуги".

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону споживач має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 4 Закону визначено, що встановлення порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води віднесено до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України від 26.07.2019 № 169.

Відповідно до п. 1 Порядку рішення щодо відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, від ЦО та/або ГВП приймається органом місцевого самоврядування відповідно до законодавства за письмовою заявою власника (співвласників) такої будівлі, в тому числі житлового будинку, з урахуванням рішення комісії.

Пунктом 4 розділу 1 Порядку визначено, що орган місцевого самоврядування створює своїм рішенням та затверджує склад постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води (далі - комісія) згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Згідно п. 7 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про житлово - комунальні послуги", у багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності цим Законом не менш як половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж (систем), не зобов`язані, але мають право виключно за власним рішенням у встановленому порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Відповідно до п. 1 розділу III Порядку власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України "Про житлово - комунальні послуги" не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні. Інформація про перелік багатоквартирних будинків, у яких не менше ніж половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, розміщується на офіційних веб - сайтах органів місцевого самоврядування, виконавців відповідних комунальних послуг.

Пунктом 6 розділу III Порядку передбачено, що комісія надає заявникові рекомендації щодо можливих варіантів влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні та щодо збору вихідних даних і технічних умов для виготовлення відповідної проектної документації.

Матеріалами справи підтверджується, що 22.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до Хмельницької міської ради із заявою про надання дозволу на відключення кв. АДРЕСА_1 від тепломережі МКП "Хмельницьктеплокомуненерго".

Як встановлено апеляційним судом, рішенням Хмельницької міської ради № 14 від 17.06.2020 було створено постійно діючу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.

На засіданні комісії, яке відбулось 18.05.2021 було встановлено, що квартира ОСОБА_1 розташована в будинку, який не включено до Переліку багатоквартирних будинків, у яких не менше як половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від систем (мереж) центрального опалення (теплопостачання) та гарячого водопостачання.

А відтак, рішенням комісії від 18.05.2021 ОСОБА_1 було відмовлено у відключенні від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання квартири АДРЕСА_1 та надано відповідні рекомендації з проведення процедури відключення будинку в цілому (п. 11 протоколу). Вказане рішення було направлено заявнику та опубліковано на сайті Хмельницької міської ради.

Дане рішення комісії в судовому порядку не оскаржувалося.

Колегія суддів із урахуванням вимог п. 6 розділу III Порядку зазначає, що комісія при наданні дозволу на відключення, рекомендує заявникові можливі варіанти влаштування системи індивідуального теплопостачання та щодо збору вихідних даних і технічних умов для виготовлення відповідної проектної документації.

Разом з тим, у даному випадку, ОСОБА_1 рішенням комісії було відмовлено у наданні дозволу на відключення і рекомендовано провести процедуру відключення будинку в цілому, а тому і відсутні підстави для видачі технічних умов щодо можливостей відключення від тепломереж.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що дозвіл на відключення від мереж централізованого опалення та теплопостачання може бути виданий лише за умови, якщо не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП. Можливість відключення окремих квартир (приміщень) не передбачена.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів дійшла висновку відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача-1 надати документацію технічних умов щодо можливостей відключення від тепломереж приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 .

Окрім того, суд звертає увагу на те, що згідно ч. 5 ст. 269 ГПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі позивач просить суд зобов`язати Хмельницьку міську раду, МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" надати документацію технічних умов щодо можливостей відключення від тепломереж приміщення по АДРЕСА_1 .

Однак, в позовній заяві позивачем не було заявлено позовних вимог до Хмельницької міської ради. Також позовна заява не містить позовної вимоги про припинення надання теплопостачання, про що зазначає ОСОБА_1 у апеляційній скарзі.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та розірвання договору № 7803/1028 від 09.03.2021, то суд зазначає, що до матеріалів справи надано саме договір № 7803/1028 від 03.03.2021 про надання послуг з постачання позивачу теплової енергії, а тому суд вважає, що позивач помилково зазначає, що договір від 09.03.2021.

Колегія суддів зазначає, що самі по собі позовні вимоги про визнання незаконним та розірвання договору є взаємовиключними та, відповідно, тягнуть за собою різні правові наслідки.

Так, за положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. В силу приписів ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Наведеними нормами визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Разом з тим, в силу ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто підставою для розірвання договору в судовому порядку може бути лише істотне порушення умов договору стороною. Для визначення істотності порушення суд повинен встановити факт нанесення цим порушенням шкоди другій стороні, визначити ті блага, які друга сторона добросовісно розраховувала отримати укладаючи договір, а також визначити міру того, що друга сторона не зможе отримати внаслідок шкоди, яка завдана першою стороною. Визначаючи те чи інше порушення істотним, а отже таким, що дає право вимагати розірвання договору, суд повинен з`ясувати чи є дійсно істотною різниця між тим, на що вправі була розраховувати сторона при укладенні договору, і тим, що в дійсності змогла отримати. Тому важливо встановити, беручи до уваги правила тлумачення договору, які конкретно цілі ставила перед собою сторона у момент укладення договору і наскільки дії або бездіяльність боржника розходяться з цими цілями.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 12 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є: перелік послуг; вимоги до якості послуг; права і обов`язки сторін; відповідальність сторін за порушення договору; ціна послуги; порядок оплати послуги; порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги; строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання.

Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 цього Закону.

Стаття 13 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" визначає порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг.

Згідно ч. 4 ст. 13 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 13 Закону, якщо споживач, який отримав проект договору від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Постановою КМ України "Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії" від 21.08.2019 № 830 були затверджені типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом договору № 7803/1028 від 03.03.2021 є надання ОСОБА_1 послуг з постачання теплової енергії для потреб опалення за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріалами справи підтверджується, що проект договору про надання послуги з постачання теплової енергії № 7803/1028 від 03.03.2021 направлявся позивачу для підписання - 09.03.2021 (а. с. 75-80). Однак, ОСОБА_1 підписаний примірник договору не повернув, своїх заперечень або протоколу розбіжностей не надав. Даний договір не містить підпису ОСОБА_1 .

В той же час, колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до аб. 3 ч. 4 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Отже, оскільки ОСОБА_1 не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, тому він вважається укладеним у редакції, запропонованій відповідачем-1, а доводи позивача про неукладеність договору є безпідставними. При цьому суд приймає до уваги те, що відповідач-1 продовжує надавати послуги з постачання теплової енергії в приміщення по АДРЕСА_1 .

Колегія суддів вказує, що згідно п. 55 договору № 7803/1028 від 03.03.2021, він набирає чинності з дати його підписання сторонами після скріплення печатками сторін з 03.03.2021 та діє до 03.03.2022. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмо заявлено про його розірвання або необхідність перегляду за умов передбачених п. 56 договору.

В силу п. 56 договору, він може бути припинений у разі: зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугами виконавця і тільки при технічній можливості припинення постачання теплової енергії в приміщення споживача у відповідності до діючих нормативно - правових актів з питань надання послуг з теплопостачання; переходу права власності (користування) на приміщення до іншої особи; прийняття рішення Господарським судом; ліквідації сторін.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення позивача до відповідача-1 в порядку п. 55 договору, тобто за місяць до закінчення строку його дії, про його розірвання, а тому в силу умов договору він є таким, що продовжив свою дію.

Разом з тим, аналіз умов п. 56 договору свідчить про те, що він може бути припинений у разі, зокрема зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугами виконавця і тільки при технічній можливості припинення постачання теплової енергії в приміщення споживача у відповідності до діючих нормативно - правових актів з питань надання послуг з теплопостачання. Однак, рішенням комісії позивачу було відмовлено у наданні дозволу на відключення і рекомендовано провести процедуру відключення будинку в цілому.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням суду у справі № 924/970/22, яке набрало законної також були встановлені обставини, що 09.03.2021 МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" направило на адресу ОСОБА_1 проект договору № 7803/1028 про надання послуги з постачання теплової енергії. Факт відправки проекту договору підтверджується квитанцією АТ "Укрпошта" від 09.03.2021, в якій вказано вміст відправлення № 854 "договір з постачання теплової енергії №7803/1028". Натомість ОСОБА_1 не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг). Доводи ОСОБА_1 про те, що договір № 7803/1028 про надання послуги з постачання теплової енергії є неукладеним, - спростовані доказами у справі № 924/970/22.

Отже, вказаним рішенням суду у справі № 924/970/22 було встановлено факт існування між МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" та ОСОБА_1 договірних відносин згідно договору № 7803/1028 про надання послуги з постачання теплової енергії, а також відхилені доводи позивача про неукладеність вказаного договору.

Також суд зазначає, що не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що борг за надані послуги теплопостачання у справі № 924/970/22 стягувався згідно іншого договору "1028", оскільки спір у справі № 924/970/22 стосувався саме стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 01.05.2022, які були нараховані на підставі договору № 7803/1028 від 03.03.2021.

З огляду на те, що позивач у позовній заяві не наводить підстав для розірвання договору в судовому порядку, якими можуть бути лише істотне порушення умов договору іншою стороною, а суд апеляційної інстанції таких підстав не встановив, тому в позові про розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України слід відмовити.

Також із урахуванням того, що позивач не наводить підстав для визнання незаконним спірного договору, ним не доведено, а судом не встановлено наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, а також того, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) не додержано встановлених статтею 203 ЦК України вимог, враховуючи положення статті 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним договору.

Судом звертається увагу на взаємовиключні доводи позивача в частині того, що він вважає, що спірний договір ним не підписаний, тому є неукладеним та одночасно просить визнати його незаконним та розірвати.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконними нарахувань з 2021 по 2023 у сумі 42 766, 71 грн та зобов`язання відповідача-1 припинити нарахування, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен помісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Дана норма кореспондується із п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", яким передбачено право споживача вчасно одержувати житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг.

Водночас, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З огляду на викладене, споживачі зобов`язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Навіть відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Верховний Суд у постанові від 08.04.2020 у справі № 462/5889/16-ц, зазначив, що оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів. Отже, обраний позивачем спосіб захисту, з урахуванням також того, що позивач не вимагав здійснення відповідного перерахунку плати за спожитий природний газ, не відновлює можливе порушене право позивача.

Аналіз наведених висновків Верховного Суду свідчить про те, що оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, у тому числі, визнання незаконними дій щодо нарахування плати за житлово-комунальні послуги, чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів.

Із урахуванням встановлених судом обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання незаконним нарахування з 2021 по 2023 у сумі 42 766, 71 грн та зобов`язання відповідача-1 припинити нарахування є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Крім того, суд звертає увагу, що питання законності нарахувань за надані за договором №7803/1028 від 03.03.2021 послуги з постачання теплової енергії саме за період з 01.11.2021 по 01.05.2022 було предметом розгляду у справі № 924/970/22, та із позивача було стягнуто заборгованість, в тому числі, за надані у 2021 році послуги. В той же час, позивач у межах справи № 924/935/23 просить визнати незаконними нарахування саме з 2021, тобто ті, які вже стягнуті за рішення суду.

Щодо юрисдикції даного спору, то суд вказує, що ОСОБА_1 згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, станом на 15.09.2023 є фізичною особою - підприємцем, дата реєстраційної дії 03.08.2020; дані при припинення реєстрації підприємницької діяльності - відсутні (а. с. 66-68), тому спір у справі відносить до господарської юрисдикції.

В порушення вимог ст. ст. 76, 77 ГПК України позивач висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, не спростував. Посилання позивача, викладені ним в апеляційній скарзі є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Стаття 277 ГПК України визначає підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, змінивши мотивувальну частину рішення суду в редакції даної постанови.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

В силу ч. 2 ст. 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Позивачем до апеляційної скарги додано пенсійне посвідчення Серії НОМЕР_1 , яким підтверджується те, що він є особою з інвалідністю II групи довічно, що є підставою для звільнення його від сплати судового збору під час розгляду справи. Разом з тим, оскільки в позові судом було відмовлено, судовий збір за розгляд справи також не підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.12.2023 у справі № 924/935/23 - залишити без задоволення.

2. Мотивувальну частину рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.12.2023 у справі № 924/935/23 змінити в редакції цієї постанови.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складено 25 березня 2024

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.