ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/2077/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Колцун В.В.,

за участю представників:

від Громадської організації "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів" Тарасенко О.В.,

від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях Басюк Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Громадської організації "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів"

на рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2023, прийняте суддею Погребною К.Ф., м. Одеса, повний текст складено 13.11.2023,

у справі №916/2077/23

за позовом: Громадської організації "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів"

до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях

про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 р. Громадська організація "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів" звернулася з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №208 від 08.03.2023 "Про прийняття рішення про приватизацію об`єкта соціально-культурного призначення "База відпочинку "Ракета", а також зобов`язати відповідача визначити спосіб приватизації об`єкта соціально-культурного призначення "База відпочинку "Ракета" у складі: основний будинок (літ. "А") площею 407,1 кв.м; тимчасова будівля (літ. "Б") площею 30,1 кв.м; тимчасова будівля (літ. "В") площею 30,1 кв.м; тимчасова будівля (літ. "Г") площею 30,1 кв.м; тимчасова будівля (літ. "Д") площею 30,1 кв.м; тимчасова будівля (літ. "Ж") площею 30,1 кв.м; вбиральня (літ "З") площею 41,9 кв.м; резервуар (літ. "И"); огорожа (№1, 2), за адресою: Одеська обл., Татарбунарський р-н, с. Лиман, вул. Золокарська, 19, шляхом викупу позивачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виступаючи орендарем та балансоутримувачем спірного майна, за згодою орендодавця здійснив невід`ємні поліпшення орендованого майна та належним чином виконував умови відповідного договору оренди, у зв`язку з чим в силу статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" набув право на приватизацію вказаного майна шляхом його викупу, проте зазначене право безпідставно не визнається відповідачем.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 29.05.2023 відкрито провадження у справі №916/2077/23.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.11.2023 у справі №916/2077/23 (суддя Погребна К.Ф.) у задоволенні позову відмовлено повністю; судові витрати покладено на позивача.

Судове рішення мотивоване недоведеністю позивачем факту виконання ним вимог статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" в частині здійснення невід`ємних поліпшень в повному обсязі, а також тим, що оскаржуваний наказ є актом ненормативного характеру, який був застосований одноразово та вичерпав свою дію внаслідок виконання, внаслідок чого скасування останнього не є належним способом захисту.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Громадська організація "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів" звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2023 у справі №916/2077/23 скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що місцевий господарський суд при ухваленні оскаржуваного рішення безпідставно застосував положення наказу Фонду державного майна України №910 від 18.08.2022 "Про затвердження Порядку надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна", оскільки згода на здійснення невід`ємних поліпшень була надана позивачу ще до набрання чинності вказаним наказом, а тому висновок суду першої інстанції про порушення порядку надання відповідної згоди є помилковим. Крім того, апелянт зазначає про те, що виконання ним невід`ємних поліпшень орендованого майна на суму, що є меншою від узгодженої орендодавцем, не свідчить про допущення порушень та не позбавляє позивача права на викуп спірного майна, оскільки для приватизації шляхом викупу відповідно до вимог закону необхідно проведення невід`ємних поліпшень в розмірі не менше 25% ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна, відтак виконання позивачем таких поліпшень у розмірі 32% відповідної ринкової вартості майна підтверджує дотримання ним вимог статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна". Скаржник також стверджує про необґрунтованість висновку Господарського суду Одеської області стосовно того, що об`єкт соціально-культурного призначення не може бути приватизований шляхом викупу орендарем.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 05.01.2024 (вх.№3970/23/Д1 від 05.01.2024) Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях просить відмовити у задоволені апеляційної скарги Громадської організації "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів", а рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2023 у справі №916/2077/23 залишити без змін. Зокрема, відповідач зауважує на тому, що статтею 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" не передбачено можливості приватизації об`єкта соціально-культурного призначення шляхом викупу після проведення невід`ємних поліпшень орендованого майна, а також на тому, що позивач не виконав визначені у наведеній статті умови, які надають право на приватизацію об`єкта шляхом викупу. Відповідач також посилається на те, що поданий позивачем до місцевого господарського суду на підтвердження обґрунтованості своїх вимог висновок експерта №2229-23 від 04.08.2023 складений з порушенням чинного законодавства та не відповідає критеріям належності, допустимості та достовірності, а наявний у матеріалах справи звіт незалежного аудитора не підтверджує здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна за рахунок амортизаційних відрахувань. Крім того, відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що оскаржуваний позивачем наказ вичерпав свою дію внаслідок його виконання.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 25.12.2023 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, а в подальшому ухвалою суду від 15.01.2024 призначено справу №916/2077/23 до розгляду на 14.02.2024 о 10:00.

З метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги з забезпеченням принципу змагальності та надання учасникам справи необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи, а також правильного застосування законодавства Південно-західним апеляційним господарським судом у судовому засіданні, яке проведено 14.02.2024 та в якому брали участь представники сторін, шляхом постановлення протокольної ухвали вирішено розглянути апеляційну скаргу Громадської організації "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів" на рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2023 у справі №916/2077/23 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, а також оголошено перерву до 10:00 год 20.03.2024.

У судовому засіданні 20.03.2024 представник Громадської організації "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів" апеляційну скаргу підтримав; представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях висловив заперечення проти її задоволення.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що державі Україна в особі Фонду державного майна України на праві державної власності належить база відпочинку "Ракета" загальною площею 407,1 кв.м (площа земельної ділянки під будівлями 595 кв.м) за адресою: Одеська обл., Татарбунарський р-н, с. Лиман (Лиманська с/р), вул. Золокарська (Катранка), 19, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №329836059 від 21.04.2023.

11.02.2019 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області ("Орендодавець") та Громадською організацією "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів" ("Орендар") укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №36.

23.04.2019 між сторонами укладено договір про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №36 від 11.02.2019, яким передбачено викладення вказаного договору оренди у новій редакції (далі договір №36 від 11.02.2019). Даний договір про внесення змін до договору оренди посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Гашовою В.В. та зареєстрований в реєстрі за №190.

За умовами пункту 1.1 договору №36 від 11.02.2019 Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: базу відпочинку "Ракета", групу інвентарних об`єктів: основний будинок (літ."А"), тимчасова будівля (літ."Б"), тимчасова будівля (літ."В"), тимчасова будівля (літ."Г"), тимчасова будівля (літ."Д"), тимчасова будівля (літ."Ж"), вбиральня (літ."З"), резервуар (літ."И"), огорожа (№1, 2), загальною площею 595 кв.м за адресою: Одеська обл., Татарбунарський р-н, с. Лиман (Лиманська с/р), вул. Золокарська, 19 ("майно"), яке в процесі приватизації не увійшло до статутного капіталу ВАТ "Васильківський механічний завод", вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ТОВ "Одеська регіональна експертна компанія" станом на 30.11.2018 та становить 641369 грн. Державне нерухоме майно, зазначене в цьому договорі, яке передається в оренду, належить державі Україна в особі Фонду державного майна України на праві державної власності.

Згідно з пунктом 1.2 договору №36 від 11.02.2019 майно передається в оренду з метою розміщення закладу соціального захисту для бездомних громадян, безпритульних дітей та установ, призначених для тимчасового або постійного перебування громадян похилого віку та інвалідів.

Майно включається до балансу Орендаря відповідно до частини другої статті 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" із зазначенням, що це майно є орендованим (пункт 2.5 договору №36 від 11.02.2019).

В силу пунктів 3.1-3.3, 3.6 договору №36 від 11.02.2019 орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами), та становить без ПДВ за базовий місяць оренди (листопад 2018 року) 534,47 грн. Орендна плата за перший місяць оренди (лютий 2019 року) встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди (листопад 2018 року) на індекс інфляції за грудень 2018 року, січень 2019 року, лютий 2019 року. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендна плата перераховується до державного бюджету 100% щомісяця не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до пункту 4.4 договору №36 від 11.02.2019 для отримання згоди Орендодавця на здійснення поліпшень Орендар звертається до Орендодавця згідно з Порядком надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 25.05.2018 №686, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.06.2018 за №711/32163.

У пункті 10.1 договору №36 від 11.02.2019 узгоджено, що цей договір укладений на 10 років та діє з 11.02.2019 до 10.02.2029 включно.

23.04.2019 на підставі договору №36 від 11.02.2019 було проведено державну реєстрацію права оренди державного нерухомого майна (запис про інше речове право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №31314943 від 23.04.2019).

В цей же день між сторонами підписано та скріплено печатками акт приймання-передавання майна до договору №36 від 11.02.2019, з якого вбачається, що об`єкт оренди був переданий позивачеві.

Листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області (орган управління) №50-06-3483 від 14.08.2019, наданим у відповідь на звернення позивача щодо необхідності проведення ремонтних робіт (невід`ємних поліпшень) бази відпочинку "Ракета", було повідомлено Громадську організацію "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів" про доцільність здійснення відповідних невід`ємних поліпшень об`єкта оренди.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях в адресованому позивачу листі №17-06-00470 від 03.09.2019 зазначило про те, що не заперечує щодо проведення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, переданого на підставі договору №36 від 11.02.2019, у межах встановленої суми, а саме: 832,793 тис. грн (без ПДВ), та у першу чергу за рахунок амортизаційних відрахувань.

13.10.2021 на адресу відповідача надійшов лист Громадської організації "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів" №1 від 07.10.2021, в якому остання заявила про намір реалізувати своє право на приватизацію об`єкта оренди за договором №36 від 11.02.2019 шляхом викупу відповідно до положень статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна". До вказаного листа додано низку документів, у тому числі і заяву про включення об`єкта права державної власності до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації б/н від 23.09.2021.

Листом №01-08-05864 від 24.12.2021 відповідач повідомив Громадську організацію "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів" про те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності на об`єкт "База відпочинку "Ракета" загальною площею 407,1 кв.м, при цьому до Єдиного реєстру об`єктів державної власності та договорів оренди внесена загальна площа 595 кв.м, яка є помилковою, оскільки не відповідає технічному паспорту та інформації, наявній у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З огляду на викладене, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях зазначило, що об`єкт може бути приватизований як об`єкт соціально-культурного призначення "База відпочинку "Ракета" загальною площею 407,1 кв.м, що не відповідає об`єкту, запропонованому заявником, а відтак питання права орендаря на викуп потребує доопрацювання. Додатками до цього листа виступають анкета об`єкта державної власності малої приватизації та протокол перевірки об`єкта державної власності малої приватизації.

В додаток до вищенаведеного листа Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях направило позивачу лист №17-08-05865 від 24.12.2021, в якому наголосив на тому, що для здійснення невід`ємних поліпшень в першу чергу мали бути використані амортизаційні нарахування, проте відповідно до бухгалтерської довідки орендодавця від 10.09.2021 амортизація за період дії договору №36 від 11.02.2019 та станом на 30.07.2021 не нараховувалась.

В адресованому Громадській організації "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів" листі №17-08-00921 від 14.03.2023 відповідач повідомив про те, що наказом Фонду державного майна України від 10.02.2023 №232 "Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 04.01.2022 №1 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації (зі змінами)" об`єкт соціально-культурного призначення База відпочинку "Ракета", яка згідно з договором №36 від 11.02.2019 перебуває на балансі позивача, була включена до переліку об`єктів, що підлягають приватизації. Крім того, наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №208 від 08.03.2023 прийняте рішення про приватизацію вказаного об`єкта.

У відповіді Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №10-08-01341 від 06.04.2023, наданій на адвокатський запит представника позивача, зазначено про те, що Громадською організацією "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів", як орендарем, не підтверджено здійснення невід`ємних поліпшень в повному обсязі відповідно до вимог статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", внаслідок чого наказом відповідача від 08.03.2023 №208 "Про прийняття рішення про приватизацію об`єкта соціально-культурного призначення "База відпочинку "Ракета" вирішено приватизувати даний об`єкт шляхом продажу на аукціоні, у той час як рішення про приватизацію об`єкта шляхом викупу відповідачем не приймалось.

В подальшому за результатами опрацювання адвокатського запиту представника Громадської організації "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів" відповідач надав відповідь №10-06001452 від 14.03.2023, в якій вказав про те, що надані позивачем документи не підтверджують завершення виконання орендарем невід`ємних поліпшень на об`єкті оренди.

У матеріалах справи також містяться копії:

- наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 30.11.2022 №1010 "Про включення до переліку об`єктів малої приватизації соціально-культурного призначення об`єкту державної власності "База відпочинку "Ракета" (вул. Золокарська, буд. 19, с. Лиман, Білгород-Дністровський (Татарбунрський) район)";

-наказу Фонду державного майна України від 10.02.2023 №232 "Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 04.01.2022 №1 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації (зі змінами)";

-наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 08.03.2023 №208 "Про прийняття рішення про приватизацію об`єкта соціально-культурного призначення "База відпочинку "Ракета";

-експертного звіту Державного підприємства "Спеціалізована державна експертна організація Центральна служба української державної будівельної експертизи" №00-0830-19/ЦБ від 02.08.2019 щодо розгляду проектної документації в частині міцності, надійності та довговічності об`єкта будівництва і кошторисної частини за робочим проектом "Капітальний ремонт з влаштуванням невід`ємних поліпшень бази відпочинку "Ракета", групи інвентарних об`єктів літери "А"-"И" загальною площею 595 кв.м за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, село Лиман (Лиманська с/р), вул. Золокарська, буд. 19" з додатком;

-звіту незалежного аудитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська фірма "Віда-Аудит" б/н від 10.09.2021 щодо фінансування здійснених поліпшень орендованого державного майна за рахунок коштів орендаря Громадської організації "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів" станом на 30.07.2021 з додатками;

-висновку експерта №21/09/21 від 21.09.2021, складеного судовим експертом Стасюк М.Ю. за результатами проведення будівельно-технічного дослідження;

-звіту Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗемЮрКонсалтинг" б/н від 24.09.2021 про оцінку невід`ємних поліпшень нежитлових приміщень бази відпочинку "Ракета" за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, село Лиман, вул. Золокарська, 19 з додатками;

-рецензії Товариства з обмеженою відповідальністю "АРХЕКСПЕРТУС" б/н від 26.09.2021 на звіт Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗемЮрКонсалтинг" б/н від 24.09.2021 про оцінку невід`ємних поліпшень нежитлових приміщень бази відпочинку "Ракета" за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, село Лиман, вул. Золокарська, 19;

-висновку експерта №2229-23 від 04.08.2023, складеного судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Константиновською О.Г. за результатами проведення експертного економічного дослідження.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 08.03.2023 №208 "Про прийняття рішення про приватизацію об`єкта соціально-культурного призначення "База відпочинку "Ракета", а також про зобов`язання відповідача визначити спосіб приватизації об`єкта соціально-культурного призначення "База відпочинку "Ракета" у складі: основний будинок (літ. "А") площею 407,1 кв.м; тимчасова будівля (літ. "Б") площею 30,1 кв.м; тимчасова будівля (літ. "В") площею 30,1 кв.м; тимчасова будівля (літ. "Г") площею 30,1 кв.м; тимчасова будівля (літ. "Д") площею 30,1 кв.м; тимчасова будівля (літ. "Ж") площею 30,1 кв.м; вбиральня (літ "З") площею 41,9 кв.м; резервуар (літ. "И"); огорожа (№1, 2), за адресою: Одеська обл., Татарбунарський р-н, с. Лиман, вул. Золокарська, 19, шляхом викупу позивачем.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд послався, зокрема, на неналежність обраного позивачем способу захисту.

Колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні позову з цих підстав з огляду на наступне.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

В силу частини першої статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Реалізуючи визначене право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19), а право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17), відтак суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

У справі "Белеш та інші проти Чеської Республіки" Європейський суд з прав людини зауважив, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 04.12.1995 у справі "Белле проти Франції" для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, оскільки обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Неналежність або неефективність обраного позивачем способу захисту права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд повинен встановити на що саме спрямований позов та вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту в обраний позивачем спосіб.

Дослідивши підстави позову у даній справі, мету та спрямованість останнього через призму доводів Громадської організації "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів", колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач вважає, що він виконав усі вимоги, визначені у статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", відповідно до яких набув право на приватизацію орендованого ним майна шляхом викупу.

Правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна та майна врегульовані Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Стаття 10 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" визначає порядок приватизації державного і комунального майна, який передбачає: формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації; опублікування переліку об`єктів, що підлягають приватизації, в офіційних друкованих виданнях державних органів приватизації, на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України, на офіційних сайтах місцевих рад та в електронній торговій системі; прийняття рішення про приватизацію; прийняття місцевою радою рішення про приватизацію об`єкта комунальної власності; опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об`єкта та у випадках, передбачених цим Законом, інформації про вивчення попиту для визначення стартової ціни; проведення інвентаризації та оцінки відповідно до законодавства; проведення у випадках, передбачених законом, аудиту, екологічного аудиту об`єкта приватизації; перетворення державного або комунального підприємства в господарське товариство у процесі приватизації у випадках, передбачених цим Законом; затвердження плану розміщення акцій акціонерних товариств, створених у процесі приватизації, у випадках, передбачених цим Законом, та його виконання; затвердження у випадках, передбачених цим Законом, умов продажу об`єктів приватизації, розроблених аукціонною комісією; опублікування інформації про умови продажу, в тому числі стартову ціну об`єкта приватизації; проведення аукціону, укладення договору купівлі-продажу; укладення договору купівлі-продажу в разі приватизації об`єкта шляхом викупу; опублікування інформації про результати приватизації; прийняття рішення про завершення приватизації.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" переліки об`єктів малої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, затверджуються Фондом державного майна України.

Статтею 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" передбачені особливості приватизації об`єктів державної або комунальної власності, переданих в оренду. Зокрема, орендар одержує право на викуп орендованого майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) за ціною, визначеною за результатами його незалежної оцінки, якщо виконується кожна з умов, передбачених частиною другої цієї статті.

Частиною другою статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" передбачено, що орендар одержує право на викуп орендованого майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) за ціною, визначеною за результатами його незалежної оцінки, якщо виконується кожна з таких умов: орендарем здійснено поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без заподіяння йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна; орендар отримав письмову згоду орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень, які надають йому право на приватизацію майна шляхом викупу; невід`ємні поліпшення виконані в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна для цілей укладання договору оренди або для цілей продовження договору оренди; здійснення і склад невід`ємних поліпшень, у тому числі невід`ємний характер поліпшень, підтверджені висновком будівельної експертизи, а вартість невід`ємних поліпшень, підтверджених висновком будівельної експертизи, визначена суб`єктом оціночної діяльності; орендар належно виконує умови договору оренди, відсутня заборгованість з орендної плати; договір оренди є чинним на момент приватизації. Надання згоди орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень здійснюється в порядку, визначеному Фондом державного майна України або представницьким органом місцевого самоврядування.

Орендар, який виконав умови, передбачені частиною другою цієї статті, має право на приватизацію об`єкта шляхом викупу.

При цьому викупу передує переддоговірна процедура, яка полягає в такому: прийняття рішення про приватизацію об`єкта, опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об`єкта; проведення інвентаризації та оцінки відповідно до законодавства укладення договору купівлі-продажу в разі приватизації об`єкта шляхом викупу.

На необхідності дотримання переддоговірної процедури фактично акцентує увагу частина третя статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", відповідно до якої у разі якщо орган приватизації прийняв рішення про приватизацію об`єкта шляхом викупу, між органом приватизації та орендарем укладається попередній договір купівлі-продажу об`єкта приватизації. Договір купівлі-продажу такого об`єкта приватизації укладається не пізніше ніж протягом 30 робочих днів з дня укладення попереднього договору.

Задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 08.03.2023 №208 "Про прийняття рішення про приватизацію об`єкта соціально-культурного призначення "База відпочинку "Ракета" та про зобов`язання відповідача визначити спосіб приватизації вищенаведеного об`єкта шляхом викупу позивачем не виключають необхідності дотримання вимог Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" щодо порядку та способу прийняття рішення щодо включення майна до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, та не призведуть до набуття позивачем права власності на зазначений об`єкт нерухомого майн. Можливість виконання такого рішення суду має високий ризик залежності від суб`єктивних дій або недогляду відповідача, тобто такий спосіб захисту є неналежним та неефективним. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав за усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду є самостійною підставою для відмови в позові.

Натомість, якщо позивач вважає, що він має право на приватизацію шляхом викупу, але відповідний орган приватизації ухиляється від проведення визначеної законом процедури, то належним способом захисту прав позивача є звернення з позовом про спонукання до укладення договору купівлі-продажу.

Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 19.12.2023 у справі №910/2490/23.

Вимогу позивача про зобов`язання укласти договір у певній редакції у випадках, які допускають вирішення таких спорів судом, слід тлумачити як вимогу про визнання укладеним такого договору в судовому порядку у запропонованій позивачем редакції, що відповідає способам захисту, визначеним пунктом 6 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України. За наслідками розгляду такої вимоги у резолютивній частині свого рішення суд, керуючись частиною дев`ятою статті 238 Господарського процесуального кодексу України, має зробити висновки про визнання укладеним договору у запропонованій позивачем редакції, виклавши текст редакції договору, яка за висновками суду відповідає вимогам законодавства та визнається судом укладеною, чи висновки про відмову у визнанні укладеним договору у запропонованій позивачем редакції.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020 у справі №916/1423/18 та постановах Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/6138/20, від 02.06.2021 у справі №910/6139/20, від 07.03.2023 у справі №910/4847/21.

Таким чином, з огляду на те, що заявлені позивачем у даній справі позовні вимоги не є ефективними, а їх задоволення не призведе до набуття позивачем права власності на спірний об`єкт, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

При цьому, беручи до уваги те, що позовні вимоги у цій справі не відповідають належним та ефективним способам захисту, останні, відповідно, не підлягають і розгляду по суті, адже обрання позивачем неналежного способу захисту вже є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 03.12.2020 у справі №5017/1221/2012 та від 18.05.2022 у справі №914/1191/20.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про недоведеність позивачем факту виконання ним вимог статті 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", що фактично свідчить про відсутність порушеного права, оскільки сукупність наявних у матеріалах справи доказів переконливо підтверджує формальне дотримання Громадською організацією "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів" відповідних вимог, зокрема:

-відповідно до звіту Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗемЮрКонсалтинг" б/н від 24.09.2021 про оцінку невід`ємних поліпшень нежитлових приміщень бази відпочинку "Ракета" за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, село Лиман, вул. Золокарська, 19 позивачем здійснено невід`ємні поліпшення вартістю 291663 грн без ПДВ, тобто вартість цих поліпшень складає 45,5% від ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна. Крім того, за виключенням амортизаційних відрахувань документально підтверджена сума проведених позивачем невід`ємних поліпшень становить 204507,65 грн, що складає 32% від ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна;

-листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №17-06-00470 від 03.09.2019 позивачу надано згоду на проведення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, переданого на підставі договору №36 від 11.02.2019, у межах встановленої суми, а саме: 832,793 тис. грн (без ПДВ);

-невід`ємні поліпшення виконані в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна для цілей укладання договору оренди (ринкова вартість визначена станом на 30.11.2018, а виконання невід`ємних поліпшень завершено у липні місяці 2021 року);

-на підтвердження здійснення і складу невід`ємних поліпшень, у тому числі невід`ємного характеру поліпшень, позивачем подано висновок експерта №21/09/21 від 21.09.2021, складений судовим експертом Стасюк М.Ю. за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, а на підтвердження вартості невід`ємних поліпшень звіт Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗемЮрКонсалтинг" б/н від 24.09.2021 про оцінку невід`ємних поліпшень нежитлових приміщень бази відпочинку "Ракета" за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, село Лиман, вул. Золокарська, 19 та рецензію Товариства з обмеженою відповідальністю "АРХЕКСПЕРТУС" б/н від 26.09.2021 на вказаний звіт;

-докази наявності у позивача заборгованості з орендної плати за договором №36 від 11.02.2019 у матеріалах справи відсутні;

-договір оренди є чинним та укладений до 10.02.2029 включно.

Крім того, погоджуючись з доводами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях про те, що чинним законодавством не визначено можливості приватизувати об`єкт соціально-культурного призначення шляхом викупу після проведення невід`ємних поліпшень орендованого майна, поза увагою місцевого господарського суд безпідставно залишилось те, що об`єкти соціально-культурного призначення згідно з Законом України "Про приватизацію державного та комунального майна" належать до об`єктів малої приватизації, при цьому жодних заборон на приватизацію орендарями таких об`єктів за умови дотримання вимог частини другої статті 18 вказаного Закону законодавцем не визначено.

Помилковим є також висновок місцевого господарського суду про те, що оскаржуваний наказ вичерпав свою дію внаслідок його виконання, оскільки об`єкт "База відпочинку "Ракета" наразі не приватизований шляхом продажу на аукціоні.

Між тим, необґрунтованість вищенаведених висновків Господарського суду Одеської області, враховуючи відмову останнього у задоволенні позову у тому числі і з підстав неефективності обраного способу захисту, не призвела до прийняття неправильного рішення, внаслідок чого зазначені помилкові висновки не призводять до необхідності скасування оскаржуваного рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, а також застосування матеріального закону, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2023 у справі №916/2077/23 в цілому відповідає вказаним вище вимогам, а наявність помилкових висновків суду першої інстанції не призвела до прийняття неправильного рішення, у зв`язку з чим підстав для скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадської організації "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2023 у справі №916/2077/23 без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Громадську організацію "Всеукраїнська спілка інвалідів війни в Афганістані та інших локальних конфліктів".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.03.2024.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук