ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. ОдесаСправа № 923/1292/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

секретар судового засідання І.С. Мисько,

за участю представників сторін:

від прокуратури: Л.В. Ткаченко

від позивачів:

1)Міністерства освіти і науки України: не з`явився

2)Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський ліцей зв`язку та поліграфії»: не з`явився

від відповідачів:

1)Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі: не з`явився

2)Фізичної особи-підприємця Орел Михайла Ігоровича: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Одеської області від 27.09.2023 (суддя Ю.І. Мостепаненко, м.Одеса, повний текст складено 04.10.2023)

у справі №923/1292/21

за позовом заступника керівника Херсонської окружної прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі:

1)Міністерства освіти і науки України;

2)Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський ліцей зв`язку та поліграфії»

до відповідачів:

1)Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі

2)Фізичної особи-підприємця Орел Михайла Ігоровича

про визнання недійсним договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності та повернення майна,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. Коротка історія справи

У вересні 2021 року заступник керівника Херсонської окружної прокуратури Херсонської області (надалі також прокурор) звернувся до Господарського суду Херсонської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України та Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський ліцей зв`язку та поліграфії» до Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (надалі також Регіональне відділення) та Фізичної особи-підприємця Орел Михайла Ігоровича з вимогами про:

1)визнання недійсним договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 29.01.2020 №1611-20-065, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та Фізичною особою - підприємцем Орел Михайлом Ігоровичем;

2)зобов`язання Фізичної особи - підприємця Орел Михайла Ігоровича звільнити та повернути Державному професійно-технічному навчальному закладу «Херсонський ліцей зв`язку та поліграфії» державне нерухоме майно - частину будівлі літ. Б, загальною площею 362,4 кв.м та сарай літ. В, загальною площею 73,2 кв.м, з місцезнаходженням за адресою м.Херсон, вул. Баку, 8, що перебуває на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський ліцей зв`язку та поліграфії», вартістю 678522 грн, шляхом підписання акту приймання-передачі.

Позовні вимоги прокурора мотивовані тим, що укладення оспорюваного договору оренди стосовно приміщень державного закладу освіти із зміною цільового призначення його використання з метою друкування поліграфічної продукції, тобто не за освітнім (навчально-виховним чи науковим) призначенням, свідчить про порушення сторонами при вчиненні оспорюваного правочину положень частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на момент укладення договору), що є підставою для визнання його недійсним відповідно до вимог частини першої статті 203 та частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, та, як наслідок, зобов`язання орендаря повернути орендоване нерухоме майно, що перебуває на балансі Державного професійно - технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії», шляхом підписання акту приймання - передачі.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 30.09.2021 вказану позовну заяву прокурора прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №923/1292/21 за правилами загального позовного провадження.

09.11.2021 Фізична особа - підприємець Орел Михайло Ігорович звернувся до Господарського суду Херсонської області із зустрічним позовом, в якому просив стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський ліцей зв`язку та поліграфії» 43727,51 грн безпідставно набутих грошових коштів; з Управління державної казначейської служби України у м. Херсоні Херсонської області 29124,56 грн безпідставно набутих грошових коштів; з Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області 23256,93 грн безпідставно набутих грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 11.11.2021 вказану зустрічну позовну заяву у справі № 923/1292/21 повернуто Фізичній особі-підприємцю Орел Михайлу Ігоровичу.

Не погодившись з вказаною ухвалою, Фізична особа підприємець Орел Михайло Ігорович звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Херсонської області від 11.11.2021 у справі №923/1292/21 та направити справу для продовження розгляду в Господарському суді Херсонської області.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 19.11.2021 провадження у справі №923/1292/21 зупинено до перегляду в апеляційному порядку ухвали суду від 11.11.2021 про повернення зустрічної позовної заяви Фізичної особи - підприємця Орел Михайла Ігоровича.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 ухвалу Господарського суду Херсонської області від 11.11.2021 у справі № 923/1292/21 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 23.02.2022 провадження у справі №923/1292/21 поновлено та призначено підготовче засідання на 23.03.2022.

Верховний Суд розпорядженням від 18.03.2022 № 11/0/9-22 в порядку частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус судді» змінив територіальну підсудність судових справ, які підсудні Господарському суду Херсонської області (враховуючи неможливість здійснювати правосуддя під час воєнного стану Господарським судом Херсонської області), шляхом передачі до Господарського суду Одеської області.

За актом прийому-передачі справа №923/1628/21 була передана Господарському суду Одеської області.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.06.2023 справу №923/1292/21 прийнято до провадження судді Мостепаненко Ю.І.; постановлено здійснювати розгляд справи спочатку за правилами загального позовного провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.09.2023 у задоволенні позову відмовлено. Витрати по сплаті судового збору покладено на Херсонську обласну прокуратуру.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання договору недійсним суд першої інстанції виходив з того, що:

-при укладенні договору оренди державного майна, сторонами було дотримано визначений статтею 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» порядок укладання відповідного договору, в тому числі щодо погодження з органом, уповноваженим управляти майном;

-фактичні обставини справи свідчать про те, що потреба у використанні спірних приміщень в освітній діяльності була відсутня; внесення орендарем орендної плати сприяло додатковому фінансуванню навчального закладу; розміщення приміщень для друкування поліграфічної продукції не перешкоджає здійсненню навчально-виховного процесу; укладення договору забезпечує проведення навчально-виробничої практики та сприяє вдосконаленню освітнього процесу у навчальному закладі, використання вказаних приміщень орендарем не займає приміщення спортивних залів, учбових класів чи будь-яких інших приміщень, які використовуються в учбовому процесі, а також не обмежує доступу студентів та викладачів до вказаних приміщень; матеріали справи не містять жодних доказів того, що діяльність орендаря порушує умови безпечної роботи закладу;

-прокурором не доведено порушення майнових прав чи інтересів позивачів, настання негативних наслідків такого порушення, оскільки передача в оренду об`єкта нежитлових приміщень ліцею відбулася за погодженням власника державного майна та за ініціативи самого ліцею, як балансоутримувача; при цьому дії з передачі в користування вказаних нежитлових приміщень ліцею не пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна;

-Фізична особа підприємець Орел Михайло Ігорович дотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для отримання у користування нерухомого майна, тобто, може вважатись таким, що набув права «правомірного очікування».

З урахуванням наведеного, Господарський суд Одеської області дійшов висновку, що прокурором не доведено факту недотримання сторонами під час укладення договору оренди від 29.01.2020 вимог чинного на той момент законодавства та існування обставин, які згідно із статтею 203 Цивільного кодексу України є підставою для визнання правочину недійсним.

З огляду на відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні вимоги про повернення орендованого нерухомого майна, як похідної позовної вимоги.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, перший заступник керівника Херсонської обласної прокуратури звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив оскаржуване судове рішення скасувати, позов задовольнити.

В апеляційній скарзі прокурор наполягав на тому, що чинне на час укладення спірного договору законодавство містило заборону на використання об`єктів та майна державних закладів освіти не за освітнім призначенням, а тим більше такі об`єкти та майно не могли бути об`єктами оренди. В той же час, використання переданого Фізичній особі-підприємцю Орел Михайлу Ігоровичу в оренду майна для друкування поліграфічної продукції не відноситься до діяльності з надання послуг, пов`язаних з освітнім процесом. Пред`являючи позовну вимогу прокурор виходив саме із наведеної підстави, а не із підстав порушення порядку укладення договору, про що зазначив суд в оскаржуваному рішенні.

При цьому прокурор зазначив про те, що попереднє надання Міністерством освіти і науки України, як органом, уповноваженим управляти майном навчального закладу, дозволу Регіональному відділенню на передачу Фізичній особі - підприємцю Орел Михайлу Ігоровичу в оренду майна з метою друкування поліграфічної продукції, жодним чином не спростовує невідповідність оспорюваного договору оренди вимогам частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на момент укладення договору) та не робить такий договір дійсним.

Також апелянт зауважив на тому, що спірні приміщення передані виключно для здійснення Фізичною особою - підприємцем Орел Михайлом Ігоровичем підприємницької діяльності з метою отримання прибутку. Фізична особа - підприємець Орел Михайло Ігорович не відноситься до суб`єктів освітньої діяльності, а його діяльність не спрямована на організацію забезпечення та реалізацію освітнього процесу, а отже, не пов`язана з освітнім процесом.

Прокурор не погодився з висновком суду першої інстанції стосовно того, що Фізична особа - підприємець Орел Михайло Ігорович надає робочі місця для проходження учнями, слухачами виробничого навчання виробничої практики, як на доказ правомірності укладення договору оренди, оскільки саме по собі надання місць для проходження виробничої практики не виключає обов`язковості використання приміщень державного закладу освіти виключно за освітнім призначенням, і умови договору оренди не містять положень про взаємовідносини сторін цього договору з питань навчально-виховного процесу.

Посилання суду на правомірність укладення оспорюваного договору у зв`язку із тим, що у Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський ліцей зв`язку та поліграфії» була відсутня потреба у використанні спірних приміщень в освітній діяльності та внесення орендарем орендної плати сприяло додатковому фінансуванню навчального закладу, є помилковими та суперечать законодавству, оскільки невикористання навчальним закладом переданих в оренду приміщень не змінює їх цільового призначення та не є підставою для визнання правомірним укладеного між відповідачами договору, адже чинним законодавством встановлена пряма заборона використання цих приміщень з іншою метою.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга зареєстрована апеляційним судом 30.10.2023 за вх.№3483/23.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2023.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.11.2023 апеляційну скаргу першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 27.09.2023 у справі №923/1292/21 залишено без руху.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою апеляційного суду від 27.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 27.09.2023 у справі №923/1292/21. Встановлено строк до 11.12.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення заявникові без розгляду.

З огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, ухвалою суду від 18.12.2023 вирішено розглянути апеляційну скаргу першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 27.09.2023 у справі №923/1292/21 поза межами строку, встановленого у частині першій статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк. Розгляд справи №923/1292/21 призначено на 13.02.2024 о 12:00 год.

У судовому засіданні, яке відбулось 13.02.2024, з метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги із забезпеченням принципу змагальності та надання учасникам справи необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи, а також правильного застосування законодавства, протокольною ухвалою суду оголошено перерву до 25.03.2024 о 12:00 год.

12.03.2024 Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі через систему «Електронний суд» подано відзив на апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на його подання (№3483/23/Д3 від 12.03.2024).

Розглянувши у судовому засіданні, яке відбулось 25.03.2024, клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів відмовила у його задоволенні, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Статтею 114 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Колегією суддів встановлено, що клопотання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу разом з відзивом на апеляційну скаргу Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подано 12.03.2024 через систему «Електронний суд», тоді як ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.11.2023 встановлено учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 11.12.2023. Отже, Регіонаальним відділенням пропущено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Клопотання Регіонального відділення про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу мотивоване дією в Україні воєнного стану та необхідністю повного та всебічного розгляду апеляційної скарги із забезпеченням принципу змагальності та надання учасникам справи необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи, а також правильного застосування законодавства.

Згідно із частиною першою статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини другої статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Апеляційний суд звертає увагу Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, що відповідно до частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України поновлюється лише такий процесуальний строк, який встановлено законом, а строк на подання відзиву на апеляційну скаргу був встановлений судом, а не законом.

В той же час, колегія суддів, відмовляючи протокольною ухвалою суду у задоволенні клопотання Регіонального відділення про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, виходила з того, що у разі, коли учасник справи пропустив процесуальний строк або строк, встановлений судом, з причин, пов?язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, то питання про його поновлення/продовження вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у відповідній заяві. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Обставина введення воєнного стану могла унеможливити дотримання такого строку Регіональним відділенням за умови надання ним до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило досить значний пропуск строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, та могла б бути визнаною обставиною непереборної сили для поновлення процесуального строку.

Апеляційний суд вважає, що Регіональне відділення не навело змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати процесуальні права останнього, з огляду на що клопотання про поновлення строку на подання відзиву не підлягає задоволенню.

У відповідності до положень статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За наведених обставин відзив Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі протокольною ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні, залишено без розгляду.

У судовому засіданні, яке відбулось 25.03.2024, представник прокуратури підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Інші учасники справи про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, проте не скористались своїм правом участі у ньому.

Приймаючи до уваги, що матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, обов`язкова явка учасників справи в судове засідання апеляційної інстанції Південно-західним апеляційним господарським судом не визнавалась, а частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представників позивачів та відповідачів.

Заслухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Фактичні обставини справи

Відповідно до пункту 1.1. статуту Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський ліцей зв`язку та поліграфії», затвердженого у новій редакції наказом Міністерства освіти і науки України 16.03.2017 за №403, професійний ліцей є підпорядкованим Міністерству освіти і науки України державним професійно-технічним навчальним закладом другого атестаційного рівня, що забезпечує реалізацію права громадян на здобуття професійно-технічної та повної загальної середньої освіти.

Згідно свідоцтва про право власності серії САС № 312647 від 30.06.2009, виданого Херсонською міською радою, держава в особі Міністерства освіти і науки України є власником нерухомого майна будівель та споруд Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський ліцей зв`язку та поліграфії» за адресою: Херсонська область, м. Херсон, вул. Баку, буд. 8, що складаються з: учбового корпусу - літ. А; учбового корпусу літ. Б; сарай-склад літ. В; сарай літ. Є; сарай літ. Д; гараж літ. Г; майстерня літ. Н; туалет літ. Ж; сіни літ. ж; майстерня літ. З; навіс літ. И; навіс літ. К; гараж літ. Л; сарай літ. М; склад літ. О; прохідна літ. П; склад літ. Р; огорожа - № 2, 3, 4, 5.

Вказане підтверджується також наявною в матеріалах справи копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23364276 від 22.07.2009, виданого Херсонським державним бюро технічної інвентаризації, а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 266419110 від 19.07.2021.

Державний професійно-технічний навчальний заклад «Херсонський ліцей зв`язку та поліграфії» звернувся до Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі із листом від 29.08.2019 №01-21/46/08-01, в якому зазначив, що у зв`язку з невикористанням будівель, розташованих за адресою: м. Херсон, вул. Баку, буд. 8, які належать Державному професійно-технічному навчальному закладу «Херсонський ліцей зв`язку та поліграфії», адміністрація не заперечує про передачу в оренду, зокрема, Фізичній особі - підприємцю Орел Михайлу Ігоровичу частини будівлі літ. «Б», загальною площею 362,4 кв.м, та сараю літ. «В».

В свою чергу, у вересні 2019 року Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі звернулось до Міністерства освіти і науки України з листом від 03.09.2019 № 07-03-02921 про надання дозволу на укладення договору оренди державного майна, що перебуває на балансі Херсонського професійного ліцею зв`язку та поліграфії. Як вказує відповідач-1, звернення Регіонального відділення були вмотивовані листом балансоутримувача майна від 29.08.2019 №01-21/46/08-01 про невикористання вказаних приміщень у навчально-виховному процесі, а також відомостями, що стали відомими під час виконання доручення Фонду державного майна України від 27.06.2018 № К/29 (щодо проведення перевірки для виявлення фактів ухилення від сплати обов`язкових платежів до Державного бюджету України за використання державного майна і оренди зазначеного майна) щодо встановлення факту невикористання вказаних приміщень балансоутримувачем.

У відповідь на вказаний лист Регіонального відділення від 03.09.2019 №07-03-02921, Міністерство освіти і науки України своїм листом від 24.10.2019 за №1/11-9325 надало дозвіл на укладення договору оренди державного нерухомого майна - частини нежитлових приміщень будівлі літ. «Б» (реєстровий номер майна 36235691.25.ОЕКОВФ092) та сараю літ. «В» (реєстровий номер майна 36235691.25.ОЕКОВФ094), загальною площею 362,4кв.м, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8, з метою друкування поліграфічної продукції, відповідно до законодавства терміном до 3-х років.

29.01.2020 між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, як орендодавцем, та Фізичною особою підприємцем Орел Михайлом Ігоровичем, як орендарем, укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної форми власності №1611-20-065 (надалі договір), відповідно до пункту 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - частину будівлі літ. Б. (реєстровий номер майна 36235691.25.ОЕКОВФ092), загальною площею 362,4 кв.м, та сарай літ. В (реєстровий номер майна 36235691.25.ОЕКОВФ094), загальною площею 73,2 кв.м, за адресою: м.Херсон, вул. Баку, 8, що перебуває на балансі Державного професійно - технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії» (балансоутримувач).

Вартість майна визначена суб`єктом оціночної діяльності ПП «Експерт Центр», і згідно з висновком про вартість станом на 30.11.2019 становить за незалежною оцінкою 678522,00 грн. без урахування ПДВ.

Відповідно до пункту 1.2. договору майно передається в оренду з метою друкування поліграфічної продукції.

