ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2024 р. Справа№ 927/1305/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

при секретарі судового засідання Гуменюк І.О.,

за участю представників:

від позивача - Горбач А.М.,

від відповідача - Чернінська Л.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.12.2023 у справі №927/1305/23 (суддя - Демидова М.О., повний текст складено 27.12.2023) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" про стягнення 2779764 грн. 69 коп.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" подано позов про стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" 696350 грн. 20 коп. основної заборгованості, 1413188 грн. 05 коп. пені, 520573 грн. 93 коп. інфляційних втрат та 149652 грн. 51 коп. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати послуг транспортування природного газу.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 20.12.2023 у справі №927/1305/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" про стягнення 2779764 грн. 69 коп. задоволено частково; закрито провадження у справі в частині стягнення 696350,20 грн. основного боргу за Договором № транспортування природного газу від 04.02.2020; стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" 520573 грн. 93 коп. інфляційних втрат, 149652 грн. 51 коп. 3 % річних, 200000 грн. 00 коп. пені та 31251,22 грн. судового збору; у решті позову відмовлено.

При задоволенні позову суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем зобов`язань в частині оплати, отриманих послуг транспортування природного газу.

При цьому, місцевим господарським судом було зменшено розмір пені до 200000 грн. 00 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 1 213 188, 05 грн., та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на відсутність виключних та достатніх підстав для зменшення розміру пені.

Окрім наведеного, скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом права позивача на розгляд справи за участю його представника в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник апелянта - позивача у справі підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

04.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - оператор) та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" (далі - замовник) укладено Договір № транспортування природного газу (далі - Договір, а.с.121-133 т.1).

У відповідності до пунктів 2.1.-2.5., 2.7., 2.8. Договору за цим договором оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу (далі - послуга) на умовах, визначених у цьому Договорі, а замовник сплачує оператору встановлені в цьому Договорі вартість такої послуги та плати (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

Послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі, з урахуванням особливостей, передбачених Договором.

Замовник погоджується з тим, що обов`язковою умовою надання послуги є доступ замовника до інформаційної платформи на підставі Правил надання доступу до інформаційної платформи, розміщених на веб-сайті оператора. Підписанням цього Договору замовник підтверджує, що він ознайомлений із Правилами надання доступу до інформаційної платформи, розміщеними на веб-сайті оператора, та надає згоду та їх застосування та дотримання. Замовник усвідомлює, що порушення ним зазначених Правил позбавляє його права пред`являти претензії до оператора з приводу якості послуги та покладає на нього зобов?язання з відшкодування оператору шкоди або збитків, завданих такими діями або бездіяльністю замовника.

Обсяг послуги, що надається за цим Договором, визначається підписанням додатка 1 до цього Договору (розподіл потужності) та/або додатка 2 (розподіл потужності з обмеженнями), крім надання доступу до потужності на період однієї газової доби.

Приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюється відповідно до вимог Кодексу.

Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у Договорі.

Додаток 1 є невід`ємною частиною цього Договору у випадку, коли замовнику надається право використання гарантованої та/або переривчастої потужності, крім випадку замовлення потужності на добу наперед.

Додаток 2 є невід`ємною частиною цього Договору у випадку, коли замовнику надається право використання потужності з обмеженнями, крім випадку замовлення потужності на добу наперед.

Додаток 3 є невід`ємною частиною цього Договору у випадку, коли замовником є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газовидобувне підприємство або виробник біогазу.

Взаємовідносини між замовником і оператором при забезпеченні (замовленні, наданні, супроводженні) послуг транспортування за цим Договором здійснюється сторонами через інформаційну платформу оператора відповідно до вимог Кодексу. Замовник набуває права доступу до інформаційної платформи з моменту підписання цього Договору, а його уповноважені особи - з моменту їх авторизації, що оформлюється наданим замовником повідомленням на створення облікового запису уповноважених осіб користувача платформи за формою, визначеною Кодексом. Після набуття права доступу до інформаційної платформи замовник зобов`язується дотримуватися порядку взаємодії з інформаційною платформою, визначеного Кодексом.

У пункті 3.2. Договору сторони погодили право оператора стягувати із замовника додаткову плату у разі, зокрема, перевищення договірної потужності в порядку, визначеному Договором.

Замовник у відповідності до п. 4.1. Договору зобов`язаний не перевищувати замовлені потужності, визначені в Договорі; здійснити своєчасну та повну оплату додаткової плати оператору у разі перевищення розміру замовленої потужності в порядку, визначеному цим Договором та Кодексом.

Пунктами 6.1.-6.3. Договору передбачено, що оператор забезпечує наявність відповідних потужностей у точках входу до газотранспортної системи або в точках виходу з газотранспортної системи в обсязі, визначеному згідно з додатком 1 до цього Договору (розподіл потужності) та/або додатком 2 до цього Договору (розподіл потужності з обмеженнями), та/або в обсязі підтвердженої номінації у випадку замовлення потужності на період однієї газової доби.

Розподіл потужності здійснюється в порядку, передбаченому положеннями Кодексу.

Надання номінацій (реномінацій) для отримання транспортування здійснюється у порядку, встановленому Кодексом. Форми номінацій і реномінацій оприлюднюються оператором на його офіційному веб-сайті.

У відповідності до п. 7.1., 8.1. Договору вартість послуг розраховується: розподіл потужності - за тарифами, які встановлюються Регулятором.

Вартість послуг договірної потужності визначається виходячи з обсягу замовленої потужності замовника згідно з додатком 1 до цього Договору (розподіл потужності) та/або додатком 2 до цього Договору (розподіл потужності з обмеженнями) та/або обсягу підтвердженої номінації у випадку замовлення потужності на період однієї газової доби.

Виходячи з приписів п. 8.4. Договору замовник, який є оператором газорозподільної системи, здійснює остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг.

У випадку якщо розрахунковий обсяг використання потужності замовником (оператором газорозподільної системи), визначений оператором газотранспортної системи на підставі остаточної алокації, перевищує обсяг договірної потужності, замовник послуг транспортування зобов`язаний здійснити оплату вартості перевищення договірної потужності за кожен день такого перевищення до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до звіту використання договірної потужності та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Звіт оператора про використання замовленої потужності замовником, який надається до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на його електронну адресу, містить розрахунок перевищення розміру договірних потужностей та рахунок на оплату або повідомлення про зарахування надмірно сплачених коштів у рахунок плати за використання договірної потужності на наступні періоди.

У відповідності до п.11.1.-11.3. Договору послуги, які надаються за цим Договором, за винятком послуг балансування оформлюються оператором і замовником актами наданих послуг.

Оператор до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акту наданих послуг за газовий місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою оператора.

Замовник протягом двох днів з дати одержання акту наданих послуг зобов`язується повернути оператору один примірник оригіналу акту наданих послуг, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту наданих послуг. У випадку відмови від підписання акту наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов цього Договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом вартість послуг визначається за даними оператора.

У відповідності до п. 17.1., 17.3. Договір набирає чинності з дня його укладення, поширює дію на відносини, що склались між сторонами з 01.01.2020 та діє до 31.12.2020.

У разі внесення та затвердження регулятором змін до типового договору транспортування природного газу сторони зобов`язані протягом місяця внести відповідні зміни до цього Договору.

Згідно п. 19.2. Договору будь-яке повідомлення, вимога, звіт або інша інформація, що мають бути надані за цим Договором, повинні бути письмово оформлені і вважаються наданими, якщо їх надіслано на адреси, вказані в цьому Договорі, рекомендованим листом зі сплаченим поштовим збором, вручено кур`єром особисто уповноваженій особі сторони або у погоджених сторонами випадках направлено електронною поштою.

За доводами позивача у травні 2022 року обсяг замовленої потужності склав 0,03100 тис.м.3 на суму 4,62 грн., у червні 2022 року - 0,02200 тис.м.3 на суму 3,28 грн., у жовтні 2022 року - 0,03100 тис.м3 на суму 4,62 грн; у листопаді 2022 року - 0,0300 тис.м3 на суму 4,46 грн; у грудні 2022 року - 0,03100 тис.м3 на суму 4,62 грн; у січні 2023 року - 0,03100 тис.м3 на суму 4,62 грн.; у лютому 2023 року - 0,02800 тис.м3 на суму 4,18 грн.; у березні 2023 року - 0,03100 тис.м3 на суму 4,62 грн.; у квітні 2023 року - 0,03000 тис.м3 на суму 4,46 грн.; у травні 2023 року - 0,03100 тис.м3 на суму 4,62 грн.; у червні 2023 року - 0,03000 тис.м3 на суму 4,46 грн.

За результатами остаточної алокації відборів та подач відповідача позивачем виявлені обсяги перевищення договірної (замовленої) потужності у відповідному розрахунковому місяці, а саме: у березні 2022 року в розмірі 12283,99822 тис.куб.м. на загальну суму 1830217,46 грн.; у квітні 2022 року в розмірі 2865,48000 тис.куб.м. на суму 426933,60 грн.; у травні 2022 року в розмірі 1,61881 тис.куб.м. на суму 241,19 грн.; у червні в розмірі 493,22740 тис.куб.м. на суму 73486,93 грн.; у жовтні 2022 року в розмірі 1932,42965 тис.куб.м. на суму 287916,56 грн.; у листопаді 2022 року в розмірі 7197,26761 тис.куб.м. всього на загальну суму 1072335,30 грн.; у грудні 2022 року в розмірі 6600,51436 тис.куб.м, всього на загальну суму 983423,83 грн.; у січні 2023 року в розмірі 2800,74401 тис.куб.м. всього на загальну суму 417288,46 грн.; у лютому 2023 року в розмірі 4700,15775 тис.куб.м. всього на загальну суму 700285,91 грн.; у березні 2023 року в розмірі 2200,76542 тис.куб.м. на загальну суму 327896,44 грн.; у квітні 2023 року в розмірі 1000,03979 тис.куб.м. на загальну суму 148997,93 грн.; у травні 2023 року в розмірі 735,81418 тис.куб.м. на загальну суму 109630,43 грн.; у червні 2023 року в розмірі 99,09623 тис.куб.м. на загальну суму 14764,55 грн.

У відповідності із п. 8.4. Договору позивачем направлено відповідачу в інформаційній платформі рахунки на оплату перевищення замовленої (договірної) потужності: № 03-2022-/1000322 від 31.03.2022 за березень 2022 року на загальну суму 1830217,46 грн.; № 04-2022-/1000422 від 30.04.2022 за квітень 2022 року на загальну суму 426933,60 грн.; № 05-2022-/1000522 від 31.05.2022 за травень 2022 року на загальну суму 241,19 грн.; № 06-2022-/1000622 від 30.06.2022 за червень 2022 року на загальну суму 73486,93 грн.; № 10-2022-/1001022 від 31.10.2022 за жовтень 2022 року на загальну суму 287916,56 грн.; № 11-2022-/1001122 від 30.11.2022 за листопад 2022 року на загальну суму 1072335,30 грн.; № 12-2022-2002-000122/1001222 від 31.12.2022 за грудень 2022 року на загальну суму 983423,83 грн.; № 01-2023-/1000123 від 31.01.2023 за січень 2023 року на загальну суму 417288,46 грн.;

№ 02-2023-/1000223 від 28.02.2023 за лютий 2023 року на загальну суму 700285,91 грн.; № 03-2023-/1000323 від 31.03.2023 за березень 2023 року на загальну суму 327896,44 грн.; № 04-2023-/1000423 від 30.04.2023 за квітень 2023 року на загальну суму 148997,93 грн.; рахунок № 05-2023-/1000523 від 31.05.2023 за травень 2023 року на загальну суму 109630,43 грн.; рахунок № 06-2023-/1000623 від 30.06.2023 за червень 2023 року на загальну суму 14 764,55 грн. та рахунки на оплату замовленої (договірної) потужності: № 01-2023-/9990000 від 31.01.2023 за січень 2023 року на загальну суму 4,62 грн.; № 02-2023-/9990000 від 28.02.2023 за лютий 2023 року на загальну суму 4,18 грн.; № 03-2023-/9990000 від 31.03.2023 за березень 2023 року на загальну суму 4,62 грн.; № 04-2023-/9990000 від 30.04.2023 за квітень 2023 року на загальну суму 4,46 грн.; №05-2023-/9990000 від 31.05.2023 за травень 2023 року на загальну суму 4,62 грн.; №06-2023-/9990000 від 30.06.2023 за червень 2023 року на загальну суму 4,46 грн.; (а.с.69-88 т.1), а також звіти про використання замовленої потужності АТ «Чернігівгаз» за газові місяці березень, квітень, травень, червень, жовтень, листопад, грудень 2022 року та січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2023 року (а.с.43-68 т.1).

На виконання п. 11.2., 11.3. Договору позивачем направлено відповідачу (а.с.89-112 т.1):

- Акти наданих послуг перевищення замовленої (договірної) потужності: №03-2022-/1000322 від 31.03.2022 за газовий місяць березень 2022 року; № 04-2022-/1000422 від 30.04.2022 за газовий місяць квітень 2022 року; № 05-2022-/1000522 від 31.05.2022 за газовий місяць травень 2022 року; № 06-2022-/1000622 від 30.06.2022 за газовий місяць червень 2022 року; № 10-2022-/1001022 від 31.10.2022 за газовий місяць жовтень 2022 року; № 11-2022-/1001122 від 30.11.2022 за газовий місяць листопад 2022 року; № 12-2022-2002-000122/1001222 від 31.12.2022 за газовий місяць грудень 2022 року; № 01-2023-/9990000 від 31.01.2023 за газовий місяць січень 2023 року; № 02-2023-/9990000 від 28.02.2023 за газовий місяць лютий 2023 року; № 03-2023-/9990000 від 31.03.2023 за газовий місяць березень 2023 року; № 04-2023-/9990000 від 30.04.2023 за газовий місяць квітень 2023 року; № 05-2023-/9990000 від 31.05.2023 за газовий місяць травень 2023 року; № 06-2023-/9990000 від 30.06.2023 за газовий місяць червень 2023 року;

- Акти наданих послуг замовленої (договірної) потужності: № 05-2022-/9990000 від 31.05.2022 за газовий місяць травень 2022 року; № 06-2022-/9990000 від 30.06.2022 за газовий місяць червень 2022 року; № 10-2022-/9990000 від 31.10.2022 за газовий місяць жовтень 2022 року; № 11-2022-/9990000 від 30.11.2022 за газовий місяць листопад 2022 року; № 12-2022-2002-000122/9990000 від 31.12.2022 за газовий місяць грудень 2022 року; № 01-2023-/9990000 від 31.01.2023 за газовий місяць січень 2023 року; № 02-2023-/9990000 від 28.02.2023 за газовий місяць лютий 2023 року; № 03-2023-/9990000 від 31.03.2023 за газовий місяць березень 2023 року; № 04-2023-/9990000 від 30.04.2023 за газовий місяць квітень 2023 року; № 05-2023-/9990000 від 31.05.2023 за газовий місяць травень 2023 року; № 06-2023-/9990000 від 30.06.2023 за газовий місяць червень 2023 року.

У позові позивач зазначає, що відповідач у порушення приписів п. 8.4. Договору своєчасно не оплатив вартість замовленої (договірної) потужності та вартість перевищення замовленої (договірної) потужності, у зв`язку з чим виникла основна заборгованість у розмірі 696350,20 грн. У зв`язку з простроченням відповідачем зобов`язань із зазначеної оплати позивачем нараховано відповідачу та заявлено до стягнення 1413188 грн. 05 коп. пені, 520573 грн. 93 коп. інфляційних втрат та 149652 грн. 51 коп. 3 % річних.

Враховуючи те, що спір в частині стягнення 696350 грн. 20 коп. основної заборгованості остаточно врегульовано відповідачем лише після відкриття провадження у справі, суд першої інстанції закрив провадження у справі в частині стягнення 696350 грн. 20 коп. основної заборгованості на підставі п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Крім цього, судом було вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 520573 грн. 93 коп. інфляційних втрат, 149652 грн. 51 коп. 3 % річних та 200000 грн. 00 коп. пені.

При цьому, заявлений позивачем до стягнення розмір пені було зменшено місцевим господарським судом з 1413188 грн. 05 коп. до 200000 грн. 00 коп.

Позивачем оскаржується рішення суду першої інстанції лише в частині зменшення пені, а тому виходячи з положень ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо зменшення розміру пені, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно з п. 13.5. Договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених Договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з частиною першою статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною другою статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічні положення також містить частина третя статті 551 ЦК України, положення якої України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому Суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити

У цих висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, (провадження №12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, (провадження №14-623цс18) (пункт 85).

У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки Суд виходить з такого.

Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

У наведених висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).

Поряд з викладеним Суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Суд зауважує, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер.

А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).

У зв`язку з викладеним Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (п. 7.43. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суд від 19 січня 2024 року у справі №911/2269/22).

Враховуючи наведені висновки щодо підстав та умов зменшення судом неустойки, що підлягає стягненню за порушення господарського (договірного) зобов`язання за правилами статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, щодо індивідуальності як у обставинах, якими обумовлені підстави та розмір нарахованої неустойки у відповідних правовідносинах, так і у обставинах, якими обґрунтовується та обумовлюється зменшення пені у цих правовідносинах, відповідно, відсутність єдиних критеріїв при вирішенні питання щодо підстав і міри зменшення неустойки, а також з огляду на:

ступінь виконання відповідачем основного зобов`язання (суму основного боргу сплачено в повному обсязі);

поведінку відповідача, яка полягає в погашенні суми боргу, та свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання;

поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, а саме: основним джерелом доходу відповідача є кошти, що надійшли за надані послуги від споживачів, в тому числі від населення та бюджетних установ, зокрема, у період дії воєнного стану в Україні; причинами погіршення фінансового стану та виникнення заборгованості є критичний брак обігових коштів та зростання заборгованості споживачів, як фізичних осіб, так і теплопостачальних організацій, за надані послуги з розподілу природного газу; з початку введення воєнного стану в Україні виникає постійна необхідність проведення аварійного відновлення та ремонту пошкоджених ділянок газопроводу, що підтверджено наданими до справи документами; у зв`язку з виконання заходів пов`язаних з ліквідацією наслідків аварійних ситуацій на території здійснення ліцензованої діяльності (м. Чернігів та Чернігівська область), а також першочергових заходів, безпосередньо спрямованих на забезпечення надійної та безпечної експлуатації та підтримання у належному стані об`єктів газорозподільної системи за період з 24.02.2022 станом на 01.10.2023 АТ "Оператор газорозподільної системи "Чернігівгаз" витратило 19066000,20 грн.;

скрутний фінансовий стан відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи доказами - балансами, звітами про фінансові результати діяльності товариства;

відсутність понесення позивачем прямих збитків пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за Договором, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача;

стягнення пені не є основним доходом позивача і не може впливати на його господарську діяльність;

пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат;

необхідність реального виконання судового рішення;

Суд погоджується з висновками та мотивами суду в оскаржуваному рішенні про часткове задоволення клопотання відповідача щодо зменшення розміру заявленої до стягнення пені до 200 000 грн.

Так, з огляду на встановлені обставини справи щодо ступеню виконання зобов`язання відповідачем, майнового стану сторін, відсутності доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача з виконання умов Договору, а також беручи до уваги суспільну необхідність господарської діяльності відповідача та відіграння нею особливої соціальної ролі, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені до 200 000 грн.

Такий висновок місцевого господарського суду ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України (зокрема, статей 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України), а тому доводи скаржника про незаконність цього висновку не знайшли свого правового та матеріального підтвердження, не ґрунтуються на нормі закону та не відповідають обставинам справи, через що відповідні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про відсутність виключних та достатніх підстав для зменшення розміру пені відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Стосовно доводів скаржника про порушення місцевим господарським судом права позивача на розгляд справи за участю його представника в судовому засіданні, слід зазначити наступне.

Так, скаржник вказує, що через наявність технічних проблем він був позбавлений можливості підключитися до системи відеоконференцзв`язку, у зв`язку з чим не зміг прийняти участь в судовому засіданні. За доводами апелянта, суд першої інстанції на підставі п. 3 ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України повинен був відкласти розгляд справи.

Стосовно наведеного колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи.

Отже, наведена стаття не встановлює обов`язковості відкладення розгляду справи у випадку виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відео конференції та допускає, що засідання може відбутися без участі такої особи.

Врахувавши положення вказаної статті, місцевий господарський суд, пославшись на достатність часу, наданого стронам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю представника позивача.

При цьому, слід зазначити, що позивачем до суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи через виникнення технічних проблем з відеоконференцзв`язком, не подавалося.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 197 Господарського процесуального кодексу України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Також, слід врахувати наявність в матеріалах справи письмових заперечень позивача проти клопотання відповідача про зменшення пені, отже його позиція щодо наведеного питання була висловлена та доведена до суду.

Місцевим господарським судом явка представників учасників судового процесу в судове засідання обов`язковою не визнавалася.

Таким чином, з урахуванням наведеного, доводи скаржника про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що в оскаржуваній частині рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.12.2023 у справі №927/1305/23 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 21.03.2024 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук