ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року Справа № 902/699/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Олексюк Г.Є. , суддя Мельник О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Лахман Олени Анатоліївни на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 10 січня 2024 року про повернення заяви про скасування судового наказу по справі №902/699/23 (суддя Матвійчук В.В.)

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА"

до боржника: Фізичної особи-підприємця Лахман Олени Анатоліївни

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 232 175 грн 44 коп. заборгованості за Договором № 064065-ВН1-004 про надання кредиту від 06 січня 2022 року

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2023 року до Господарського суду Вінницької області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (надалі Позивач) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи - підприємця Лахман Олени Анатоліївни (надалі Відповідач) 87 662 грн 13 коп. прострочених платежів по тілу кредиту; 139 076 грн 03 коп. прострочених платежів по процентах; 5 437 грн 28 коп. прострочених платежів за комісією та сплачений за заявою судовий збір.

Заяву обґрунтовано невиконанням зі сторони Відповідача умов Договору № 064065-ВН1-004 про надання кредиту від 6 січня 2022 року в частині повернення отриманих грошових коштів.

26 травня 2023 року Господарський суд Вінницької області видав судовий наказ про стягнення з Відповідача на користь Позивача 87 662 грн 13 коп. прострочених платежів по тілу кредиту; 139 076 грн 03 коп. прострочених платежів по процентах; а також 5 437 грн 28 коп. прострочених платежів за комісією та 214 грн 72 коп. відшкодування витрат на сплату судового збору.

За результатами розгляду вказаної заяви, копію наказу разом з заявою Заявника та доданих до неї документів надіслано на адресу Відповідача, яка відповідає інформації щодо боржника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зважаючи на те, що Відповідач не скористався правом подачі заяви про скасування судового наказу від 26 травня 2023 року, відповідно до частини 1 статті 159 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ набрав законної сили 19 липня 2023 року та був направлений на адресу Позивача.

8 січня 2024 року на адресу Господарського суду Вінницької області надійшла заява № б/н від 3 січня 2024 року (вх. номер канц. суду 01-34/190/24 від 8 січня 2024 року) Відповідач про скасування судового наказу від 26 травня 2023 року в справі № 902/699/23. До заяви, з поміж іншого, додано клопотання № б/н від 3 січня 2024 року (вх. номер канц. суду 01-34/193/24 від 8 січня 2024 року) про поновлення строку для подачі заяви про скасування судового наказу.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку для подачі заяви про скасування судового наказу Відповідач вказує, що з початком війни та масованими ракетними обстрілами України погіршився емоційний стан Відповідача та фізичне здоров`я її дитини. Вказує, що донька Відповідача неодноразово зверталась до лікарів зі скаргами на погане самопочуття, здавала ряд аналізів на виявлення погіршення здоров`я та що 22 листопада 2023 року було встановлено діагноз, що підтверджується копією протоколу первинного огляду. Вказані умови, за твердженням Відповідача, призвели до неможливості своєчасного звернення до суду та ускладнило можливість вчинити процесуальні дії у визначений законом строк, а тому Відповіадч просив суд першої інстанції поновити строк для подання заяви про скасування судового наказу та скасувати наказ від 26 травня 2023 року в справі №902/699/23.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 10 січня 2024 року у задоволенні клопотання № б/н від 3 січня 2024 року (вх. номер канц. суду 01-34/193/24 від 8 січня 2024 року) Відповідача про поновлення строку для подачі заяви про скасування судового наказу від 26 травня 2023 року в справі № 902/699/23 відмовлено. Заяву Відповідача про скасування судового наказу від 26 травня 2023 року в справі № 902/699/23 (на 4-х арк. з додатком на 9-ти арк.) повернуто заявнику без розгляду (за винятком клопотання № б/н від 3 січня 2024 року).

Мотивуючі ухвалу суд першої інстанції зазначив, що заява Відповідача про поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу не обґрунтована, підстави не можливості подання такої заяви у встановлений строк не викладені. Суд констатував, що на виконання вимог статті 156 ГПК України Відповідачу було надіслано копію судового наказу разом з копією заяви Позивача про видачу судового наказу та доданими до неї документами на адресу Відповдача (а саме: вул. Анатолія Грубого, буд. 14, м. Тульчин, Тульчинський район, Вінницька область), та зазначив, що така ж адреса, зазначена Відповідачем у поданих клопотанні та заяві про скасування судового наказу від 26 травня 2023 року в справі № 902/699/23. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що 3 липня 2023 року, судовий наказ повернувся на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Отже, місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі прийшов до висновку, що суду жодним чином не доведено підстав, які об`єктивно перешкоджали вчасно звернутися з заявою про скасування судового наказу, та не знайшов поважних причин пропуску строку, передбаченого частиною 1 статтею 157 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що суду не доведено підстав, які об`єктивно перешкоджали вчасно звернутися з такою заявою. Місцевий господарський суд вказав, що заява Відповідача про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 157 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій з підстав, висвітлених в ній, просив скасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 10 січня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання Відповідача про поновлення строку для подачі заяви про скасування судового наказу від 26 травня 2023 року в справі № 902/699/23 та повернення заяви про скасування судового наказу у справі 902/699/23. Задовольнити клопотання про поновлення строку для подачі заяви про скасування судового наказу. Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Відповідач, зокрема, виходив з того, що відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), процесуальні строки, продовжуються на строк дії карантину. Вказав, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом дію карантину через СОVID -19 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. З даного апелянт робить висновок, що внаслідок відміни 30 червня 2023 року дії карантину, поновлено строки, зокрема строки звернення до суду, і суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом або законом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відповідач зазначив, що ухвала Господарського суду Вінницької області була прийнята з неповним встановленням обставин справи, не враховано непереборність обставин, а саме карантинні обмеження, зумовлені поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19) та форс-мажорні обставини, зумовлені дію воєнного стану, постійними обстріами зі строно агресора, та емоційним фізичним станом Відповідача та членів його сім`ї.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження по даній справі та повідомлено сторін, що у зв`язку із розглядом справи №902/699/23 в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 11 вересня 2023 року включно.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно частини 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 3 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляду справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

В силу дії частини 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України: апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи; з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Суд констатує, що предметом оскарження є судова ухвала, котрою відмовлено у поновленні процесуального строку та повернуто без розгляду заяву про скасування судового наказу.

В силу дії пункту 6 частини 1 статті 255 ГПК України, окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Відповідно, апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 10 січня 2024 року по справі №902/699/23 має розглядатися судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників сторін (без проведення судового засідання).

При цьому, суд констатує, що згідно частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи; у такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно, ухвалою суду від 10 січня 2024 року повідомлено сторін про те, що розгляд справи №902/699/23 буде проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 10 квітня 2024 року включно.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що апеляційної скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

При цьому, апеляційний господарський суд виходив з наступного.

26 травня 2023 року Господарський суд Вінницької області видав судовий наказ про стягнення з Відповідача на користь Позивача 87 662 грн 13 коп. прострочених платежів по тілу кредиту; 139 076 грн 03 коп. прострочених платежів по процентах; 5 437 грн 28 коп. прострочених платежів за комісією та 214 грн 72 коп. відшкодування витрат на сплату судового збору.

Копію наказу разом з заявою Позивача та доданих до неї документів надіслано на адресу Відповідача, яка відповідає інформації щодо боржника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зважаючи на те, що Відповідач не скористався правом подачі заяви про скасування судового наказу від 26 травня 2023 року, відповідно до частини 1 статті 159 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ набрав законної сили 19 липня 2023 року та був направлений на адресу Заявника.

8 січня 2024 року на адресу Господарського суду Вінницької області надійшла заява Відповідача про скасування судового наказу від 26 травня 2023 року в справі № 902/699/23. До заяви, з поміж іншого, додано клопотання № б/н від 3 січня 2024 року (вх. номер канц. суду 01-34/193/24 від 8 січня 2024 року) про поновлення строку для подачі заяви про скасування судового наказу.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку для подачі заяви про скасування судового наказу Відповідач вказав, що з початком війни та масованими ракетними обстрілами України погіршився емоційний стан Боржника та фізичне здоров`я її дитини. За твердженнями апелянта, його дочка неодноразово зверталась до лікарів з скаргами на погане самопочуття, здавала ряд аналізів на виявлення погіршення здоров`я та 22 листопада 2023 року було встановлено діагноз, що підтверджується копією протоколу первинного огляду. Вказані умови, за твердженням Відповідач, призвели до неможливості своєчасного звернення до суду та ускладнило можливість вчинити процесуальні дії у визначений законом строк, а тому Боржник просив суд поновити строк для подання заяви про скасування судового наказу та скасувати наказ від 26 травня 2023 року в справі №902/699/23 (а.с. 46-48).

Разом з тим, в поданому клопотанні (на відміну від поданої апеляційної скарги) не наедено жодних доводів щодо пропуску строку з посиланням про дію під час прийняття оспорюваної ухвали карантинних обмежень пов`язаних з (СОVID-19) та щодо продовження строків під час дії карантину. Відповідно дана частина є новим обгрунтуванням, що не було предметом розгляду місцевим господарським судом під час винесення оспорюваної ухвали.

Згідно статі 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи все вищевказане суд апеляційної інстанції не досліджує питання впливу (чи не впливу) дії карантину (котрий відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року). В той же час колегія суду звертає увагу апелянта на те, що Відповідач не позбавлений права подати відповідну заяву до суду першої інстанції з клопотанням про поновлення строку на подачу заяви (з даним (новим) обгрунтуванням для поновлення строку).

В той же час, оцінюючи подану саме місцевому господарському суду заяву та клопотання апеляційний господарський суд констатує наступне.

Відповідно до статті 156 Господарського процесуального кодексу України після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові на його офіційну електронну адресу, або рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного, якщо офіційної електронної адреси боржник не має. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами. Копія (текст) судового наказу, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, разом з додатками надсилаються боржнику за адресою місцезнаходження (місця проживання), зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 242 цього Кодексу.

Згідно з частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до частини 1 статті 157 Господарського процесуального кодексу України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

В силу дії частини 1 статті 159 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.

Згідно з частиною 5 статтею 157 Господарського процесуального кодексу України до заяви про скасування судового наказу додається, зокрема, клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

З наявних матеріалів справи вбачається, що копію судового наказу разом із копією заяви про видачу судового наказу було надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на юридичну адресу Боржника (вул. Анатолія Грубого, буд. 14, м. Тульчин, Тульчинський район, Вінницька область).

При цьому вказана вище адреса, зазначена самим Відповідачем також у поданому клопотанні № б/н від 3 січня 2024 року (вх. номер канц. суду 01-34/193/24 від 8 січня 2024 року) та заяві № б/н від 3 січня 2024 року (вх. номер канц. суду 01-34/190/24 від 8 січня 2024 року) про скасування судового наказу від 26 травня 2023 року в справі № 902/699/23.

При цьому, 3 липня 2023 року судовий наказ повернувся на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 30).

Суд констатує, що в разі якщо копію судового наказу разом з копією заяви стягувача про видачу судового наказу та доданими до неї документами було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

За таких обставин факт неотримання боржником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав судовий наказ разом з копією заяви стягувача за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, вимоги процесуального законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду.

Правова позиція викладена і у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 липня 2020 року в справі № 908/3468/13.

Окрім того, колегія суду також зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу особи є достатнім для того, щоб вважати повідомлення цієї особи належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду.

Відповідні висновки викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі №800/547/17, у постановах Верховного Суду від 21 травня 2020 року в справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року в справі №24/260-23/52-6.

Враховуючи наведене, колегія суду вважає, що місцевий господарський суд вжив всі залежні від нього заходи для належного повідомлення Відповідача про наявність наказного провадження у справі №902/699/23.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд зазначає, що реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справи перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків. Процесуальний строк виступає одним з ключових елементів господарсько-процесуальної форми, що направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження господарського процесу у визначених процесуальним законодавством часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз Господарського процесуального кодексу України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи, також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків, оскільки з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Згідно статті 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В той же час, зважаючи на доводи апеляційної скарги щодо того, що Боржник не міг своєчасно подати заяву з огляду на запроваджений воєнний стан, колегія суду зауважує таке.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених ГПК України. Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і залежно від встановленого вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку.

Поновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яке він використовує виходячи із поважності причин пропуску строку.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений строк з певними обставинами, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 ГПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причин, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Сам лише факт подання стороною клопотання про відновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про поновлення строку на подання відзиву з огляду на положення статті 119 ГПК України повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Клопотання про поновлення строку для подачі заяви про скасування судового наказу повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються господарському суду на загальних підставах).

Відновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яким суд користується, виходячи із поважності причин пропуску строку скаржником, і лише сам факт подання скаржником клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду відновити цей строк.

Суд апеляційної інстанції констатує, що надсилаючи 4 січня 2024 року на адресу суду клопотання та заяву про скасування судового наказу від 26 травня 2023 року в справі № 902/699/23, Відповідач посилається на те, що з початком війни та масованими ракетними обстрілами України погіршився його емоційний стан та фізичне здоров`я її дитини.

Разом з тим, як встановлено місцевим господарським судом про наявність наказного проадження стороні було відомо ще 10 листопада 2023 року за наслідком встановлення факту подачі до суду іншої заяви (про визнання наказу від 26 травня 2023 року таким, що не підлягає виконанню).

При цьому апелянт у поданій заяві не обгрунтував пропуск процесуального строку в період між подачею вищевказаної заяви (16 листопада 2023 року) до подачі заяви від 8 січня 2024 року, що по-суті позбавило місцевий господарський суд оцінити поважність пропуску строку у відповідний період (що є підставою для поновлення відповідного процесуального строку).

Що ж до обставини, на які посилається Відповідач як на підставу для поновлення пропущеного строку щодо початку війни та масовані ракетні обстріли України, то апеляційний господарський суд констатує, що дане є загальновідомим.

В той же час, як встановлено судом місцезнаходження Відповідача зареєстроване у м. Тульчин, Тульчинського району, Вінницької області, що не перебуває у зоні бойових дій.

Відтак, підсумовуючи усе описане вище, колегія суду зауважує, що у заявленому клопотанні, що подане до місцевого господарського суду Відповідачем не обґрунтував причин, які перешкоджали останньому подати заяву про скасування судового наказу у встановлений судом строк (з урахуванням усього вищеописаного в даній постанові), з огляду на відсутність у цьому клопотанні обгрунтувань щодо всього періоду часу за який апелянт хоче його поновити, а відтак викладені Відповідачем підстави для поновлення строку не підтверджують поважність причин його неподання у встановлений строк.

При цьому, колегія суду зауважує, що закон встановлює рівні можливості для сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Враховуючи описане вище та зважаючи на те, що Відповідачем у поданій суду першої інстанції не доведено поважність причин, які перешкоджали подати заяву про скасування судового наказу у встановлений судом строк (на протязі усього пропущенного строку), відтак, у колегії суду відсутні обґрунтовані підстави для поновлення цього строку для подання заяви про скасування судового наказу.

Відповідно до частини 2 статті 158 Господарського процесуального кодексу України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 157 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

З огляду на все вищевикладене в сукупності, на підставі частини 2 статті 157 Господарського процесуального кодексу України, заява Відповідача № б/н від 3 січня 2024 року про скасування судового наказу від 26 травня 2023 року в справі № 902/699/23 підлягає поверненню.

Відповідне рішення в оспорюваній ухвалі прийнято і місцевим господарським судом, а відтак колегія суду залишає його без змін.

Водночас, на підставі усього вищеописаного апеляційний господарський суд відхиляє доводи Відповідача наведені в апеляційній скарзі (з підстав вказаного вище в даній постанові) .

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги та вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення ухвали суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 129, 270, 269-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лахман Олени Анатоліївни на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 10 січня 2024 року про повернення заяви про скасування судового наказу по справі №902/699/23 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 10 січня 2024 року про повернення заяви про скасування судового наказу по справі №902/699/23 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

5. Справу № 902/699/23 повернути Господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.