За умовами пункту 2.1. договору орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна. Передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеною у звіті про незалежну оцінку, складеному за Методикою оцінки (пункт 2.3. договору).

Цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 29.01.2020 до 29.12.2022 включно (пункт 10.1. договору).

Відповідачами складено і підписано, в якості додатку №1 до вказаного договору, «Розрахунок орендної плати за базовий місяць оренди державного нерухомого майна».

29.01.2020 між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, як орендодавцем, Державним професійно-технічним навчальним закладом «Херсонський ліцей зв`язку та поліграфії», як балансоутримувачем, та Фізичною особою підприємцем Орел Михайлом Ігоровичем, як орендарем, складено та підписано акт приймання-передавання державного майна, який є додатком №2 до вказаного договору. Згідно цього акту орендодавець і балансоутримувач передали, а орендар прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - частину будівлі літ. Б. (реєстровий номер майна 36235691.25.ОЕКОВФ092), загальною площею 362,4 кв.м, та сарай літ. В (реєстровий номер майна 36235691.25.ОЕКОВФ094), загальною площею 73,2 кв.м, за адресою: м.Херсон, вул. Баку, 8, що перебуває на балансі Державного професійно - технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії» (балансоутримувач).

Також з матеріалів справи вбачається, що між орендарем та балансоутримувачем укладено договір про надання освітніх послуг у сфері професійної освіти, за яким має проводитись підготовка і направлення на роботу до орендаря трьох випускників у 2020, 2021 та 2022 роках відповідно. Також між орендарем та Державним професійно-технічним навчальним закладом «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії» укладалися договори від 01.06.2020 та від 22.04.2021 про навчально-виробничу практику учнями навчальному закладу.

Відповідно до цих договорів орендар має здійснювати проведення стажування на виробництві викладачами, майстрами виробничого навчання, інструкторами виробничого навчання; передавати навчальному закладу для навчальних цілей приміщення, споруди, обладнання, техніку, інструменти, тощо, розподіляти учнів на робочі місця та призначити кваліфікованих працівників підприємства для безпосереднього керівництва; забезпечувати виплату здобувачам освіти за виконані роботи під час навчання та виробничої практики.

Спір виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю правових підстав для визнання недійсним договору оренди та зобов`язання звільнити і повернути державне нерухоме майно.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 зазначеного кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, наведено у статті 203 Цивільного кодексу України, відповідно до частини першої якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

Суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, права та обов`язки фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також компетенція державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти визначено положеннями Закону України «Про освіту».

За змістом частини першої статті 79 Закону України «Про освіту» (тут і надалі у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору оренди), джерелами фінансування суб`єктів освітньої діяльності відповідно до законодавства можуть бути: доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Відповідно до частини першої статті 80 Закону України «Про освіту» до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать, зокрема нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо, майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством. Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством.

Отже, зі змісту вказаних норм вбачається, що об`єкт освіти - це не тільки навчальний заклад, а й будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання та інші цінності підприємства системи освіти.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у справах №904/2056/18 та №923/204/18.

Як установлено апеляційним судом, згідно свідоцтва про право власності серії САС № 312647 від 30.06.2009, виданого Херсонською міською радою, держава в особі Міністерства освіти і науки України є власником нерухомого майна будівель та споруд Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський ліцей зв`язку та поліграфії» за адресою: Херсонська область, м. Херсон, вул. Баку, буд. 8, що складаються з: учбового корпусу - літ. А; учбового корпусу літ. Б; сарай-склад літ. В; сарай літ. Є; сарай літ. Д; гараж літ. Г; майстерня літ. Н; туалет літ. Ж; сіни літ. ж; майстерня літ. З; навіс літ. И; навіс літ. К; гараж літ. Л; сарай літ. М; склад літ. О; прохідна літ. П; склад літ. Р; огорожа - № 2, 3, 4, 5.

Вказане підтверджується також наявною в матеріалах справи копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23364276 від 22.07.2009, виданого Херсонським державним бюро технічної інвентаризації, а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 266419110 від 19.07.2021.

Таким чином, об`єкт оренди - окреме індивідуально визначене нерухоме майно - частина будівлі літ. Б. (реєстровий номер майна 36235691.25.ОЕКОВФ092), загальною площею 362,4 кв.м, та сарай літ. В (реєстровий номер майна 36235691.25.ОЕКОВФ094), загальною площею 73,2 кв.м, за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8, що перебуває на балансі Державного професійно - технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії», відноситься до об`єктів освіти державної форми власності.

У частині четвертій статті 80 Закону України «Про освіту» визначено, що об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства.

В свою чергу, згідно з підпунктом 2 пункту 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного Договору оренди), навчальні заклади мають право надавати інші послуги, зокрема, надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується в навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Колегія суддів звертає увагу, що зміст підпункту 2 пункту 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796, в даному випадку не суперечить та не спростовує зміст частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту», а навпаки, доповнює його відповідним положенням.

З викладеного слідує, що чинний на момент укладення оспорюваного договору Закон України «Про освіту» містив положення, якими було імперативно передбачено заборону використання майна державних та комунальних закладів освіти не за освітнім призначенням. Надання в оренду майна закладів освіти, як виняток, передбачалося лише з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.

Отже, Закон України «Про освіту» не містить переліку послуг, які можуть надаватися в орендованих приміщеннях закладів освіти, проте враховуючи загальну спрямованість положень цього Закону, такі послуги повинні мати пов`язаність з навчально-виховним процесом чи його учасниками, і які не можуть бути забезпечені закладом освіти. Тобто послуги, що надаються орендарями приміщень закладів освіти, повинні бути тісно пов`язаними із навчальним процесом, забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.

Звідси, питання про те, чи пов`язані послуги, які надаються в орендованих приміщеннях з обслуговуванням учасників освітнього процесу, суди мають вирішувати виходячи із конкретних обставин справи.

Правова позиція щодо використання об`єктів нерухомості навчальних закладів також викладена у постановах Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 922/2712/19, від 13.10.2021 № 923/1169/20, від 03.05.2018 у справі № 902/215/17, від 11.04.2018 у справі №911/1610/16, від 10.04.2018 у справі № 906/165/17.

Згідно з висновками суду касаційної інстанції у наведених постановах, об`єкти освіти, навчальні заклади, засновані на комунальній власності не підлягають приватизації і використанню не за призначенням, тобто, якщо їх мета використання не для навчального та наукового процесу, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про освіту» визначено, що освітній процес - це система науково-методичних і педагогічних заходів, спрямованих на розвиток особистості шляхом формування та застосування її компетентностей.

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що, юридична особа має статус закладу освіти, якщо основним видом її діяльності є освітня діяльність. Права та обов`язки закладу освіти, передбачені цим Законом та іншими законами України, має також фізична особа - підприємець або структурний підрозділ юридичної особи приватного чи публічного права, основним видом діяльності якого є освітня діяльність. Фізична особа - підприємець або структурний підрозділ юридичної особи приватного чи публічного права, освітня діяльність якого перестає бути основним видом його діяльності, втрачає права та обов`язки, у тому числі права на пільги, передбачені законодавством для закладу освіти.

Навчально-виховний процес, як складова освітньої діяльності - це система організації навчально-виховної, навчально-виробничої діяльності, визначеної навчальними, науковими, виховними планами (пункт 1.2. Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки від 01.08.2001 р. № 653).

Водночас, згідно із статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, навчально-виховний процес та підприємницька діяльність мають різні завдання, цілі, мету, результати і вплив на учнів ліцею.

Відповідно до пункту 1.3. статуту Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії» до основних повноважень і напрямів діяльності професійного ліцею належать: 1)організація навчально-виховного процесу, обрання форм та методів навчання; 2)навчально-виробнича, навчально-виховна, навчально-методична, фінансово-господарська та виробничо-комерційна діяльність; 3)розробка робочих навчальних планів з професій і робочих навчальних програм з навчальних предметів на основі типових навчальних планів і типових навчальних програм, визначення регіонального компоненту змісту професійно-технічної освіти, які затверджуються в установленому порядку; 4)розробка планів прийому учнів, слухачів до професійного ліцею на основі типових правил прийому; 5)формування разом з органами управління професійно-технічною освітою правил прийому учнів, слухачів з урахуванням державного та/або регіонального замовлень, потреб ринку праці та потреб громадян у професійно-технічній освіті і замовлень підприємств, установ, організацій; 6)організація харчування, матеріального забезпечення та побутового обслуговування учнів, слухачів; 7)атестація педагогічних працівників; 8)організація стажування педагогічних працівників на підприємствах, в установах, організаціях; 9)здійснення професійного навчання незайнятого населення; 10)організація виробничого навчання учнів, слухачів на виробництві та у сфері послуг; 11)забезпечення заходів з охорони праці учнів, слухачів, працівників; 12)матеріально-технічне забезпечення навчально-виховного процесу; 13)визначення структури і штатного розпису з урахуванням встановленого фонду заробітної плати; 14)забезпечення належної якості професійного навчання та виховання учнів, слухачів; 15)видача документів про освіту встановлених зразків.

