РІШЕННЯ

19 березня 2024 року м. ТернопільСправа № 921/700/23

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. за участі секретаря судового засідання Карпи М.Ю.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133

до відповідача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2

про стягнення заборгованості у сумі 15 520 грн 98 коп., з яких : 8 552 грн 48 коп. сума прострочених платежів по тілу кредиту, 6 968 грн 50 коп. сума прострочених платежів по процентах.

За участі представників:

Позивача: Виноградов Юрій Ернестович, положення про самопредставництво від 18.01.2024, довіреність № 9 від 26.12.2023;

Відповідача: не з`явився.

1. Суть справи.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідачки - ОСОБА_1 , у якій просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість у сумі 15 520 грн 98 коп., з яких 8 552 грн 48 коп. сума прострочених платежів по тілу кредиту, 6 968 грн 50 коп. сума прострочених платежів по процентах за Договором №328963-КС-001 про надання кредиту від 09.06.2021.

Ухвалою суду від 23.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та із призначенням судового засідання по розгляду справи по суті на 21.11.2023.

Судове засідання неодноразово відкладалось та оголошувалась перерва в судових засіданнях по розгляду справи по суті з підстав, зазначених в ухвалах суду.

04.03.2024 судом оголошено перерву у судовому засіданні до 19.03.2024 об 11 год. 45 хв., про що постановлено протокольну ухвалу у судовому засіданні без виходу суду в нарадчу кімнату, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України.

У призначене підготовче засідання 19.03.2024 з`явився представник позивача.

Представник відповідачки не з`явився.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідачки.

У судовому засіданні 19.03.2024 суд видалився до нарадчої кімнати та після повернення з нарадчої кімнати оголосив скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення.

1.2. Розгляд клопотань позивача про витребування доказів.

1. У поданій суду позовній заяві, позивач, серед іншого, просив витребувати в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (, місце знаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок lД), інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи випускалася банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ); - інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № НОМЕР_1 за період з 09.06.2021 року по 08.08.2023 року включно.

Розглянувши та оцінивши зазначене клопотання, суд відмовив у його задоволенні з підстав, зазначених в ухвалі від 21.11.2023.

2. 02.02.2024 на адресу суду від позивача надійшло клопотання (б/н від 01.02.2024 (вх. №947)) про витребування у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" доказів, а саме : - письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи АТ КБ "ПРИВАТБАНК", чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП - НОМЕР_2 (який би підтверджував або спростовував факт оформлення та видачі (випуску) банківської картки) та відкриття під неї відповідного банківського рахунку;

- письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 09.06.2021 року по 11.06.2021 року включно.

Дослідивши клопотання позивача про витребування доказів, суд ухвалою від 06.02.2024 задовольнив його та постановив витребувати у Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, ), у порядку частини 2 статті 62 ЗУ "Про банки і банківську діяльність", статті 81 ГПК України інформацію, що містить банківську таємницю, а саме :

- письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи АТ КБ "ПРИВАТБАНК", чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП - НОМЕР_2 (який би підтверджував або спростовував факт оформлення та видачі (випуску) банківської картки) та відкриття під неї відповідного банківського рахунку;

- письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 09.06.2021 року по 11.06.2021 року включно.

Станом на 19.03.2024 витребувані докази, суду надано.

2. Аргументи сторін.

2.1. Аргументація позивача.

Позовні вимоги, викладені позивачем у позовній заяві (б/н від 17.10.2023 (вх№762 від 17.10.2023)) та підтримані його представниками у судових засіданнях, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачкою умов договору №328963-КС-001 про надання кредиту.

На підставі зазначеного Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" звернулось до суду про стягнення заборгованості у сумі 15 520 грн 98 коп. з відповідачки - ОСОБА_1 .

2.2. Правова позиція відповідачки.

Відповідачка - ОСОБА_1 наданим їй правом на подання відзиву не скористалась, явку повноважного представника в судові засідання не забезпечила, хоча і була своєчасно, належним чином, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, повідомлена про час, місце і дату розгляду справи.

Згідно частин третьої та сьомої статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Слід зазначити, що ухвала суду про відкриття провадження у справі та ухвала про відкладення судового засідання, надіслані відповідачці на адреси : АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , отримана ОСОБА_1 , про що свідчить відмітка на поштових повідомленнях про вручення судової кореспонденції.

Також, судом здійснено виклик відповідачки у судове засідання, яке було призначене на 21.11.2023 шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України".

Разом з тим, ухвали суду про перенесення та відкладення судового засідання від 31.01.2024, від 06.02.2024, від 29.02.2024 та від 05.03.2024, що надсилались відповідачці на адреси : АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, повернуті на адресу суду з відміткою поштового відділення: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Ухвали суду у даній справі скеровувались відповідачці за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , тобто, за її місцезнаходженням, зазначеному, зокрема, у Витягу з Єдиного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, який міститься в матеріалах справи.

Заяв про зміну відповідачкою місцезнаходження на адресу суду в процесі розгляду даної справи, не надходило.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення самого відповідача та на нього, як на суб`єкта підприємницької діяльності, покладається організація належного отримання поштової кореспонденції, пов`язаної із здійснюваною ним господарською діяльністю.

Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Як звернув увагу Верховний суд у складі колегії Касаційного господарського суду в постанові від 19.02.2020 у справі №910/16409/15: свідоме неотримання судової кореспонденції, яка направлялася за офіційною юридичною адресою, є порушенням норм процесуального права та може бути розцінено судом як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчити про зловживання процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи. З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що, сторона була обізнана про розгляд справи в суді, повідомлялася про дату, час та місце судових засідань за вказаною адресою, однак не скористався правом участі у судових засіданнях, тому відсутні підстави вважати, що судом під час розгляду справи було порушено норми процесуального права щодо повідомлення останнього про час та місце судового розгляду.

При цьому, суд враховує, що у разі, якщо ухвалу про відкриття провадження у справі було надіслано за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в ЄДДР, і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі, офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

Таким чином, в розумінні статей 120, 122, 242 ГПК України, відповідачка повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Відповідно до частини 1, пункту 3 частини 3 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи неявку представника відповідачки, належним чином сповіщеної про судове засідання, без повідомлення причин неявки, а також те, що матеріали справи містять достатньо документів для його вирішення по суті, суд вважає за можливе розглянути спір відповідно до статті 75 ГПК України, за наявними матеріалами за відсутності представника відповідачки.

3. Фактичні обставини, встановлені судом. Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи. Висновки суду із посиланням на норми закону.

Розглянувши матеріали справи, доводи позивача, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши подані докази в їх сукупності, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено таке.

Предметом спору є заявлені вимоги позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 15 520 грн 98 коп., з яких 8 552 грн 48 коп. сума прострочених платежів по тілу кредиту, 6 968 грн 50 коп. сума прострочених платежів по процентах.

Відповідно до ухвали про відмову у видачі судового наказу №921/567/23, Господарський суд Тернопільської області, здійснивши перевірку відомостей щодо боржника через Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановив, що Фізична особа - підприємець Мельник Вікторія Володимирівна (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за власним рішенням припинила підприємницьку діяльність, про що державним реєстратором 18.10.2021 внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 001004327. Отже, фізичною особою втрачено статус суб`єкта підприємницької діяльності.

У відповідності до частин 3,4 статті 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвала по справі №921/567/23, яка набрала законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені в ній обставини повторного доведення не потребують.

Статтею 20 ГПК України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Як уже зазначалось, звертаючись з позовом у справі №921/700/23 до суду, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 з фізичної особи, суму неповерненого кредиту, отриманого ним на підставі спірного договору, укладеного як з фізичною особою - підприємцем.

Згідно частини 1 статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 ЦК України.

До підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною 9 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» (в редакції на час припинення Мельник В.В. підприємницької діяльності) визначено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-206, 208 ГК України, статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи - підприємця не припиняються.

Тому, такий спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №127/23144/18.

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України, частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Статтями 15,16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Розпорядженням №1593 від 11.05.2017 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг Товариству з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Як вбачається із матеріалів справи, 09.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі по тексту - позивач, кредитодавець, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА) та Фізичною особою - підприємцем Мельник Вікторією Володимирівною (далі по тексту - відповідачка, позичальник, ФОП Мельник В.В.) укладено Договір № 328963-КС-001 про надання кредиту (далі по тексту - Договір кредиту), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Фізична особа - підприємець Мельник Вікторія Володимирівна, через веб-сайт Кредитодавця https://bizpozyka.com/шляxoм введення Логіну Особистого кабінету та паролю Особистого кабінету, ввійшла до Особистого кабінету та з Особистого кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подала Заявку на отримання кредиту, де відповідно вказує номер свого поточного (карткового) рахунку.

09.06.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено Фізичній особі - підприємцю Мельник Вікторії Володимирівні пропозицію (оферту) укласти Договір № 328963-КС-001 про надання кредиту.

Як встановлено судом, 09.06.2021 року Фізична особа - підприємець Мельник Вікторія Володимирівна прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 328963-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

Зі своєї сторони ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено Фізичній особі - підприємцю Мельник Вікторії Володимирівні, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-1538, на номер телефону НОМЕР_3 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 09.06.2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА та Фізичною особою - підприємцем Мельник Вікторією Володимирівною було укладено Договір № 328963-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1. договору Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч грн) на засадах строковості, поворотності, платності (надалі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту за Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам - підприємцям (надалі - Договір)

Тип кредиту : Кредит.

Строк кредиту : 16 тижнів.

Процентна ставка : в день 1,16395000, фіксована.

Комісія за надання Кредиту (далі - Комісія) : 1 500,00 грн.

Загальний розмір наданого Кредиту : 10 000,00 грн.

Термін дії Договору до 29.09.2021р.

Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту : 21 040,00 грн.

Згідно пункту 2 договору протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням для видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.

Сторонами відповідно до умов Договору кредиту погоджено, що Кредит надається строком на 16 тижнів, де першим днем є дата списання коштів з рахунку Кредитодавця.

Пунктом 3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

Графік погашення кредиту визначений у пункті 3 договору, згідно з яким передбачено повернення кредиту частинами з кінцевим строком останнього платежу 29.09.2021.

Також згідно пункту 5 Кредитного договору Позичальник підтвердив, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, укладає Договір.

Відповідно до пункту 9 Договору, інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною договору. Усі неврегульовані договором правовідносини сторін регулюються законодавством України.

Позивачем надано суду Правила про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", затверджених наказом директора ТОВ "Бізнес Позика".

Згідно з вказаними Правилами, позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором про надання кредиту або Додатковою угодою до закінчення терміну його дії (підпункт 4.2.2.2 пункту 4.2.).

Відповідно до пункту 5.1. Правил обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення терміну дії договору про надання кредиту (включно).

Пунктом 5.3. Правил визначено, що заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок кредитодавця у строк відповідно до графіку платежів, встановленого договором про надання кредиту. Датою повернення (погашення) кредиту, так само як і датою сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами договору про надання кредиту, при безготівкових розрахунках вважається - дата зарахування коштів на рахунок кредитодавця.

Відповідно до п. 5.5. Правил у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про надання кредиту в повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості:

1) у першу чергу - відшкодовуються витрати кредитодавця, пов`язані з поверненням виданого кредиту (судові витрати, витрати на державного/приватного виконавця, нотаріуса тощо);

2) у другу чергу - нараховані кредитодавцем неустойка (штраф), інші платежі відповідно до договору про надання кредиту - у разі їх нарахування;

3) у третю чергу - прострочені проценти за користування кредитом та прострочена сума кредиту;

4) у четверту чергу - проценти за користування кредитом;

5) у п`яту чергу - сума кредиту.

Як встановлено судом, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).

Крім того, приналежність відповідачці банківської картки № НОМЕР_1 , на яку перераховувались кредитні кошти підтверджується скріншотом з онлайн банку АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (знаходиться в матеріалах справи).

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідачка свої зобов`язання за Кредитним договором №328963-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконала, а лише частково сплатила в сумі 7 906,85 грн, у зв`язку з чим у боржника - ОСОБА_1 станом на 08.08.2023 утворилась заборгованість за Договором №328963-КС-001 про надання кредиту, в загальному розмірі 15 520 грн 98 коп.

Щодо дійсності укладеного договору в електронній формі та підписання його позичальником, суд зазначає таке.

18.10.2021 відповідачкою була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак, згідно правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 13.02.2019 у справі №910/8729/18, з припиненням підприємницької діяльності фізичної-особи підприємця її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, а спір щодо виконання цих договорів підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

В силу частин 1-3 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Частиною 2 статті 639 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

30.09.2015 набрав чинності Закон України від 03.09.2015 № 675-VIII "Про електронну комерцію", який регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів.

Вказаний Закон визначає, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (ст. 1 Закону).

У частині 3 статті 11 Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

За частинами 4, 6 наведеної норми, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Також, положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Перерахування на рахунок відповідачки кредитних коштів в розмірі 10 000,00 грн підтверджується, зокрема, доданим до позовної заяви платіжним дорученням у вигляді довідки, сформованої технологічним оператором платіжних послуг ТОВ "Платежі Онлайн", який надає посередницькі послуги ТОВ «БІ3НЕС ПО3ИКА» з кредитування клієнтів за допомогою платіжної Cистеми Platon на підставі договору про надання послуг №ПГ-5 від 04.11.2020.

Із зазначеної довідки вбачається, що 09.06.2021 позичальнику на його картку №4149-6293-8785-2999 було здійснено перерахування кредитних коштів платежем у сумі 10 000,00 грн.

Відповідно до п.1.1.1. договору про надання послуг № ПГ-5 «Установа забезпечує технологічне обслуговування прийому платежів та перерахування грошових коштів на підставі договору про співробітництво з оператором послуг платіжної інфраструктури - Товариством з обмеженою відповідальністю "ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН", яке під час надання послуг використовує Систему Platon.

Згідно пункту 2.1. договору Установа має право отримувати винагороду від Клієнта, платника (якщо інше не визначено у Додатках до цього Договору) та/або інших фінансових установ за Послуги, що надаються за цим Договором, та /або у зв`язку із цим Договором.

Також, у відповідності до пункту 3.1. договору за надання послуг за цим договором Установа має право отримувати винагороду у розмірі, передбаченому у додатку №1 до цього договору.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що винагорода Установи розраховується від суми кожної успішної Трансакції, проведених в рамках цього Договору, якщо інше не зазначено у Додатках до цього Договору.

Надання таких послуг повністю відповідає положенням статей 3, 6, 9 Закону України "Про електронну комерцію", а вищевказана довідка є належним та допустимим доказом видачі кредитних коштів, у розумінні статей 73, 76, 77, 91, 96 ГПК України.

Зазначене вказує, що отримання відповідачкою кредитних коштів таким способом відбулось у відповідності до законодавчо встановлених норм.

Згідно з наявними у справі доказами, грошові кошти в сумі 10 000,00 грн перераховано на банківську картку ОСОБА_1 09.06.2021, що підтверджується, також, випискою по рахунку № НОМЕР_1 за період з 09.06.2021 по 11.06.2021, наданою суду Акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" на виконання вимог ухвали від 05.03.2024.

Крім того, сама відповідачка не спростувала самого факту зарахування коштів на власну банківську картку.

За правилами абзацу 2 частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 7 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частинами 1,2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як підтверджується наявними у справі доказами, кінцевим строком повернення остаточного платежу є 26.05.2021.

Приписами статті 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

У статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України закріплено загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору, закону, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одним із принципів належного виконання є його виконання у строк (термін), встановлений договором. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Таким чином, порушення відповідачкою строку виконання зобов`язання за Договором порушує права позивача, як іншої сторони за договором, та створює підстави для виконання зобов`язання примусово.

На підставі зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення 8 552 грн 48 коп. тіла кредиту є належним чином обґрунтованими позивачем, підтверджені поданими ним доказами та не спростовані відповідачкою, а тому є такими, що підлягають до задоволення судом.

Окрім тіла кредиту позивач, також, нарахував та заявив до стягнення проценти за користування кредитом.

Як встановлено судом, сплата процентів за користування кредитом узгоджена Договором. Розмір процентів є фіксованим та становить 1,6395000 % від суми неповернутого кредиту.

Перевіривши розрахунок процентів суд зазначає, що нарахування процентів за користування кредитом, із урахуванням проведення відповідачкою часткового погашення боргу, за період з 23.06.2021 по 29.09.2021, у загальній сумі 6 968, 50 грн відповідає даті фактичного надання кредитних коштів та даті закінчення строку кредитування, а також розміру і порядку розрахунку.

Відповідачкою зазначеного позивачем розрахунку не спростовано, власного контррозрахунку суду не надано.

Таким чином, надані позивачем докази у своїй сукупності є узгодженими щодо сум здійснених платежів, дат їх проведення, посилань на відповідний кредитний договір, який підписано відповідачкою через телекомунікаційну систему одноразовим ідентифікатором, зарахування коштів на рахунок відповідачки.

Відтак, суд вважає доводи позивача та надані ним докази вірогідними та не спростованими відповідачкою, відносно укладення сторонами кредитного договору, отримання нею кредитних коштів, а також неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по погашенню кредиту та сплати процентів в повному обсязі у визначені графіком погашення строки.

За вказаних вище обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" заборгованості за Договором №328963-КС-001 про надання кредиту від 09.06.2021 у сумі 15 520 грн 98 коп., з яких : 8 552 грн 48 коп. сума прострочених платежів по тілу кредиту, 6 968 грн 50 коп. сума прострочених платежів по процентах.

4. Судові витрати.

Відповідно до частин 1,2 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому суд, використовуючи право, надане йому статтею 129 ГПК України судові витрати у вигляді судового збору, понесені позивачем покладає на відповідачку у справі - ОСОБА_1 та присуджує стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 20 коп. судового збору.

Керуючись положеннями статей 2, 42, 86, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 252 з 253 по 259 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" заборгованості у сумі 15 520 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот двадцять) грн 98 коп., з яких 8 552 (вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) грн 48 коп. сума прострочених платежів по тілу кредиту, 6 968 (шість тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) грн 50 коп. сума прострочених платежів по процентах.

3. Судові витрати покласти на відповідача у справі.

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 20 коп. в повернення сплаченого судового збору.

5. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133, ();

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили у порядку статті 241 ГПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у порядку, визначеному статтями з 253 по 259 ГПК України.

Повне рішення складено - 29.03.2024.

Копію повного тексту рішення надіслати учасникам справи відповідно до вимог статті 242 ГПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб -порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя В.Л. Гевко