ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2024 р. Справа№ 910/5853/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Яковлєва М.Л.

Гончарова С.А.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників учасників справи: згідно з протоколом судового засідання від 12.03.2024:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Медведєвої Ірини Семенівни на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі №910/5853/23 (суддя Бондаренко - Легких Г.П., повний текст рішення складено та підписано 14.12.2023)

за позовом Фізичної особи-підприємця Медведєвої Ірини Семенівни

до Приватного акціонерного товариства "КИЇВСТАР"

про визнання угод недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

Фізична особа-підприємець Медведєва Ірина Семенівна (далі - позивач, ФОП, скаржник) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «КИЇВСТАР» (далі - відповідач, ПрАТ «КИЇВСТАР») про визнання угод про надання послуг рухомого (мобільного) зв`язку, а саме: № 10671776 від 19.09.2021; № 10671806 від 19.09.2021; № 10671839 від 19.09.2021; № 10671870 від 19.09.2021; № 10673533 від 20.09.2021; № 10675371 від 21.09.2021; № 10675395 від 21.09.2021; № 10677812 від 23.09.2021; № 10678523 від 23.09.2021; № 10678951 від 23.09.2021; № 10678978 від 23.09.2021; № 10680011 від 24.09.2021; № 10680546 від 24.09.2021; 10680600 від 24.09.2021; № 10680633 від 24.09.2021; № 10680654 від 24.09.2021, недійсними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі №910/5853/23 у задоволенні позову фізичної особи-підприємця Медведєвої Ірини Семенівни - відмовлено.

Судове рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що поведінка сторони спору (в даному випадку позивача) характеризується недобросовісністю, суперечливими твердженнями, які зрештою підтверджують волевиявлення позивача на укладення спірних угод, що в своїй сукупності може свідчити, що позов спрямований на те щоб уникнути виконання постановленого рішення господарського суду про стягнення боргу в іншій справі

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець Медведєва Ірина Семенівна звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі №910/5853/23 та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсними угоди про надання послуг рухомого (мобільного) зв`язку №10671776 від 19.09.2021, №10671806 від 19.09.2021, № 10671839 від 19.09.2021, №10671870 від 19.09.2021, №№10673533 від 20.09.2021, №10675371 від 21.09.2021, №10675395 від 21.09.2021, №10677812 від 23.09.2021, №10678523 від 23.09.2021, №10678951 від 23.09.2021, №10678978 ВІД 23.09.2021, №10680011 ВІД 24.09.2021, №10680546 ВІД 24.09.2021, №10680600 ВІД 24.09.2021, № 10680633 ВІД 24.09.2021, № 10680654 від 24.09.2021, укладені між Приватним акціонерним товариством "КИЇВСТАР" та Фізичною особою-підприємцем Медведєвою Іриною Семенівною.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує таке:

- позивачка спірні угоди не підписувала, а підпис на угодах замість неї виконано іншою особою, яка їй невідома.

- основним видом підприємницької діяльності позивача є надання в оренду власного та орендованого майна;

- з середини 2021 року, позивачка почала спільно з іншими суб`єктами господарювання здійснювати підприємницьку діяльність із надання в оренду (прокат) електричних самокатів на території міста Вінниці. Так, як пояснила позивачка, електросамокати обладнуються відповідними пристроями, необхідними для їх блокування/розблокування, отримання оплати вартості прокату, а також пошуку самокатів у місцях, де їх залишили споживачі. Для забезпечення усіх цих функцій у вказаних пристроях встановлюються SIM-картки;

- відтак, скаржник зазначила, що нею дійсно було укладено шість угод з відповідачем про надання послуг рухомого (мобільного) зв`язку про що отримано відповідні SIM-картки, та такими угодами не є угоди, що оспорюються в даній справі;

- оскільки, позивачка потребувала у наданні кваліфікованої допомоги при активації SIM-карток, їх встановленні у електросамокати, обслуговування, заміні, отриманні дублікатів, отриманні рахунків за надані послуг, нею дійсно 04.09.2021 було видано довіреність на ім`я Дворницького М. О.;

- проте, за доводами апеляційної скарги, Дворницькому М. О. не було надано повноваження на укладення угод, оскільки, потреби в укладенні додаткових угод (які і оскаржуються у даній справі), окрім вже укладених не було. Про те, що такі повноваження все таки є в довіреності представника, позивачка дізналась лише під час розгляду справи справа №902/1245/22;

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

08.02.2024 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційні скарги зводяться до такого:

- як вбачається із тексту довіреності № від 04.09.2021, виданої ФОП Медведєвою І. С. представнику Дворницькому М. О. надано право представляти інтереси позивачки у відносинах із ПрАТ «Київстар», у тому числі, надано право укладати, підписувати, вносити зміни та доповнення, припиняти (розривати) взірцеві договори про надання телекомунікаційних послуг, укладати взірцеві договори, додатки тощо, вчиняти правочини, спрямовані на замовлення, зміну умов, припинення надання окремих телекомунікаційних послуг;

- спірні угоди підписувались не безпосередньо ФОП Медведєвою І. С., а її представником за довіреністю, що свідчить про правомірність таких угод;

- жодними належними та допустимими доказами позивачка не довела факту підписання оспорюваних угод іншою особою (не уповноваженою особою), ніж позивачка чи її представник.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

27.12.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Медведєвої Ірини Семенівни на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі №910/5853/23.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2023 апеляційну скаргу Медведєвої Ірини Семенівни на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі №910/5853/23 передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко О.В., Яковлєв М.Л.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/5853/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 01.01.2024 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Медведєвої Ірини Семенівни на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі №910/5853/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/5853/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

22.01.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/5853/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Медведєвої Ірини Семенівни на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі №910/5853/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 12.03.2024.

04.03.2024 до Північного апеляційного господарського суду від представника фізичної особи-підприємця Медведєвої Ірини Семенівни надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2024 заяву представника фізичної особи-підприємця Медведєвої Ірини Семенівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1044/24 від 11.03.2024, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відрядженні, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою Медведєвої Ірини Семенівни на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі №910/5853/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Медведєвої Ірини Семенівни на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі №910/5853/23 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 12.03.2024 з`явилися учасники апеляційного провадження, які надали свої пояснення по суті апеляційної скарги.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, Фізична особа-підприємець Медведєва Ірина Семенівна стверджує, що в січні 2023 вона довідалась про те, що в провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/1245/22 за позовом ПрАТ «Київстар» до ФОП Медведєвої І. С. про стягнення 66 707, 54 грн. заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням умов Угод про надання послуг рухомого (мобільного) зв`язку, а саме: № 10671776 від 19.09.2021; № 10671806 від 19.09.2021; № 10671839 від 19.09.2021; № 10671870 від 19.09.2021; № 10673533 від 20.09.2021; N 10675371 від 21.09.2021; № 10675395 від 21.09.2021; № 10677812 від 23.09.2021; № 10678523 від 23.09.2021; №10678951 від 23.09.2021; № 10678978 від 23.09.2021; № 10680011 від 24.09.2021; № 10680546 від 24.09.2021; 10680600 від 24.09.2021; № 10680633 від 24.09.2021; № 10680654 від 24.09.2021.

Проте позивачка стверджує, що нею не було підписано (укладено) жодних угод з відповідачем, що вказує на відсутність її волевиявлення, а отже, вище зазначені угоди згідно статей 203 та 215 ЦК України повинні бути визнані недійсними.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначив, що як вбачається із тексту довіреності № від 04.09.2021, виданої ФОП Медведєвою І. С. представнику Дворницькому М. О. надано право представляти інтереси позивачки у відносинах із ПрАТ «Київстар», в тому числі, надано право укладати, підписувати, вносити зміни та доповнення, припиняти (розривати) взірцеві договори про надання телекомунікаційних послуг, укладати взірцеві договори, додатки тощо, вчиняти правочини, спрямовані на замовлення, зміну умов, припинення надання окремих телекомунікаційних послуг.

Отже, за доводами відповідача, спірні угоди підписувались не безпосередньо ФОП Медведєвою І. С., а її представником за довіреністю, що свідчить про правомірність таких угод.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої стаття 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд зобов`язаний керуватись завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статті 2 ГПК України). До основних засад (принципів) господарського судочинства, зокрема належить принцип верховенства права (пункт 1 частини третьої статті 2 ГПК України).

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, з огляду на положення статті 4 ГПК України та статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Позивач, звертаючись до суду з позовною заявою, зобов`язаний довести наявність порушених його прав та законних інтересів, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для захисту прав позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі N 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі N 902/377/19 тощо).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений.

Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак, наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (див. правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 19 вересня 2019 року у справі N 924/831/17, від 28 листопада 2019 року у справі N 910/8357/18).

Так, одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої 2 статті 16 ЦК України).

Як зазначалось колегією суддів вище, у даній справі позивач як у своїй позовній заяві так і в апеляційній скарзі стверджує, що спірні Угоди про надання послуг рухомого (мобільного) зв`язку № 10671776 від 19.09.2021; № 10671806 від 19.09.2021; № 10671839 від 19.09.2021; № 10671870 від 19.09.2021; № 10673533 від 20.09.2021; № 10675371 від 21.09.2021; № 10675395 від 21.09.2021; № 10677812 від 23.09.2021; № 10678523 від 23.09.2021; № 10678951 від 23.09.2021; № 10678978 від 23.09.2021; № 10680011 від 24.09.2021; № 10680546 від 24.09.2021; 10680600 від 24.09.2021; № 10680633 від 24.09.2021; № 10680654 від 24.09.2021 - позивачкою не підписувались, а підписувались іншою особою поза її волею.

Надаючи правову оцінку доводам викладеним як у позовній заяві так і в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частинами 1-5 статті 203 ЦК України:

зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1);

особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2);

волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3);

правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4);

правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5).

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд виходить з того, що при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. В разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, наявність підстав для оспорювання правочину, а також встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

У свою чергу колегія суддів зазначає, що обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (зазначену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17).

Колегія суддів констатує, що в угодах про надання послуг рухомого (мобільного) зв`язку №10671776 від 19.09.2021, №10671806 від 19.09.2021, №10671870 від 19.09.2021, №10677812 від 23.09.2021, №10678523 від 23.09.2021, №10678951 від 23.09.2021, №10678978 від 23.09.2021, №10680633 від 24.09.2021, №10680654 від 24.09.2021 міститься посилання на те, що зі сторони позивачки, такі угоди підписано координатором Дворницьким Максимом Олександровичем, а в угодах №10671839 від 19.09.2021, №10673533 від 20.09.2021, №10675371 від 21.09.2021, №10675395 від 21.09.2021, №10680011 від 24.09.2021, №10680546 від 24.09.2021, №10680600 від 24.09.2021 міститься посилання на те, що вони підписані абонентом - ФОП Медведєвою І.С.

Водночас, у матеріалах справи наявний висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 24.07.2023 №17644/23-32, що проведена на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 27.04.2023. Зокрема, ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2023 у справі №910/5853/23 на вирішення експертизи суд поставив шістнадцять питань щодо того чи виконано підписи від імені фізичної особи-підприємця ФОП Медведєвої І. С, у графах «Абонент: ФІЗИЧНА ОСОБА-ПІДПРИЄМЕЦЬ МЕДВЕДЄВА ІРИНА СЕМЕНІВНА» на шістнадцяти оспорюваних угодах про надання послуг рухомого (мобільного) зв`язку.

Відповідаючи на поставлені питання, судовий експерт прийшов до висновків що підписи від імені Медведєвої І. С., що містяться в графі «АБОНЕНТ: ФІЗИЧНА ОСОБА-ПІДПРИЄМЕЦЬ МЕДВЕДЄВА ІРИНА СЕМЕНІВНА» на першому та другому аркушах шістнадцяти оспорюваних угод, виконані не Медведєвою Іриною Семенівною , а іншою особою.

Відповідно до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Висновком експерта (як одним з джерел доказування), що складений судовим експертом з дотриманням приписів ГПК України, підтверджується, що шістнадцять оспорюваних угод про надання послуг рухомого (мобільного) зв`язку дійсно були підписані не безпосередньо позивачкою, а іншою особою.

Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, така обставина, як підписання оспорюваних угод не безпосередньо позивачкою, а іншою особою, не є безумовною підставою, що підтверджує відсутність волевиявлення ФОП Медведєвої І. С. на укладення таких угод, а отже і наявність підстав передбачених ч. 3 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦК України для визнання оспорюваних угод недійсними.

У контексті вищевикладеного колегія суддів звертає увагу, що матеріалами справи, а також самими сторонами підтверджено, що оспорюванні угоди підписувались через представників, а саме:

- з боку ФОП Медведєвої І.С. - Дворницьким Максимом Олександровичем на підставі довіреності № від 04.09.2021;

- з боку ПрАТ «Київстар» - уповноваженими особами дилера (партнера) ТОВ «Сота-Альянс» на підставі партнерської угоди №1221-15 від 26.10.2015

Довіреність № від 04.09.2021 (координатора) Дворницького Максима Олександровича міститься в томі 1, а.с. 180 в копії та в томі 1, а.с. 320 в оригіналі, а партнерська угода №1221-15 від 26.10.2015 відповідача з ТОВ «Сота-Альянс» міститься в томі 2, а.с. 36-41 та а.с. 70-72 в копіях.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, з тексту довіреності № від 04.09.2021 Медведєвої І. С. (довірителя) на представника Дворницького М. О. (повіреного) вбачається, що останній уповноважений представляти клієнта (тобто позивачку) у відносинах з ПрАТ «Київстар» в межах та на підставі всіх і будь-яких укладених та діючих договорів про надання телекомунікаційних послуг компанії із виключними правами та обов`язками:

- подавати та отримувати інформацію про клієнта та телекомунікаційні послуги, що він отримав;

- укладати, підписувати, вносити зміни та доповнення, припиняти (розривати) взірцеві договори про надання телекомунікаційних послуг компанії, укладати взірцеві додаткові угоди, додатки тощо, підписувати та отримувати взірцеві акти приймання-передачі, замовлення фінансово-розрахункові документи тощо;

- вчиняти правочини, спрямовані на замовлення, зміну умов, припинення надання окремих телекомунікаційних послуг компанії;

- вчиняти правочини, спрямовані на управління системою «Мій Київстар», зокрема, але не обмежуючись, призначати адміністраторів у системі.

За частиною 1 статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України).

Згідно зі ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Оскільки, в самій довіреності № від 04.09.2021 строк її дії не було визначено, то суд першої інстанції вірно звернувся до ч. 1 ст. 247 ЦК України, згідно якої, якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи ФОП Медведєва І. С. під час розгляду даної справи в суді першої інстанції не заперечувала щодо факту підписання нею довіреності № від 04.09.2021, а навпаки в своїх додаткових поясненнях, що надійшли до суду першої інстанції 20.11.2023 підтвердила таку обставину.

Щодо тверджень скаржника, про те, що їй не було відомо про включення до довіреності представника Дворницького М. О. повноважень на укладення угод, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 23.03.2023 у справі №902/1245/22, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2023, та яке набрало законної сили 18.05.2023, стягнуто з ФОП Медведєва І. С. на користь ПрАТ «Київстар» 66 707, 54 грн основного боргу, що виник у зв`язку з неналежним виконанням Угод про надання послуг рухомого (мобільного) зв`язку № 10671776 від 19.09.2021; № 10671806 від 19.09.2021; № 10671839 від 19.09.2021; № 10671870 від 19.09.2021; № 10673533 від 20.09.2021; № 10675371 від 21.09.2021; № 10675395 від 21.09.2021; № 10677812 від 23.09.2021; № 10678523 від 23.09.2021; № 10678951 від 23.09.2021; № 10678978 від 23.09.2021; № 10680011 від 24.09.2021; № 10680546 від 24.09.2021; 10680600 від 24.09.2021; № 10680633 від 24.09.2021; № 10680654 від 24.09.2021 (що є оспорюваними в межах даної справи №910/5853/23) у частині оплати послуг рухомого (мобільного) зв`язку за період з жовтня по грудень 2021 року.

Зі змісту рішення Господарського суду Вінницької області від 23.03.2023 у справі №902/1245/22 вбачається, що ПрАТ «Київстар» звернулось про стягнення з ФОП Медведєвої І. С. основного боргу 01.12.2022.

Крім того, в межах справи №902/1245/22, господарський суд встановив факт надання послуг ПрАТ «Київстар» ФОП Медведєвій І. С. за період з жовтня по грудень 2021 та відсутність оплати за отримані послуги.

До того ж, факт надання ПрАТ «Київстар» ФОП Медведєвій І. С. послуг рухомого (мобільного) зв`язку у період з жовтня по грудень 2021 року ФОП Медведєвою І. С. не заперечувався як під час розгляду справи №902/1245/22, так і під час розгляду даної справи №910/5853/23.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 248 ЦК України передбачено, що представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

У відповідності до частини 1 статті 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною.

Суд встановив, що у період з моменту видачі довіреності у вересні 2021 та до моменту звернення ПРАТ «Київстар» у грудні 2022 до Господарського суду Вінницької області в межах справи №902/1245/22 про стягнення з ФОП Медведєвої І. С. заборгованості за надані послуги у розмірі 66 707, 54 грн, довіреність від 04.09.2021 № на представника Дворницького М. О. не була скасована довірителем в порядку статей 238, 239 ЦК України, а з позовом про визнання угод недійсними позивачка звернулась лише в квітні 2023 року (тобто після звернення ПРАТ «Київстар» у грудні 2022 з позовом до ФОП Медведєвої І. С. про стягнення заборгованості за надані послуги згідно шістнадцяти оспорюваних у даній справі №910/5853/23 угод).

Колегія суддів враховує, що недійсність договору як приватно-правова категорія повинна не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Ініціювання спору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися для невиконання обов`язків чи уникнення сплати боргу боржником (такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі N 638/2304/17, від 18.09.2019 у справі № 200/4202/14-ц).

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) розтлумачено застосування доктрини contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), що ґрунтується ще на римській максимі non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі цієї доктрини лежить принцип добросовісності користування цивільними правами. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка особи, що не відповідає її попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що шістнадцять оспорюваних у даній справі угод (які були укладені у вересні 2021 року) були підписані уповноваженим представником ФОП Медведєвої І. С., оскільки, на момент їх підписання, довіреність на представника (від 04.09.2021 №) не була скасована у порядку встановленому чинним законодавством, що свідчить про правомірність укладених угод.

Також судом першої інстанції цілком обґрунтовано та правомірно не враховано твердження позивачки з приводу неналежності підпису на спірних угодах представнику Дворницькому М. О., з огляду на те, що як вірно вказано судом першої інстанції, безпосередньо в позові були викладені інші підстави позову, а саме не підписання таких угод самою позивачкою, а не її представником.

Підсумовуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що поведінка сторони спору (в даному випадку позивача) характеризується недобросовісністю, суперечливими твердженнями, які зрештою підтверджують волевиявлення позивача на укладення спірних угод, що в своїй сукупності може свідчити, що позов спрямований на те, щоб уникнути виконання постановленого рішення господарського суду про стягнення боргу в іншій справі, у зв`язку із чим у задоволенні позову правомірно відмовлено.

Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених у апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених у оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі №910/5853/23, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Медведєвої Ірини Семенівни на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі №910/5853/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2023 у справі №910/5853/2 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/5853/23 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 22.03.2024.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді М.Л. Яковлєв

С.А. Гончаров