Таким чином, діяльність суб`єкта освітньої діяльності, яка спрямована на організацію, забезпечення та реалізацію освітнього процесу, і буде визначати пов`язаність з освітнім процесом.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань видами економічної діяльності Фізичної особи підприємця Орел Михайла Ігоровича є друкування іншої продукції (основний), виробництво іншого трикотажного та в`язаного одягу, виробництво паперових канцелярських виробів, виробництво інших виробів з паперу та картону, надання інших послуг бронювання, неспеціалізована оптова торгівля, інші види роздрібної торгівлі, інші види видавничої діяльності, консультування з питань інформатизації, виробництво ігор та іграшок.

Таким чином, Фізична особа - підприємець Орел Михайло Ігорович не відноситься до суб`єктів освітньої діяльності, а його діяльність не була спрямована на організацію забезпечення та реалізацію освітнього процесу, оскільки використання державного окремого індивідуально визначеного нерухомеого майна - частини будівлі літ. Б. (реєстровий номер майна 36235691.25.ОЕКОВФ092), загальною площею 362,4 кв.м, та сараю літ. В (реєстровий номер майна 36235691.25.ОЕКОВФ094), загальною площею 73,2кв.м, за адресою: м.Херсон, вул. Баку, 8, що перебуває на балансі Державного професійно - технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії», з метою друкування поліграфічної продукції для отримання прибутку жодним чином не пов`язано ні з навчальним процесом, ні з забезпеченням навчального процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, а відтак, у даному випадку вказане майно не могло бути переданим в оренду через існування прямої заборони закону, а саме, частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту».

Попереднє надання Міністерством освіти і науки України, як органом, уповноваженим управляти майном навчального закладу, дозволу Регіональному відділенню на передачу Фізичній особі - підприємцю Орел Михайлу Ігоровичу в оренду майна з метою друкування поліграфічної продукції, жодним чином не спростовує невідповідність оспорюваного договору оренди вимогам частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на момент укладення договору) та не робить такий договір дійсним, про що було слушно зазначено прокурором в апеляційній скарзі.

Посилання суду першої інстанції на те, що між орендарем та балансоутримувачем - Державним професійно-технічним навчальним закладом «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії» укладався договір про надання освітніх послуг у сфері професійної освіти, за яким має проводитись підготовка і направлення на роботу до орендаря трьох випускників у 2020, 2021 та 2022 роках відповідно, а отже, передача орендованого приміщення з метою друкування поліграфічної продукції, що надає робочі місця учням, які навчаються в навчальному закладі за професією друкар офсетного плоского друкування та проходження виробничої практики, обумовлена саме отриманням студентами практичних навичок щодо опановуваних професій та отримання відповідної оплати праці у процесі проходження виробничої практики, підвищення кваліфікації навчально-педагогічного складу навчального закладу та покрашення навчального процесу, колегія суддів вважає помилковими, оскільки умови оспорюваного договору оренди не містять положень про взаємовідносини сторін цього договору з питань навчально-виховного процесу, адже у пункті 1.2. договору визначено, що майно передається в оренду з метою друкування поліграфічної продукції. Крім того, само по собі надання наведених послуг не означає використання приміщень державного закладу освіти виключно за освітнім призначенням.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в матеріалах справи доказів існування потреби Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії» у задіянні орендованого приміщення в освітній діяльності.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковими.

Так, предметом позову є визнання договору оренди недійсним індивідуально визначеного нерухомого державного майна та повернення майна.

У позовній заяві прокурором позовні вимоги обґрунтовано обставинами, які свідчать про порушення у момент укладення спірного договору положень статті 80 Закону України «Про освіту», якою встановлено умови, за яких об`єкти та майно навчальних закладів можуть бути передані в оренду та які не було дотримано.

Предмет доказування - це коло обставин, які належить установити по конкретній справі і які необхідні для правильного вирішення справи по суті, тобто ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Однак, положення частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту» не містить таких умов для передачі майна закладів освіти в оренду, як визначення потреби навчального закладу в цих приміщеннях.

Отже, невикористання навчальним закладом переданих в оренду приміщень не змінює їх цільового призначення та не є підставою для визнання правомірним укладеного між відповідачами договору, адже чинним законодавством встановлена пряма заборона використання цих приміщень з іншою метою.

Аналогічна позиція відображена в постанові Верховного Суду від 29.01.2019 у справі №922/2632/17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17. Так, в постанові зазначено, що невикористання навчальним закладом спірних приміщень для навчального процесу не надає права передачі цих приміщень в оренду з іншою метою, ніж пов`язаною з навчально-виховним процесом.

Висновок суду, що Фізична особа підприємець Орел Михайло Ігорович дотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для отримання у користування нерухомого майна, тобто, може вважатись таким, що набув права «правомірного очікування», є помилковими.

Спір у справі №923/1138/21 стосується нерухомого майна та майнових прав-права користування ним, тобто предмет спору відрізняється від справи «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії», викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1991.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» від 23.10.1991 передбачено, що «правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.

Враховуючи, що під час укладення спірного договору порушено частину четверту статті 80 Закону України «Про освіту», є необгрунтованим твердження про дотримання Фізичною особою підприємцем Орел Михайлом Ігоровичем усіх вимог законодавства та виникнення «правомірних очікувань».

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що за договором оренди передано нерухоме майно навчального закладу фізичній особі - підприємцю для здійснення підприємницької діяльності, зокрема, друкування поліграфічної продукції, з порушенням частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту», що є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним на підставі частини першої статті 203 і частини першої статті 215 Цивільного кодексу України та задоволення позовних вимог прокурора в цій частині.

Відповідно до частини першої статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи задоволення позовних вимог в частині визнання договору оренди недійсним, підлягає задоволенню і позов в частині зобов`язання Фізичної особи - підприємця Орел Михайла Ігоровича звільнити та повернути Державному професійно-технічному навчальному закладу «Херсонський ліцей зв`язку та поліграфії» державне нерухоме майно - частину будівлі літ. Б, загальною площею 362,4 кв.м, та сарай літ. В, загальною площею 73,2 кв.м, за адресою м.Херсон, вул. Баку, 8, що перебуває на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський ліцей зв`язку та поліграфії», вартістю 678522 грн, шляхом підписання акту приймання-передачі.

Висновки суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно із частиною першою статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, встановленим обставинами справи, та неправильного застосування норм матеріального права і ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина чотирнадцята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням прийняття судом апеляційної інстанції нового рішення про задоволення позовної заяви та задоволення апеляційної скарги, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід покласти на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури задовольнити.

2.Рішення Господарського суду Одеської області від 27.09.2023 у справі №923/1292/21 скасувати

3.Ухвалити нове рішення, яким позов заступника керівника Херсонської окружної прокуратури Херсонської області задовольнити.

4.Визнати недійсним договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 29.01.2020 №1611-20-065, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та Фізичною особою - підприємцем Орел Михайлом Ігоровичем.

5.Зобов`язати Фізичну особу - підприємця Орел Михайла Ігоровича звільнити та повернути Державному професійно-технічному навчальному закладу «Херсонський ліцей зв`язку та поліграфії» державне нерухоме майно - частину будівлі літ. Б, загальною площею 362,4 кв.м, та сарай літ. В, загальною площею 73,2 кв.м, що розташоване за адресою: м.Херсон, вул. Баку, 8, що перебуває на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський ліцей зв`язку та поліграфії», вартістю 678522 грн, шляхом підписання акту приймання-передачі.

6.Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь Херсонської обласної прокуратури 6223 /шість тисяч двісті двадцять три/ грн 92 коп витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 9335 /дев`ять тисяч триста тридцять п`ять/ грн 88 коп витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

7.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Орел Михайла Ігоровича на користь Херсонської обласної прокуратури 6223 /шість тисяч двісті двадцять три/ грн 92 коп витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 9335 /дев`ять тисяч триста тридцять п`ять/ грн 88 коп витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.04.2024.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран