РІШЕННЯ

Іменем України

21 березня 2024 року м. Чернігівсправа № 927/1639/23

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., за участю секретаря судового засідання Гринчук О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, ,

проспект Голосіївський, буд.50, м. Київ, 03039,

адреса для листування: проспект Миру, 43, м. Чернігів, 14000

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Конопка Олега Володимировича,

РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

про стягнення 60 815,57 грн

за участю учасників справи:

позивача: Пуценко Т.В.

відповідача: Конопко О.В.

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях подано позов до Фізичної особи-підприємця Конопка Олега Володимировича про стягнення 60 815,57 грн, з яких: 12 926,39 грн основного боргу, 474,94 грн пені та 47 414,24 неустойки.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 11.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті.

Крім того, даною ухвалою роз`яснено учасникам справи, що відповідно до частини 7 статті 252 ГПК України клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

22.12.2023, у встановлений судом процесуальний строк, відповідачем подано суду заяву, в якій просить суд розгляд справи № 927/1639/23 проводити за участю сторін, вважає свою явку в судове засідання обов`язковою.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2023 задоволено заяву відповідача, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.01.2024.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №240 ухвала суду про відкриття провадження у справі отримана відповідачем 15.12.2023. Отже, граничним строком на подання відзиву в даній справі є 01.01.2024.

12.01.2024, після спливу встановленого судом строку для подання відзиву на позов, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було.

Також до початку підготовчого засідання від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з хворобою відповідача. До клопотання додано медичний висновок від 29.12.2023.

Враховуючи явку відповідача у підготовче засідання 18.01.2024, суд залишив клопотання відповідача без розгляду.

У підготовчому засіданні 18.01.2024 суд, керуючись ч.2 ст.119 ГПК України, за власної ініціативи продовжив відповідачу строк для подання відзиву на позов до 12.01.2024 та долучив його до матеріалів справи.

Суд постановив протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 08.02.2024.

22.01.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, яка долучена судом до матеріалів справи.

24.01.2024 та 25.01.2024 від відповідача надійшли заяви про долучення документів до додатку до відзиву на позовну заяву та уточнення даних у відзиві на позовну заяву.

Заяви долучено судом до матеріалів справи.

08.02.2024, за результатами підготовчого засідання, суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 28.02.2024.

28.02.2024 суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 21.03.2024.

18.03.2024 від відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи пояснювальної записки, яка задоволена судом, документи долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 21.03.2024 суд, керуючись ч.1 ст. 240 ГПК України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення суду у справі.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди №76-19 державного майна, що належить до державної власності від 18.11.2019 в частині своєчасної та повної оплати орендної плати.

Відповідач проти позову заперечує, просить у задоволені позову відмовити. Відповідач зазначає, що позивач без намагання вирішити питання шляхом переговорів і надсилання претензії, відразу звернувся до суду. Також відповідач зазначає, що оскільки датою припинення договору є 24.01.2022, тому відповідно до п.10.11 Договору позивач мав би скласти акт прийому-передачі в той же день. Не дивлячись на те, що 30.09.2022 складено акт огляду державного майна нерухомого майна, позивач звернувся до суду лише 14.12.2023. На думку відповідача, позивач, зловживаючи своїм правом, мав на меті покращити своє фінансове становище. Нарахування неустойки позивачем є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки застереження про договірну неустойку відповідно до ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у Договорі не передбачено. Позивачем відмовлено відповідачу у погодженні клопотання відповідача про здійснення невід`ємних поліпшень орендованого нерухомого майна, чим порушено умови п.7.3. Договору щодо не вчинення перешкод орендарю користуватися орендованим майном. Відповідача також зазначає, що при укладенні договору помилився щодо обставин, які мають істотне значення, а тому такий договір підлягає визнанню недійсним в порядку ст. 229 ЦК України.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що відповідно до вимог п. 10.11. Договору обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на орендаря. Тільки після звернення позивача до суду із даною позовною заявою, відповідач надав суду підписаний ним примірник акту повернення, що не свідчить про належне виконання ним п. 10.11. Договору у встановлений строк. На поданому акті повернення відсутній підпис та печатка балансоутримувача. Натомість, надана ним копія акта повернення не може бути належним доказом направлення його на адресу позивача без підтверджуючих документів. Також до матеріалів відзиву приєднано копії документів, які не стосуються предмету спору, а вирішення питання отримання дозволу на проведення невід`ємних поліпшень за рахунок власних коштів орендованого майна.

Обставини справи встановлені судом.

18.11.2019 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Конопком Олегом Володимировичем (Орендар) було укладено договір оренди № 76-19 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування без права передачі у суборенду та приватизації державне нерухоме майно - нежитлові приміщення магазину № 15, площею 98,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Красносільського, 73, та перебуває на балансі Державного підприємства "Торговий дім "Сіверщина" (Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 31.08.2019 і становить за незалежною оцінкою 437 475 грн (без ПДВ).

Майно передається в оренду для здійснення торгівлі продовольчими товарами без підакцизної групи (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору, Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акту приймання-передачі майна.

Пунктами 3.1.-3.3. Договору сторони погодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - жовтень 2019 р. 2928,36 грн.

Розмір орендної плати за перший місяць оренди листопад 2019 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за листопад 2019 року.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Відповідно до п.3.6. Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Згідно розрахунку орендної плати за базовий місяць оренди нерухомого майна, що перебуває на балансі Державного підприємства "Торговий дім "Сіверщина" базовий розмір орендної плати за місяць розрахунку жовтень 2019 року становить 2928,36 грн без ПДВ. 70% до державного бюджету в сумі 2049,85 грн, та 30% Балансоутримувачу - 878,51 грн.

Відповідно до пункту 5.3. Договору Орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу.

Згідно п. 3.7 Договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, перерахування орендної плати.

Відповідно до п. 10.1 Договору він укладений на 2 роки 11 місяців, строк діє з 18.11.2019 до 17 жовтня 2022 року.

Відповідно до п. 10.7. Договору сторони погоджуються, що цей Договір буде достроково розірвано на вимогу Орендодавця, якщо Орендар, зокрема, не сплачує орендну плату протягом трьох місяців підряд.

Пунктом 10.10. Договору встановлено, що в разі припинення або розірвання Договору майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Балансоутримувачу.

Майно вважається повернутим з моменту підписання сторонами акту приймання- передачі (пункт 10.11. Договору).

Відповідно до п. 10.12. Договору якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення Майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування Майном за весь час прострочення.

Факт передачі в оренду майна підтверджується Актом приймання-передачі від 18.11.2019, підписаним сторонами та погодженим Балансоутримувачем. В цьому акті вказано, що стан майна на момент укладення договору визначений в акті обстеження від 15.11.2019 і за узгодженим висновком орендаря та балансоутримувача потребує здійснення поточного ремонту (а.с.29).

В акті обстеження від 15.11.2019 також вказано, що стеля, стіни та підлога потребують поточного ремонту. За висновком комісії, підписаним в т.ч. і відповідачем, майно, що передається в оренду перебуває у задовільному стані та може використовуватись за призначенням (а.с.88).

Позивач у позові зазначає, що відповідач у порушення умов Договору свої зобов`язання виконував неналежним чином, а саме несвоєчасно та в повному обсязі сплачував орендну плату. Останній раз вносив орендну плату до державного бюджету 05.08.2021. Згідно з розрахунком боргу орендної плати за Договором заборгованість відповідача перед державним бюджетом з орендної плати за період грудень 2019 року - січень 2022 року становить 12 926,39 грн.

14.01.2022 позивач листом № 50-04.03-00056 направив відповідачу повідомлення про відмову від договору оренди № 76-19 від 18.11.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 746. Відповідно до вказаного рекомендованого повідомлення вказаний лист був вручений 18.01.2022 особисто Конопку О.В (а.с.33-35).

10.02.2022 позивачем було направлено відповідачу лист №50-04 03-00281 від 09.02.2022 щодо повернення майна, в якому він вимагав терміново повернути державне майно балансоутримувачу за актом приймання-передачі, перерахувавши суму заборгованості по орендній платі та пеню і не пізніше ніж у двадцятиденний строк з дня отримання цієї претензії повідомити письмово позивача про результати її розгляду. До вказаного листа було додано проект акту приймання-передачі майна з оренди. Вказаний лист отриманий відповідачем 14.02.2022 згідно повідомлення про вручення поштового відправлення №808 (а.с.36-38).

Листом №50-0403-747 від 06.09.2022 позивач повідомив відповідача про огляд 09.09.2022 об`єктів оренди з метою перевірки фактичного звільнення державного майна (а.с.40).

На підставі проведеного 30.09.2022 огляду державного майна, складено Акт огляду державного нерухомого майна від 30.09.2022. Відповідно до акту державне нерухоме майно, що виступає предметом договору оренди №76-19, а саме: нежитлові приміщення магазину № 15, площею 98,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та перебуває на балансі Державного підприємства "Торговий дім "Сіверщина", орендарем не використовується, діяльність, визначена умовами договору оренди не здійснюється, представники Орендаря на об`єкті оренди відсутні, майно ФОП Конопко О.В. в приміщенні відсутнє (а.с.41).

Як зазначає позивач у позовній заяві, Договір оренди № 76-19 є розірваним з 24.01.2022, оскільки письмову відмову від Договору вручено відповідачу 18.01.2022 (з врахуванням 3-х днів на повернення майна, передбачених п.10.10. Договору). Відповідач у встановлений строк не повернув об`єкт оренди на підставі акту приймання - передачі.

Зважаючи, що актом огляду державного нерухомого майна від 30.09.2022 зафіксовано, що об`єкт оренди Орендарем ФОП Конопком О.В. не використовується, майно Орендаря в приміщенні відсутнє, діяльність, визначена умовами договору оренди не здійснюється, представники Орендаря на об`єкті оренди відсутні, у позивача виникло право стягнення неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за весь час прострочення.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 12 926,39 грн заборгованості з орендної плати, 474,94 грн пені та 47 414,24 неустойки згідно ч.2 ст.785 ЦК України за період з 28.01.2022 по 29.09.2022.

Оцінка суду.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Зазначена стаття повністю кореспондується зі ст.174 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст.283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини першої ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За умовами ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передача об`єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотною умовою договору оренди є, зокрема, орендна плата з урахуванням її індексації.

Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності (ч.1 ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Згідно з ч.5 ст.762 Цивільного кодексу України, ч.3 ст.285 Господарського кодексу України та ч.3 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов`язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджений факт укладення сторонами у справі Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 76-19 від 18.11.2019, а також факт передачі позивачем за актом приймання - передачі від 18.11.2019 відповідачу визначеного вказаним договором майна.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п. 5.3 Договору № 76-19, орендар зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Оскільки відповідач користувався орендованим нерухомим майном, і факт такого користування не заперечив, то в силу закону та договору зобов`язаний був оплачувати таке користування.

Згідно розрахунку, складеного позивачем, відповідач з 06.08.2021 не сплачує орендну плату до державного бюджету, заборгованість відповідача з орендної плати становить 12 926,39 грн.

Розмір заборгованості відповідача з орендної плати за договором у розмірі 12 926,39 грн підтверджений матеріалами справи. Суми оплат орендної плати по Договору № 76-19, які визначені у квитанціях, копії яких додані відповідачем до матеріалів справи, збігаються з сумами оплат, зазначеними позивачем у відповідному розрахунку заборгованості.

При цьому, квитанції про сплату орендної плати по іншим договорам оренди нерухомого майна № 77-19, №78-19 та № 79-19, укладеним між сторонами, не є належними доказами виконання відповідачем своїх зобов`язань по Договору № 76-19, а тому судом до уваги не приймаються.

На дату ухвалення рішення у цій справі доказів сплати 12 926,39 грн боргу з орендної плати за Договором № 76-19 від відповідача не надходило.

Вказані обставини відповідачем не спростовані.

Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором № 76-19 своєчасно та в повному обсязі не виконав, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 12 926,39 грн заборгованості обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача 474,94 грн пені за період з 16.12.2019 по 24.01.2022.

Частина 1 статті 216 ГК України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому, стаття 3 вказаного Закону визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

За умовами п.3.7. Договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, перерахування орендної плати.

Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок пені, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання зі сплати орендної плати, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 474,94 грн пені за період з 16.12.2019 по 24.01.2022.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення 47 414,24 грн неустойки за період з 28.01.2022 по 29.09.2022.

Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Тобто, неустойка згідно із частиною другої статті 785 ЦК України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).

Водночас, неустойка за частиною другою статті 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Встановлюючи відмінності між орендною платою (платою за користування майном) та неустойкою, передбаченою частиною другою статті 785 ЦК України, суд зазначає про таке.

Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору (до спливу строку дії договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Отже, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, що відбулося у спірних правовідносинах, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 ЦК України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною другою статті 785 ЦК України).

Аналогічний правовий висновок викладено Об`єднаною палатою Касаційного господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Як убачається з матеріалів справи, сторони у п. 10.7., 101.10 Договору погодили, що цей Договір буде достроково розірвано на вимогу орендодавця, якщо орендар, зокрема, не сплачує орендну плату протягом трьох місяців підряд. В разі припинення або розірвання Договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.

Відповідно до вказаних умов, позивач (орендодавець) направив відповідачу (орендарю) лист № 50-04.03-00056 від 14.01.2022 з повідомленням про відмову від договору оренди № 76-19 від 18.11.2019. Вказаний лист був вручений 18.01.2022 особисто Конопку О.В .

Таким чином, договір оренди є припиненим з 24.01.2022 (з урахуванням трьох робочих днів на повернення майна).

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Обов`язок щодо складання акту приймання-передачі про повернення майна з оренди відповідно до умов договору (п.10.11 Договору) покладено саме на орендаря, а тому саме відповідач мав забезпечити належне виконання умов договору: скласти та передати відповідний Акт балансоутримувачу та орендодавцю.

Позивачем було направлено відповідачу лист №50-0403-00281 від 09.02.2022 щодо повернення майна, в якому він вимагав терміново повернути державне майно балансоутримувачу за актом приймання-передачі. До вказаного листа було додано проект акту приймання-передачі майна з оренди.

Як свідчать матеріали справи, Акт про повернення майна відповідачем складений не був. Доказів вжиття відповідачем заходів щодо своєчасного повернення майна з оренди після припинення договору чи вчинення позивачем перешкод у його поверненні, суду не надано.

Суд критично ставиться до поданого відповідачем до матеріалів справи копії Акту повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, оскільки він не містить дати складання такого акту, підпису балансоутримувача та не подано доказів передачі такого акту балансоутримувачу та орендодавцю.

Крім того, судом взято до уваги, що проект Акту приймання-передачі майна з оренди було надіслано позивачем відповідачу листом від 09.02.2022 № 50-0403-00281, проте доказів того, що він був повернутий позивачу відповідачем не подано.

Суд відзначає, що відповідачем не доведено відсутність своєї вини в порушенні зобов`язань орендаря негайно повернути орендодавцю майно, яке є предметом оренди, після закінчення строку дії відповідного договору оренди.

Отже відсутні підстави для звільнення відповідача від цивільно-правової відповідальності за таке порушення.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що неповернення об`єкта оренди за договором у період після закінчення строку дії договору, а саме: у спірний період з 28.01.2022 по 29.09.2022 відбулося виключно з вини самого орендаря (відповідача), а тому існують усі правові підстави для застосування до відповідача відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України неустойки, розрахованої за безпідставне користування спірним об`єктом оренди після закінчення строку дії договору, у зв`язку з чим заперечення відповідача в цій частині судом до уваги не приймаються.

Судом здійснено перевірку розрахунку неустойки, зробленого позивачем, та встановлено, що арифметично розрахунок проведено вірно.

З огляду на наведене, вимоги позивача в частині стягнення неустойки у розмірі в розмірі 47 414,24 є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Інші заперечення відповідача не взяті до уваги судом, виходячи з наступного.

Нормами чинного законодавства не передбачено обов`язкового досудового врегулювання спору, а тому направлення чи не направлення претензії контрагенту до подачі позову до суду є правом сторони. Крім того, позивачем направлялися відповідачу листи щодо відмови від договору, щодо повернення майна, а тому відповідач був цілком обізнаний про наявність спору між сторонами.Статтею 19 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Відповідач на підтвердження обставини неможливості користування орендованим майном посилається на незадовільний стан орендованого приміщення. Однак, у суду немає підстав вважати, що відповідач не міг користуватися орендованим майном. Так, на момент укладання договору оренди відповідач був обізнаний про стан приміщення переданого в оренду і посилання на його незадовільний стан, як підставу неможливості його користування є безпідставним. Крім того, відповідач не був позбавлений права у передбачений чинним законодавством спосіб захищати свої права та інтереси у зв`язку з неможливістю користування майном шляхом подання позову про розірвання договору оренди або зміни його умов в частині розміру орендної плати.

Доводи відповідача про те, що він при укладенні договору помилився щодо обставин, які мають істотне значення, а тому такий договір підлягає визнанню недійсним в порядку ст. 229 ЦК України, не можуть бути взяті судом до уваги, адже на момент ухвалення рішення по даній справі ФОП Конопком О.В. не було подано зустрічного позову про визнання договору недійсним. Натомість, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Згідно з п.5 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Конопка Олега Володимировича (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях до державного бюджету України (проспект Голосіївський, 50, м. Київ, 03039; р/р UA0025739, ГУК у Черніг.обл/тг мЧернігів/22080300, код отримувача 37972475, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код класифікації доходів бюджету 22080200) 12 926,39 грн основного боргу, 474,94 грн пені та 47 414,24 неустойки.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Конопка Олега Володимировича (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (проспект Голосіївський, 50, м. Київ, 03039; р/р UA0140075, ДКСУ у м. Києві, , МФО 820172) 2684,00 грн судового збору.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 29.03.2024.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор