ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2024 Справа № 917/75/24

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., при секретарі судового засідання Білій І.М.,

розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Фермерського господарства «ЕКО-КРАЙ», (вул. Харківська, 11, с. Засулля, Лубенський район, Полтавська область, 37522)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЧБГ», (село Піски, Миргородський район, Полтавська область, 37233)

про стягнення 2 881 444,49 грн

представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача попередньої оплати за договором. Позивач у позовній заяві зазначав, що на виконання укладеного між ним та відповідачем договору купівлі-продажу № 24-12/2020 від 24.12.2020 він перерахував останньому 3 600 000,00 грн, в рахунок попередньої оплати за поставку соняшника врожаю 2021 року українського походження, що становить 100 % від загальної вартості товару, який відповідач зобов`язався поставити згідно з договором купівлі-продажу.

Посилаючись на те, що в обумовлений договором строк товар на суму попередньої оплати відповідач йому в повному обсязі не передав, одержані кошти не повернув, позивач просить задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 2 780 878,36 грн попередньої оплати, а також 70 166,94 грн інфляційних втрат за період з вересня 2023 по грудень 2023; 30 399,19 грн 3% річних за період з 17.08.2023 по 27.12.2023.

Ухвалою від 10.01.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 08.02.2024.

Про дату та місце проведення судового засідання позивач та відповідач були повідомлені шляхом направлення ухвали до Електронного кабінету 11.01.2024, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронного листа.

04.02.2024 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із зайнятістю представника в іншому засіданні.

Від позивача 08.02.2024 надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання, призначеного на 08.02.2024, без участі представника позивача.

Згідно з ухвалою від 08.02.2024 підготовче засідання в справі відкладено, наступне підготовче засідання призначене на 20.02.2024.

20.02.2024 на адресу суду надійшла заява від позивача про зменшення позовних вимог, яка прийнята до розгляду згідно з ухвалою від 20.02.2024.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не надав.

20.02.2024 від відповідача надійшло клопотання про продовження процесуального строку для подання відзиву (вх. № 2213 від 20.02.2024). У зазначеному клопотанні відповідач вказує, що він не отримував ухвалу суду по справі № 917/75/23 поштою; про наявність справи йому стало відомо через електронний суд, у зв`язку із цим відповідачем було пропущено строк для подання відзиву.

Ухвалою від 20.02.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про продовження процесуального строку для подання відзиву на позов по справі № 917/75/24.

Ухвалою від 20.02.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 19.03.2024.

19.03.2024 суд отримав від позивача клопотання про розгляд справи без участі представника.

Представник відповідача в судове засідання 19.03.2024 не з`явився. Від відповідача надійшло клопотання від 19.03.2024 про відкладення розгляду справи в зв`язку з хворобою представника.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки жодних доказів в підтвердження викладених у клопотанні від 19.03.2024 обставин відповідач не надав. Крім того, хвороба представника не є поважною причиною для відкладення розгляду справи, оскільки відповідач не позбавлений права надати повноваження для участі в судовому засіданні іншому представнику.

Крім цього, відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошені в судовому засіданні 19.03.2024.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

24.12.2020 між Фермерським господарством «ЕКО-КРАЙ» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЧБГ» (продавець) укладений договір купівлі - продажу №24-12/2020 (далі - Договір ), згідно з п. 1.1. якого продавець в порядку, та на умовах даного Договору зобов`язується продати у власність покупця соняшник врожаю 2021 року українського походження (надалі - Товар).

Пунктом 1.3. Договору встановлено, що кількість Товару - 200 тон, ціна товару - 18 000,00 грн за одну тону, загальна вартість товару - 3 600 000,00 гривень, строк поставки - жовтень 2021 року.

Відповідно до п. 3.4. Договору покупець зобов`язується провести розрахунок з продавцем шляхом попередньої оплати 100 % вартості Товару в розмірі 3 600 000,00 грн на протязі 3 банківських днів після підписання цього Договору і отримання рахунку-фактури продавця.

Розділ 4 Договору регламентує умови поставки, які передбачають передачу від продавця до покупця товару шляхом підписання видаткових накладних (акту прийому-передачі) з подальшим переоформленням складських документів на Товар.

За п. 9.1. Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2021 року включно, та в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань чи до його розірвання у випадках та в порядку, передбачених цим Договором або чинним законодавством України.

Покупець свої зобов`язання за Договором щодо попередньої оплати за товар виконав у повному обсязі, 28.12.2020 перерахував продавцю грошові кошти згідно з платіжним дорученням №1107 в сумі 2 088 000,00 грн та згідно з платіжного доручення №1108 в сумі 1 512 000,00 грн, всього 3 600 000,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЧБГ» не виконало свої зобов`язання щодо поставки 200 тон соняшнику позивачу у строк, що визначений Договором, а саме - жовтень 2021 року.

Таким чином позивач виконав умови Договору щодо перерахування попередньої оплати за товар.

Позивач у позовній заяві посилається, відповідачем не здійснено поставку товару за Договором.

01.08.2023 позивач звертався до відповідача листом від 01.08.2023 вих. № 174 із проханням повернути попередню оплату в розмірі 3 600 000,00 грн за соняшник врожаю 2021 року згідно з Договором купівлі-продажу №24-12/2020 від 24.12.2020 в термін до 10.08.2023. Лист отриманий відповідачем 01.08.2023, про що свідчить відповідний напис на листі: «отримав 01.08.2023.підпис» з печаткою відповідача.

Після отримання зазначеної вимоги відповідач здійснив часткове повернення попередньої оплати за соняшник згідно з Договором №24-12/2020 від 24.12.2020 в сумі 819 121,64 грн згідно з платіжної інструкції № 652 від 17.08.2023.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №309 від 04.12.2023 року про повернення решти попередньої оплати за Договором. Претензія одержана відповідачем 07.12.2023, проте залишена без відповіді та виконання.

При розгляді спору по суті суд приймає до уваги наступні обставини.

Відповідно до ст. 11, 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 54 ЦК України (купівля-продаж).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Як встановлено судом, передача товару за цим Договором здійснюється у жовтні 2021 (п. 1.3. Договору).

Разом з тим, розрахунки за товар здійснюються у розмірі 100 % попередньої оплати, про що сторони погодили в п. 3.4 Договору.

Як вбачається з матеріалів справи 28.12.2020 позивачем було сплачено 3 600 000,00 грн попередньої оплати, що відповідає сумі 100% від загальної ціни товару.

Таким чином, позивачем було виконано умови п. 3.4 Договору, а у відповідача відповідно виник обов`язок з передачі товару.

Згідно з ч. 1 ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідач всупереч досягнутих домовленостей порушив свої зобов`язання - передачу товару не здійснив.

Згідно з ч.2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Внаслідок порушення відповідачем умов Договору позивач звернувся з до відповідача з листом від 01.08.2023 в якому запропонував відповідачу повернути попередню оплату в термін до 10.08.2023 за соняшник врожаю 2021 року згідно з Договором купівлі-продажу №24-12/2020 від 24.12.2020.

Отже, 01.08.2023 позивач відмовився від прийняття виконання за Договором та отримав право вимагати повернення попередньої оплати в порядку ч. 2. ст. 693 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Лист з вимогою, в якому термін виконання встановлений до 10.08.2023, отриманий відповідачем 01.08.2023. Таким чином відповідач є таким, що прострочив зобов`язання.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України).

Згідно норм Цивільного кодексу України (п. 4. ст. 631) закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на вище встановлені судом обставини, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів повернення відповідачем грошових коштів у розмірі 2 780 878, 36 грн або поставки товару на вказану суму, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 2 780 878, 36 грн, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення основного боргу суд задовольняє повністю.

Щодо нарахованих позивачем 3% річних, інфляційних втрат суд враховує таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки відповідач не повернув всю суму попередньої оплати, то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 року в справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

З огляду на правову природу правовідносин сторін суд дійшов висновку, що у даному випадку наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 70 166,94 грн інфляційного збільшення суми боргу за період з вересня 2023 по грудень 2023; 30 399,19 грн 3 % річних за період з 17.08.2023 по 27.12.2023.

Як встановлено судом, відповідач є таким, що прострочив грошове зобов`язання.

Судом враховується, що інфляційні витрати та річні є невід`ємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Перевіривши розрахунок позивача суд виявив, що здійснене нарахування інфляційних витрат та 3% річних не за весь період прострочення, а лише за його певну частину не є завищеним, тому вимоги про стягнення 70 166,94 грн інфляційного збільшення суми боргу за період з вересня 2023 по грудень 2023; 30 399,19 грн 3 % річних за період з 17.08.2023 по 27.12.2023 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Перевірка правильності розрахунку річних та інфляційних втрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи «Ліга 360».

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ст. 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 73, 79 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На час розгляду справи відповідач свої зобов`язання в частині поставки товару не виконав, попередню оплату не повернув, позовні вимоги не спростував, будь-яких заперечень стосовно суми позову не надав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору в сумі 43 221,67 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «ЧБГ» (; село Піски, Миргородський район, Полтавська область, 37233) на користь Фермерського господарства «ЕКО-КРАЙ» (; вул. Харківська, 11, с. Засулля, Лубенський район, Полтавська область, 37522) 2 780 878,36 грн основного боргу, 70 166,94 грн інфляційних втрат, 30 399,19 грн 3% річних, 43 221,67 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Повний текст рішення складений та підписаний 26.03.2024.

Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України.

Суддя І.І. Пушко