РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.03.2024Справа № 910/19319/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Ятковської К.К., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , Україна РНОКПП НОМЕР_1 ) до Держави Україна в особі Міністерства фінансів України (01008, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 12/2) та до Публічного акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (03087, місто Київ, вулиця Єреванська, будинок 1) про визнання власником домінуючого контрольного пакета акцій та зобов`язання вчинити дії,

Представники учасників справи:

представник позивача - Кузнечікова О.В.;

представник відповідача-1 -Снісаренко К.С.;

представник відповідача-2 - Шкурат О. М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.12.2023 в системі «Електронний суд» представником позивача сформовано позовну заяву до Держави Україна в особі Міністерства фінансів України та до Публічного акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» про визнання власником домінуючого контрольного пакета акцій та зобов`язання вчинити дії та 19.12.2023 була передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 (далі - Позивач) з 1999 року є власником простих іменних акцій, емітованих ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (далі - Відповідач 2 або Банк) у кількості 500 штук, щодо яких не встановлено жодних обмежень (обтяження).

Під час фінансової кризи 2008/2009 років Банк було Акціонерами Банку є 1527 юридичних та фізичних осіб, серед яких 156 юридичних осіб та 1370 фізичних осіб, з яких кожна володіє часткою менше 1%, а також Держава Україна в особі Міністерства фінансів України (далі - Відповідач 1) як власник істотної участі у статутному капіталі Банку у 94,940948% або 0 акцій. 518 439 305 простих іменних акцій власної емісії, що складає 3,7468 % у статутному капіталі Банку, обліковуються на балансі Банку як «Викуплені власні акції у акціонерів». Тобто на 01.01.2023 року Відповідач 1 та Відповідач 2 сукупно як пов`язані особи володіють часткою у часткою у статутному капіталі Банку 98,687748%. Отже, станом на 2023 рік Держава Україна в особі Міністерства фінансів України фактично є опосередкованим націоналізовано державою.

Відповідачем 2 та/або його акціонерами, включно з Відповідачем 1, чомусь вибірково застосовуються положення чинного українського законодавства: набуті у власність 518 439 305 простих іменних акцій власної емісії вважаються «викупленими у акціонерів» і за таких обставин не враховуються при визначенні кворуму та не мають права голосу з усіх питань порядку денного, однак при цьому не анулюються і не реалізовуються протягом 10 річного періоду.

Відтак позивач вважає, що своєю протиправною бездіяльністю Відповідач 1 та Відповідач 2 (як пов`язані особи) свідомо порушують передбачене ч.1 ст. 97 Закону України «Про акціонерні товариства» право Позивача вимагати у Відповідача 1 як власника домінуючого контрольного пакета акцій здійснення обов`язкового придбання акцій, належних Позивачеві як міноритарному акціонеру Відповідача 2.

З огляду на що позивач просить визнати Державу Україна в особі Міністерства фінансів України власником домінуючого контрольного пакета акцій ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (), зобов`язати Державу Україна в особі Міністерства фінансів України виконати зобов`язання власника домінуючого контрольного пакета акцій ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (), протягом наступного робочого дня після набуття законної сили рішенням суду у справі за цим позовом подати офіційним каналом зв`язку до ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» і Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку повідомлення про набуття права власності на домінуючий контрольний пакет акцій; зобов`язати ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (), не пізніше наступного робочого дня після отримання повідомлення Держави Україна в особі Міністерства фінансів України розмістити відповідне повідомлення на своєму веб-сайті та у базі даних особи, яка провадить діяльність з оприлюднення регульованої інформації від імені учасників ринків капіталу та професійних учасників організованих товарних ринків; зобов`язати ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (), не пізніш як за 25 робочих днів з дня отримання повідомлення Держави Україна в особі Міністерства фінансів України затвердити ринкову вартість акцій товариства, визначену суб`єктом оціночної діяльності.

Ухвалою суду від 22.12.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

Позивачем у строк встановлений ухвалою суду від 22.12.2023, подано заяву про усунення недоліків, з доданими до неї документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 25.01.2024.

15.01.2024 представник відповідача-2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що у банка не виник обов`язок щодо викупу чи анулювання акцій, набутих банком у 2013-2014 роках. Перехід права власності на акції власної емісії, внаслідок якого права кредитора за зобов`язаннями щодо погашення заборгованості переходять до поручителів, не вважається викупом акцій. На момент набуття банком власних акцій у 2013-2014 роках норми Закону України «Про акціонерні товариства» не передбачали необхідності відчуження банком акцій, набутих іншим чином і банк не зобов`язаний викупати чи анульовувати вказані акції. Також вказує, що Міністерство фінансів України не може визнаватися власником домінуючого контрольного пакета акцій. Міністерство фінансів України не є одноосібно опосередковано власником домінуючого контрольного пакета акцій банку, оскільки не придбало вказані акції банку та вони не були анульовані. Міністерство фінансів України також не є спільно з АБ «Укргазбанк» власником домінуючого пакета, оскільки банк, як акціонерне товариство у власності якого перебувають власні акції, не є його акціонером. Вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Також 15.01.2024 представник відповідача-1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства» домінуючий контрольний пакет акцій - це пакет у розмірі більше 95% простих акцій акціонерного товариства. Мінфін не придбавав вказані акції, вона не були анульовані і тим самим його частка у статутному капіталі банку залишається незмінною. Отже, Мінфін має частку у розмірі 94,940948%, а решта акцій є у власності інших акціонерів банку. Крім того, вимоги ч. 3 ст. 66 Закону України «Про акціонерні товариства», відповідно до яких товариство повинно протягом року з моменту викупу продати або анулювати викуплені товариством акції, в даному випадку не поширюються на правовідносини щодо набуття банком у власність власних акцій. Крім того вирішення питання щодо затвердження ринкової вартості майна банку (включно з цінними паперами) є виключною компетенцією наглядової ради ПАТ «АБ «Укргазбанк».

19.01.2024 позивач подав до суду відповідь на відзив Міністерства фінансів України, в якому зазначав, що ним обрано належний спосіб захисту щодо зобовязання відповідачів вчинити дії відповідно до їх обов`язків, що виходять із фактичного статусу акціонера з домінуючим пакетом акцій, визначеного самим відповідачем-1 у листі ;14010-02/Б-1537/1959 від 23.10.2023.

25.01.2024 представник відповідача-1 подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначав, що позивач не скористався своїм правом і не звертався до суду за захистом свого порушеного права як акціонер товариства, а його твердження щодо порушення його прав як міноритарного акціонера та зловживань відповідачем-1 своїми правами під час голосування на загальних зборах з питання «анулювання раніше викуплених та іншим чином набутих акцій та зменшення загальної кількості акцій, емітованих АБ «Укргазбанк» є його припущенням та не підтверджується будь-якими доказами.

Підготовче засідання, призначене на 25.01.2024, не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О. у період з 23.01.2024 по 02.02.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2024 підготовче засідання відкладено на 15.02.2024.

У судовому засіданні 15.02.2024 представники сторін прибули, судом поставлено на обговорення питання щодо можливості закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті.

Представники сторін не заперечували, з огляду на що судом постановлено закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 05.03. 2024 о 10:40 год.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2024 відкладено підготовче засідання на 05.03.2024.

Разом з тим в ухвалі суду від 15.02.2024 допущено описку, а саме вказано: «про відкладення підготовчого засідання на 05.03.24 о 10:40 год.» у той час як слід було вказати «про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті на 05.03.24 о 10:40 год.».

Ухвалою суду від 05.03.2024 судове засідання відкладено на 14.03.2024.

Ухвалою Господарського суду міста від 15.03.2024 виправлено допущену описку в ухвалі суду від 15.02.2024 у справі № 910/19319/23 шляхом зазначення вірного тексту:

«про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті на 05.03.24 о 10:40 год.».

У судове засідання 14.03.2024 з`явився представники сторін, надали пояснення по справі.

В судовому засіданні 14.03.2024 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що з 1999 року він є власником простих іменних акцій, емітованих ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» у кількості 500 штук, щодо яких не встановлено жодних обмежень (обтяження).

Під час фінансової кризи 2008/2009 років Банк було Акціонерами Банку є 1527 юридичних та фізичних осіб, серед яких 156 юридичних осіб та 1370 фізичних осіб, з яких кожна володіє часткою менше 1%, а також Держава Україна в особі Міністерства фінансів України (далі - Відповідач 1) як власник істотної участі у статутному капіталі Банку у 94,940948% або 0 акцій. 518 439 305 простих іменних акцій власної емісії, що складає 3,7468 % у статутному капіталі Банку, обліковуються на балансі Банку як «Викуплені власні акції у акціонерів». Тобто на 01.01.2023 року Відповідач 1 та Відповідач 2 сукупно як пов`язані особи володіють часткою у часткою у статутному капіталі Банку 98,687748%. Отже, станом на 2023 рік Держава Україна в особі Міністерства фінансів України фактично є опосередкованим націоналізовано державою.

Відповідачем 2 та/або його акціонерами, включно з Відповідачем 1, чомусь вибірково застосовуються положення чинного українського законодавства: набуті у власність 518 439 305 простих іменних акцій власної емісії вважаються «викупленими у акціонерів» і за таких обставин не враховуються при визначенні кворуму та не мають права голосу з усіх питань порядку денного, однак при цьому не анулюються і не реалізовуються протягом 10 річного періоду.

В матеріалах справи міститься лист Міністерства фінансів України №14010-02/Б-1537/1959 від 23.10.2023, у якому він зазначає, що станом на 01.10.2023 статутний капітал АБ «Укргазбанк» становить 13 837 000 000,00 грн та поділений на 13 836 522 922 простих іменних та 477 078 привілейованих іменних акцій. Акціонерами банку є 1527 юридичних та фізичних осіб, з них: Держава Україна в особі Міністерства фінансів України володіє часткою у статутному капіталі 94,940948%, 156 юридичних осіб та 1370 фізичних осіб, з яких кожна володіє часткою менше 1%. 518 439 305 простих іменних акцій власної емісії, що складає 3,7468% у статутному капіталі банку, знаходяться на рахунку банку в ПАТ «Національний депозитарій України», які обліковуються на балансі банку на рахунку № НОМЕР_2 «Викуплені власні акції у акціонерів», загальною номінальною вартістю у сумі 518 439 305,00 грн, які перейшли у власність банку у період з 27.08.2013 по 26.06.2014 як погашення заборгованості позичальників перед банком за рішенням суду, яким з поручителів таких позичальників було стягнено на користь банку акцій власної емісії. У вказаний період банком були прийняті до виконання ухвали суду щодо зміни способу виконання рішень судів про стягнення заборгованості за кредитними договорами шляхом звернення стягнення на іменні прості акції, емітентом яких є банк, шляхом визнання права власності на них за банком.

Отже, у період з 01.01.2013 по 01.10.2023 загальні збори акціонерів банку, як уповноважений орган, рішення про викуп власних акцій або набуття іншим чином / в інший спосіб акцій не приймали. Згідно з роз`яснень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку перехід права власності на акції власної емісії, внаслідок якого права кредитора за зобов`язаннями щодо погашення заборгованості переходять до поручителів, не вважається викупом акцій.

До порядків денних річних загальних зборів акціонерів банку, які відбулися 07.07.2020 та 24.04.2023 були включені, зокрема, питання про анулювання іншим чином набутих акцій та зменшення загальної кількості акцій, емітованих банком.

За підсумками голосування з наведеного питання рішення не прийнято, оскільки акціонери проголосували одностайно «проти» 13 298 982 399 голосуючими акціями, що складає 100% від загальної кількості голосів акціонерів, які зареєструвалися для участі у зборах та є власниками голосуючих з цього питання акцій, а також у зв`язку із тим, що у разі прийняття позитивного рішення із зазначеного питання частка Держави в особі Міністерства фінансів України у статутному капіталі банку становитиме 98,6366%, що призведе до набуття Державою домінуючого контрольного пакета акцій банку.

З листа Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку №26/04/8810 від 18.08.2023 вбачається, що загальними зборами акціонерів АБ «Укргазбанк» рішення щодо продажу або анулювання в інший спосіб набутих товариством власних акцій прийнято не було, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 105 Закону України «Про акціонерні товариства».

Відтак позивач вважає, що своєю протиправною бездіяльністю Відповідач 1 та Відповідач 2 (як пов`язані особи) свідомо порушують передбачене ч.1 ст. 97 Закону України «Про акціонерні товариства» право Позивача вимагати у Відповідача 1 як власника домінуючого контрольного пакета акцій здійснення обов`язкового придбання акцій, належних Позивачеві як міноритарному акціонеру Відповідача 2.

З огляду на що позивач просить:

- визнати Державу Україна в особі Міністерства фінансів України власником домінуючого контрольного пакета акцій ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» ();

- зобов`язати Державу Україна в особі Міністерства фінансів України виконати зобов`язання власника домінуючого контрольного пакета акцій ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (), протягом наступного робочого дня після набуття законної сили рішенням суду у справі за цим позовом подати офіційним каналом зв`язку до ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» і Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку повідомлення про набуття права власності на домінуючий контрольний пакет акцій;

- зобов`язати ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (), не пізніше наступного робочого дня після отримання повідомлення Держави Україна в особі Міністерства фінансів України розмістити відповідне повідомлення на своєму веб-сайті та у базі даних особи, яка провадить діяльність з оприлюднення регульованої інформації від імені учасників ринків капіталу та професійних учасників організованих товарних ринків;

- зобов`язати ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (), не пізніш як за 25 робочих днів з дня отримання повідомлення Держави Україна в особі Міністерства фінансів України затвердити ринкову вартість акцій товариства, визначену суб`єктом оціночної діяльності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає, що Держава Україна в особі Міністерства фінансів України є фактичним власником домінуючого контрольного пакета акцій ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» 98,687748%, а саме оскільки загальні збори акціонерів Банку рішення про викуп власних акцій або набуття іншим чином/ в інший спосіб акцій не приймали, отже фактично Міністерство фінансів України визнає, що де-факто набув статус домінуючого контрольного пакету акцій Банку, однак де-юре бажає уникнути наслідків офіційного визнання цього факту, і тому, зловживаючи своїми правами мажоритарного акціонера Відповідача 2, свідомо на загальних зборах акціонерів голосує «проти» винесення рішень, які вимагаються чинним законодавством України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про акціонерні товариства" домінуючий контрольний пакет акцій це - пакет у розмірі більше 95 відсотків простих акцій акціонерного товариства.

В матеріалах справи міститься лист Міністерства фінансів України №14010-02/Б-1537/1959 від 23.10.2023, у якому він зазначає, що станом на 01.10.2023 статутний капітал АБ «Укргазбанк» становить 13 837 000 000,00 грн та поділений на 13 836 522 922 простих іменних та 477 078 привілейованих іменних акцій. Акціонерами банку є 1527 юридичних та фізичних осіб, з них: Держава Україна в особі Міністерства фінансів України володіє часткою у статутному капіталі 94,940948%, 156 юридичних осіб та 1370 фізичних осіб, з яких кожна володіє часткою менше 1%. 518 439 305 простих іменних акцій власної емісії, що складає 3,7468% у статутному капіталі банку, знаходяться на рахунку банку в ПАТ «Національний депозитарій України», які обліковуються на балансі банку на рахунку № НОМЕР_2 «Викуплені власні акції у акціонерів», загальною номінальною вартістю у сумі 518 439 305,00 грн, які перейшли у власність банку у період з 27.08.2013 по 26.06.2014 як погашення заборгованості позичальників перед банком за рішенням суду, яким з поручителів таких позичальників було стягнено на користь банку акцій власної емісії. У вказаний період банком були прийняті до виконання ухвали суду щодо зміни способу виконання рішень судів про стягнення заборгованості за кредитними договорами шляхом звернення стягнення на іменні прості акції, емітентом яких є банк, шляхом визнання права власності на них за банком.

Отже, у період з 01.01.2013 по 01.10.2023 загальні збори акціонерів банку, як уповноважений орган, рішення про викуп власних акцій або набуття іншим чином / в інший спосіб акцій не приймали. Згідно з роз`яснень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку перехід права власності на акції власної емісії, внаслідок якого права кредитора за зобов`язаннями щодо погашення заборгованості переходять до поручителів, не вважається викупом акцій.

До порядків денних річних загальних зборів акціонерів банку, які відбулися 07.07.2020 та 24.04.2023 були включені, зокрема, питання про анулювання іншим чином набутих акцій та зменшення загальної кількості акцій, емітованих банком.

За підсумками голосування з наведеного питання рішення не прийнято, оскільки акціонери проголосували одностайно «проти» 13 298 982 399 голосуючими акціями, що складає 100% від загальної кількості голосів акціонерів, які зареєструвалися для участі у зборах та є власниками голосуючих з цього питання акцій, а також у зв`язку із тим, що у разі прийняття позитивного рішення із зазначеного питання частка Держави в особі Міністерства фінансів України у статутному капіталі банку становитиме 98,6366%, що призведе до набуття Державою домінуючого контрольного пакета акцій банку.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що Мінфін не придбавав вказані акції, вони не були анульовані і тим самим його частка у статутному капіталі Банку залишається незмінною.

Таким чином Мінфін має частку у розмірі 94,940948%, а решта акцій є у власності інших акціонерів Банку.

Зокрема, відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства» в редакції, що діяла на момент набуття банком у власність власних акцій, викуп акцій - придбання акціонерним товариством за плату розміщених ним акцій.

У 2013 та 2015 роках банк звертався до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо надання роз`яснення з приводу зобовязання банку відповідно до ст. 66 Закону України «Про акціонерні товариства» здійснити протягом року з моменту набуття права власності продаж акцій власної емісії, що набуті банком на виконання рішення суду та у разі необхідності продажу або анулювання акцій, за якою процедурою буде здійснюватися таке відчуження, оскільки рішення про набуття їх у власність не приймалося загальними зборами акціонерів банку.

Згідно роз`яснень Комісії перехід права власності на акції власної емісії, внаслідок якого права кредитора за зобов`язаннями щодо погашення заборгованості переходять до поручителів, не вважається викупом акцій.

Крім того ст. 105 Закону України «Про акціонерні товариства» від 27.07.2022 відносно набутих банком у 2013-2014 роках акцій не має зворотньої дії в часі (схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №905/2291/19).

З огляду на вказане вище у сукупності, твердження позивача про те, що Держава Україна в особі Міністерства фінансів України фактично є опосередкованим власником домінуючого контрольного пакета 98,687748% простих іменних акцій ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» є безпідставними.

Також, відповідно до вимог частини другої статті 39 Закону України «Про акціонерні товариства» № 2465-ІХ від 27.07.2022, до виключної компетенції загальних зборів належить прийняття рішення про анулювання викуплених або в інший спосіб набутих акцій та прийняття рішення про продаж акціонерним товариством власних акцій, які викуплені у акціонерів або набуті в інший спосіб.

У період з 01.01.2013 по 01.08.2023 загальні збори акціонерів Банку, як уповноважений орган, рішення про викуп власних акцій або набуття іншим чином/в інший спосіб акцій та щодо продажу або анулювання іншим чином набутих/набутих в інший спосіб акцій не приймали.

У період з 2020 по 2023 рр. до порядку денного річних загальних зборів акціонерів АБ «УКРГАЗБАНК», які відбулися дистанційно 07.07.2020, були включені, зокрема, питання:

« 15. Про анулювання іншим чином набутих акцій та зменшення загальної кількості акцій, емітованих АБ «УКРГАЗБАНК».

16. Про зменшення статутного капіталу АБ «УКРГАЗБАНК» на обсяг сумарної номінальної вартості акцій, що анулюються».

За підсумками голосування з питання п`ятнадцятого «Про анулювання іншим чином набутих акцій та зменшення загальної кількості акцій, емітованих АБ «УКРГАЗБАНК» рішення не прийнято, акціонери проголосували одностайно «проти» 13 265 322 194 голосуючими акціями, що складає 100% від загальної кількості голосів акціонерів, які зареєструвалися для участі у Зборах та є власниками голосуючих з цього питання акцій.

Шістнадцяте питання «Про зменшення статутного капіталу АБ «УКРГАЗБАНК» на обсяг сумарної номінальної вартості акцій, що анулюються» на голосування не виносилося, оскільки кворум Зборів був відсутній, у зв`язку з тим, що для участі у Зборах не зареєструвалися акціонери, які є власниками привілейованих акцій, що є голосуючими з цього питання.

Також, до порядку денного річних загальних зборів акціонерів АБ «УКРГАЗБАНК, які відбулися дистанційно 24.04.2023, були включені, зокрема, питання:

« 8. Про анулювання раніше викуплених та іншим чином набутих акцій та зменшення загальної кількості акцій, емітованих АБ «УКРГАЗБАНК».

9. Про зменшення статутного капіталу АБ «УКРГАЗБАНК» на обсяг сумарної номінальної вартості акцій, що анулюються».

За підсумками голосування з питання восьмого «Про анулювання раніше викуплених та іншим чином набутих акцій та зменшення загальної кількості акцій, емітованих АБ «УКРГАЗБАНК» рішення не прийнято, акціонери проголосували одностайно «проти» 13 298 982 399 голосуючими акціями, що складає 100% від загальної кількості голосів акціонерів, які зареєструвалися для участі у Зборах та є власниками голосуючих з цього питання акцій.

Дев`яте питання «Про зменшення статутного капіталу АБ «УКРГАЗБАНК» на обсяг сумарної номінальної вартості акцій, що анулюються» на голосування не виносилося, оскільки кворум Зборів був відсутній, у зв`язку з тим, що для участі у Зборах не зареєструвалися акціонери, які є власниками привілейованих акцій, що є голосуючими з цього питання.

Частиною 1 ст. 25 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на: 1) участь в управлінні акціонерним товариством; 2) отримання дивідендів; 3) отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариства; 4) отримання інформації про господарську діяльність акціонерного товариства.

Рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку.

В свою чергу позивач не звертався до суду з приводу незаконності рішень загальних зборів щодо не прийняття рішення про анулювання іншим чином набутих акцій та зменшення загальної кількості акцій, емітованих АБ «УКРГАЗБАНК».

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під час вирішення спору, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/9167/19 та від 10.02.2021 у справі № 910/18950/19.

Як ефективний необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Водночас суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.03.2024 у справі №916/3535/21.

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав суб`єктів господарювання. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 та постановах Верховного Суду від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 18.10.2022 у справі № 912/4031/20, від 13.09.2022 у справі № 910/9727/21.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 та постановах Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 904/2470/22, від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 04.10.2022 у справі № 914/2476/20, від 08.11.2022 у справі № 917/304/21.

Частиною 1 статі 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, враховуючи вимоги, які заявлені позивачем у даному позові, суд дійшов висновку, що вимоги у цій справі не відповідають способам захисту прав, установленим законодавством, і, як наслідок, не призведуть до поновлення порушеного права позивача.

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див. також, зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (п.6.21), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (п.76), від 02.11.2021 у справі №925/1351/19 (п.6.56), від 25.01.2022 у справі №143/591/20 (п.8.46), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (п.155)).

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у цій справі.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 25.03.2024.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