ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2024 р. Справа №907/280/23

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача) Бойко С.М.,

суддів Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.

секретар судового засідання Гавриляк І.В.

явка учасників справи:

прокурор: Букаловська Л.Є.

від позивачів 1, 2, 3: не з`явилися

від відповідача: не з`явилися

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» б/н та б/д

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.09.2023 суддя: Лучко Р.М., м. Ужгород, повний текст рішення складено 18.09.2023

у справі № 907/280/23

за позовом Ужгородської окружної прокуратури, м. Ужгород

в інтересах держави в особі:

позивача-1 Ужгородського наукового ліцею Закарпатської обласної ради, м Ужгород

позивача-2 Закарпатської обласної ради, м. Ужгород

позивача-3 Західного офісу Держаудитслужби, м. Львів

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут», м Ужгород

про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 111 588,17 грн. безпідставно сплачених коштів

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст позовних вимог

10.04.2023 Ужгородська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Ужгородського наукового ліцею Закарпатської обласної ради, Закарпатської обласної ради та Західного офісу Держаудитслужби звернулася до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут», за змістом якої просить визнати недійсними додаткові угоди №4 від 21.09.2020, №5 від 22.09.2020, №6 від 23.09.2020, №8 від 07.10.2020, №9 від 08.10.2020, № 10 від 12.10.2020, № 11 від 03.11.2020, № 12 від 05.11.2020 до договору про постачання природного газу №41ДВ 887-430-20 від 03.02.2020 та стягнути 111 588,17 грн. безпідставно сплачених коштів.

Прокурор позовні вимоги мотивує тим, зокрема, що станом на момент підписання між Ужгородським науковим ліцеєм Закарпатської обласної ради та ТОВ "Закарпатгаз Збут" договору № 41ДВ 887-430-20 від 03.02.2020 сторонами були узгоджені всі істотні умови - предмет, ціна та строк виконання зобов`язань за даним договором відповідно до вимог ч. 3 ст. 180 ГК України та Закону України Про публічні закупівлі.

Прокурор також зазначає, що протягом вересня 2020 - листопада 2021 року між сторонами укладено додаткові угоди до договору від 03.02.2020, відповідно до яких, сторонами внесено зміни до істотних умов договору, зокрема зменшення річного планового обсягу постачання газу та збільшення ціни за куб. м природного газу. Укладені додаткові угоди №№ 2, 3, що призвели до збільшення ціни закупівлі природного газу на підставі договору вважає укладеними в порушення вимог частини 4 статті 36 Закону № 922 (в редакції чинній на момент їх укладення) та нікчемними. Натомість додаткові угоди №№ 4, 5, 6, 8, 9, 10, 11, 12 вважає укладеними всупереч пункту 2 частини 5 статті 41 Закону № 922 (в редакції чинній від 19.04.2020) та такими, що підлягають визнанню недійсними.

У зв`язку з наведеним прокурор зазначає, що наявні підстави для стягнення безпідставно (зайво) отриманих відповідачем коштів від позивача 1 в якості оплати вартості поставленого останньому природного газу, як різниця між фактично сплаченою споживачем вартістю природного газу та сумою, яку він повинен був сплатити без врахування зміненої означеними додатковими угодами ціни 1 м. куб природного газу, становить 111 588,17 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11.09.2023 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» на користь Ужгородського наукового ліцею Закарпатської обласної ради 111 588,17 грн. безпідставно отриманих коштів.

В частині позовних вимог Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ужгородського наукового ліцею Закарпатської обласної ради, - позов залишено без розгляду.

Відмовлено в решті позову про визнання недійсними додаткових угод №4 від 21.09.2020, №5 від 22.09.2020, №6 від 23.09.2020, №8 від 07.10.2020, №9 від 08.10.2020, № 10 від 12.10.2020, № 11 від 03.11.2020, № 12 від 05.11.2020 з підстав того, що додаткові угоди № 4, №5, №6, №8, №9, №10, №11 та №12 до договору є нікчемними в силу закону.

Вирішено питання відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що сторонами договору, в порушення норм Закону України «Про публічні закупівлі» та положень договору, допущено зловживання своїм правом на зміну умов договору, укладено додаткові угоди, згідно яких збільшено ціну за одиницю товару, що, в свою чергу, не відповідає вимогам тендерної документації. Беручи до уваги оплату позивачем з вартості поставленого йому за договором природного газу, в результаті укладення нікчемних додаткових угод, останнім зайво сплачено 111 588,17 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач (ТОВ «Закарпатгаз Збут») просить рішення місцевого господарського суду скасувати в частині стягнення з ТОВ «Закарпатгаз Збут» на користь Ужгородського наукового ліцею Закарпатської обласної ради 111 588,17 грн. як безпідставно отриманих коштів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що:

-вважає безпідставними доводи прокурора про те, що довідки торгово-промислової палати не містять належного обґрунтування для зміни ціни договору на підставі п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі»;

-посилається на те, що збільшення ціни на природний газ узгоджується з нормами Закону України «Про публічні закупівлі», роз`ясненнями Міністерства економічного розвитку і торгівлі, що викладені в листі №3302-06/34307/06 від 27.10.2016 щодо зміни істотних умов договору про закупівлю та листі № 3304-04/54265 від 11.12.2018 щодо розрахунку ціни на природний газ;

-прокурором не доведено наявності порушення вимог ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки збільшення ціни природного газу відбувалося в законодавчо визначених межах та за наявності достатніх і документально підтверджених підстав;

-вважає безпідставними посилання прокурора на норми ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (який набув чинності з 19.04.2020), оскільки такі не поширювалися на відносини сторін, які керувалися нормами Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції до 19.04.2020).

Узагальнені заперечення прокурора

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін.

В обгрунтування доводів відзиву на апеляційну скаргу посилається на те, що апелянтом в підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Прокурор вважає, що при зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник не обґрунтував, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні запропонованій замовнику на тендері, не навів причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник не довів, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

08.01.2024 на адресу суду від відповідача (апелянта) надійшло клопотання про зупинення провадження в цій справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 922/2321/22.

28.02.2024 на адресу суду від відповідача (апелянта) надійшло клопотання про зупинення провадження в цій справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 918/1043/21.

Розглянувши подані клопотання, апеляційний господарський суд відмовляє в задоволенні таких, оскільки в справі № 922/2321/22 Великою Палатою Верховного Суду 24.01.2024 прийнято постанову, а правовідносини в справі № 918/1043/21 стосуються застосування частини 3 статті 228 ЦК України з урахуванням статей 203, 216 ЦК України, статті 208 ГК України, що не є релевантними до правовідносин у цій справі № 907/280/23.

У судове засідання 20.03.2024 з`явився прокурор, інші учасники справи в судове засідання не з?явилися, явку уповноважених представників не забезпечили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції та довідками Західного апеляційного господарського суду про доставку ухвали суду до електронного кабінету.

19.03.2024 на адресу суду від відповідача (повторно) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши подане клопотання та заслухавши доводи і міркування прокурора, апеляційний суд, враховуючи положення п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, протокольною ухвалою від 20.03.2024 відмовив в задоволенні клопотання з підстав викладених в протокольній ухвалі суду.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а тому судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, що не з`явилися за наявними в справі доказами.

У судовому засіданні прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається

03 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» (надалі ТОВ «Закарпатгаз Збут» та/або Постачальник, та/або відповідач) та Комунальною установою «Ужгородська загальноосвітня спеціалізована школа-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів» Закарпатської обласної ради (надалі Споживач) за наслідками проведення закупівлі UA-2019-12-19-001860-b (оголошення про проведення закупівлі від 19.12.2019, протокол розкриття тендерних пропозицій від 09.01.2020) був укладений Договір постачання природного газу для потреб споживача, що не є побутовим № 41DB887-430-20 (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2020 році природний газ, а Споживач, в свою чергу, зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу в розмірах, строки та порядку, що визначені Договором (п. 1.1. Договору).

Згідно з п.п. 1.2., 1.3. Договору річний плановий обсяг постачання газу до 222 000 м.куб. та сторонами визначено плановий обсяг споживання природного газу в помісячному розрізі.

Відповідно до п. 3.6. Договору, загальна сума Договору складається із місячних сум вартості газу, поставленого Споживачу і на день укладення Договору становить 1 158 840,00 грн.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що ціна за 1 м.куб. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 5,22 грн (з ПДВ).

Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу, та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом ІІ Договору (п. 3.5. Договору).

У розділі 4 Договору сторони погодили порядок та умови проведення розрахунків.

Так, згідно з п. 4.1 Договору розрахунковий період для оплати за Договором становить один газовий місяць.

Відповідно до п. 4.2. Договору оплата газу за Договором здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України гривні в наступному порядку:

-внесення оплати 50 % від вартості запланованих місячних обсягів до 15 числа та здійснити наступну оплату в розмірі 50 % за спожитий природний газ в поточному місяці до 30 (31) числа місяця поставки газу. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці;

-у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду Споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк після збільшення цього обсягу.

-остаточний розрахунок за фактично переданий Постачальником газ здійснюється Споживачем до 10 (десятого) числа, наступного за звітним місяця.

Згідно з п. 4.3. Договору датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника.

Порядок та умови постачання, приймання та обліку газу визначено у розділі ІІ договору.

Так, згідно з п. 2.2. Договору обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1. Договору), що підлягає оплаті Споживачем, визначається на межі балансової належності між Оператором ГРМ/Оператором ГТС та Споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку, зокрема, лічильників газу, визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу/транспортування природного газу, укладеного між Оператором ГРМ/Оператором ГТС та Споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 (далі Кодекс ГРМ).

Положеннями п. 2.7. Договору сторонами погоджено, що визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між Сторонами здійснюється в наступному порядку:

-за підсумками розрахункового періоду Споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ/Кодексу ГТС;

-на підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ Постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає Споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником Постачальника;

-Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу;

-у випадку ненадання Споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітним, підписаного Споживачем акта приймання-передачі газу, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється Постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних Оператора ГРМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних Постачальника.

Відповідно до п. 9.1. Договору, цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) Сторін і діє в частині постачання газу з 01.02.2020 до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

При цьому, відповідно до положень Статуту Ужгородського наукового ліцею Закарпатської обласної ради, затвердженого рішенням Закарпатської обласної ради 28.07.2022 №639, останнє є правонаступником усього майна, прав та обов`язків Комунальної установи «Ужгородська загальноосвітня спеціалізована школа-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів» Закарпатської обласної ради.

Судами встановлено, що протягом строку дії договору між його сторонами були укладені такі додаткові угоди:

- додаткова угода № 2 від 26.02.2020 про зміну ціни природного газу з лютого 2020 року шляхом викладення п. 3.2. Договору в новій редакції, за якою ціна за 1 м.куб. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 5,742 грн. (з ПДВ);

- додаткова угода № 3 від 02.03.2020 про зміну ціни природного газу з лютого 2020 року шляхом викладення п. 3.2. Договору в новій редакції, за якою ціна за 1 м.куб. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 6,3162 грн. (з ПДВ);

- додаткова угода № 4 від 21.09.2020 про зміну ціни природного газу з вересня 2020 року шляхом викладення п. 3.2. Договору в новій редакції, за якою ціна за 1 м.куб. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 5,3502803 грн. (з ПДВ);

- додаткова угода № 5 від 22.09.2020 про зміну ціни природного газу з вересня 2020 року шляхом викладення п. 3.2. Договору в новій редакції, за якою ціна за 1 м.куб. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 5,8853083 грн. (з ПДВ);

- додаткова угода № 6 від 23.09.2020 про зміну ціни природного газу з вересня 2020 року шляхом викладення п. 3.2. Договору в новій редакції, за якою ціна за 1 м.куб. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 6,1538912 грн. (з ПДВ);

- додаткова угода № 8 від 07.10.2020 про зміну ціни природного газу з жовтня 2020 року шляхом викладення п. 3.2. Договору в новій редакції, за якою ціна за 1 м.куб. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 6,703383 грн. (з ПДВ);

- додаткова угода № 9 від 08.10.2020 про зміну ціни природного газу з жовтня 2020 року шляхом викладення п. 3.2. Договору в новій редакції, за якою ціна за 1 м.куб. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 7,3737212 грн. (з ПДВ);

- додаткова угода № 10 від 12.10.2020 про зміну ціни природного газу з 01.10.2020 року шляхом викладення п. 3.2. Договору в новій редакції, за якою ціна за 1 м.куб. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 7,8638912 грн. (з ПДВ);

- додаткова угода № 11 від 03.11.2020 про зміну ціни природного газу з листопада 2020 року шляхом викладення п. 3.2. Договору в новій редакції, за якою ціна за 1 м.куб. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 8,25 грн. (з ПДВ);

- додаткова угода № 12 від 05.11.2020 про зміну ціни природного газу з листопада 2020 року шляхом викладення п. 3.2. Договору в новій редакції, за якою ціна за 1 м.куб. природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності становить 8,8498912 грн. (з ПДВ).

Вказані додаткові угоди містять посилання на зміну закупівельної вартості природного газу, що за позицією відповідача підтверджується долученими прокурором до позову ціновими довідками Закарпатської торгово-промислової палати № Ц-12 від 05.02.2020, №-76 від 01.10.2020, №Ц-79 від 05.10.2020, № Ц-80 від 08.10.2020, № Ц-95 від 12.11.2020.

Судами встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання умов Договору Постачальник поставив, а Споживач прийняв природний газ в обсязі 41 195,04 м.куб., а саме:

- в лютому 2020 року 10 277,44 м.куб. природного газу за ціною 5,2636 грн. (без ПДВ) за 1 м.куб. на суму 64 914,37 грн., що підтверджується рахунком на оплату №60006726 від 03.03.2020;

- в березні 2020 року 3431,16 м.куб. природного газу за ціною 5,2636 грн. (без ПДВ) за 1 м.куб. на суму 21 671,89 грн., що підтверджується рахунком на оплату №60009770 від 06.04.2020, актом приймання-передачі природного газу від 06.04.2020;

- в жовтні 2020 року 3322,36 м.куб. природного газу за ціною 6,5532426 грн. (без ПДВ) за 1 м.куб. на суму 26 126,68 грн., що підтверджується рахунком на оплату №60022753 від 05.11.2020;

- в листопаді 2020 року 10 452,28 м.куб. природного газу за ціною 7,38 грн. (без ПДВ) за 1 м.куб. на суму 77 137,83 грн., що підтверджується рахунком на оплату №60026056 від 04.12.2020;

- в грудні 2020 року 13 711,80 м.куб. природного газу за ціною 7,3749093 грн. (без ПДВ) за 1 м.куб. на суму 26 126,68 грн., що підтверджується рахунком на оплату №60022753 від 05.11.2020.

Судами встановлено, що споживач здійснив оплату за отриманий природний газ в повному обсязі, на загальну суму 326 626,28 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 108 від 03.03.2020 на суму 64 914,37 грн., №187 від 14.04.2020 на суму 10 732,40 грн., №199 від 23.04.2020 на суму 10 939,49 грн., №671 від 05.11.2020 на суму 22 626,68 грн., №676 від 05.11.2020 на суму 3500,00 грн., №780 від 04.12.2020 на суму 92 565,40 грн., №873 від 22.12.2020 на суму 115 847,94 грн., №745 від 22.12.2020 на суму 5500,00 грн.

Стверджуючи про безпідставність та незаконність внесених сторонами в Договір змін в частині збільшення вартості природного газу та, відповідно, нікчемність внесених в Договір змін відповідно до додаткових угод № 2 від 26.02.2020, № 3 від 02.03.2020 до Договору, у зв`язку з їх укладенням з порушенням приписів ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі (в редакції до 19.04.2020), а також недійсність додаткових угод №4 від 21.09.2020, №5 від 22.09.2020, №6 від 23.09.2020, №8 від 07.10.2020, №9 від 08.10.2020, № 10 від 12.10.2020, № 11 від 03.11.2020, № 12 від 05.11.2020 до Договору відповідно до ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції після 19.04.2020), прокурор просить такі додаткові угоди визнати недійсними та в порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом реституції - стягнути з відповідача зайво сплачені позивачем- 1, як Споживачем, грошові кошти за придбаний у період з лютого 2020 року по грудень 2020 року включно природний газ в загальній сумі 111 588,17 грн.

Означена сума прокурором обрахована як різниця між фактично сплаченою позивачем -1 вартістю природного газу відповідно до його ціни, яка визначалася відповідно до нікчемних та недійсних додаткових угод до Договору та встановленою Сторонами в Договорі вартістю природного газу (5,22 грн. за 1 м.куб. з ПДВ), яка повинна була оплачуватися позивачем 4 на користь відповідача з врахуванням недійсності внесених в Договір змін щодо збільшення вартості природного газу.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах, суд зазначає таке.

Згідно з ст.131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Виходячи з вимог п.п.1, 2 ч.1 ст. 3 Закону України "Про прокуратуру", діяльність органів прокуратури ґрунтується на засадах верховенства права та законності.

Відповідно до частини 3 статті 23 цього ж нормативно-правового акту, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтересу держави.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає суду підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Відповідно до п. 1.1. Статуту Ужгородського наукового ліцею Закарпатської обласної ради, затвердженого рішенням Закарпатської обласної ради №639 від 28.07.2022 (надалі Статут), Ліцей є закладом спеціалізованої освіти ІІ-ІІІ ступенів наукового профілю, який забезпечує права дітей на здобуття повної загальної середньої освіти, і знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області.

Засновником Ужгородського наукового ліцею є Закарпатська обласна рада; Галузевий орган управління відповідний структурний підрозділ Закарпатської обласної державної адміністрації; Уповноважений орган управління майном Комунальна установа «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради (п. 1.3. Статуту).

Закарпатська обласна рада є засновником Ужгородського наукового ліцею Закарпатської обласної ради, управляє закріпленим за ним майном, затверджує обласний бюджет, з якого фінансується цей комунальний заклад, і наділена повноваженнями контролю за виконанням бюджету. Школа підпорядкована Раді (засновнику), а органом управління цим закладом відповідно до делегованих повноважень є управління.

За змістом правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №905/1907/21, використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб в даній справі мешканців Закарпатської області. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади Закарпатської області.

Таким чином, оскільки засновником Ужгородського наукового ліцею Закарпатської обласної ради та власником його майна є територіальна громада Закарпатської області в особі Закарпатської обласної ради, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального закладу, а також зобов`язана контролювати виконання обласного бюджету, зокрема законність та ефективність використання Ліцеєм коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, а тому Закарпатська обласна рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (підпункти 5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (пункт 33), який в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України враховано апеляційним господарським судом.

З матеріалів справи вбачається, що Закарпатською окружною прокуратурою в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» листом від 13.02.2023 №07.53-107-1092 вих-23 запропоновано Закарпатській обласній раді в строк до 01.03.2023 вжити заходів щодо належного захисту інтересів держави та подання до суду позовної заяви про визнання недійсними додаткових угод до Договору та стягнення з відповідача надмірно сплачених коштів та з повідомленням, що в протилежному випадку з метою захисту інтересів держави прокурором будуть вживатися заходи представницького характеру шляхом подання позовної заяви.

Судами встановлено, що Закарпатською обласною радою не здійснювався захист інтересів держави у спірних правовідносинах, а тому наявні та доведені належним чином підстави для звернення прокурора з відповідним позовом до суду в інтересах держави в особі Закарпатської обласної ради.

За таких обставин, судом першої інстанції правомірно встановлено підстави для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду із вказаним позовом.

Враховуючи положення ст. 269 ГПК України апеляційним господарським судом не ревізується рішення місцевого господарського суду щодо наявності підстав для представництва прокуратурою інтересів держави в особі Західного офісу Держаудитслужби та в особі Ужгородського наукового ліцею Закарпатської обласної ради.

Спір у справі виник щодо виконання умов договору постачання природного газу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В силу ст. 712 ЦК України, ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Підставою позовних вимог про нікчемність внесених в договір змін відповідно до додаткових угод №№ 2, 3, а також визнання недійсними додаткових угод №4, 5, 6, 8, 9, 10, 11, 12 та стягнення безпідставно (надмірно) сплачених грошових коштів прокурор визначає положення Закону України Про публічні закупівлі, які були чинні на час внесення змін до договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про публічні закупівлі договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України Про публічні закупівлі (у редакції, яка діяла на момент укладення договору) замовниками є органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

До замовників також належать юридичні особи та/або суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання та відповідають хоча б одній з таких ознак: органам державної влади, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування належить частка у статутному капіталі суб`єкта господарювання в розмірі більше ніж 50 відсотків або такі органи володіють більшістю голосів у вищому органі суб`єкта господарювання чи правом призначати більше половини складу виконавчого органу або наглядової ради суб`єкта господарювання; наявність спеціальних або ексклюзивних прав.

Згідно з ч.4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі (п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону).

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, згідно з вимогами Закону України "Про публічні закупівлі" зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за п. 2 ч. 4 наведеної норми - у випадку коливання цін на ринку товару чи то у бік збільшення, чи у бік зменшення, що надає сторонам право змінювати умови договору щодо ціни товару, при цьому не більше ніж на 10% та не збільшуючи загальну суму договору.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, в момент підписання сторонами договору про постачання природного газу № 41ДВ 887-430-20 від 03.02.2020 між сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов предмета закупівлі, зокрема, обсягу, ціни, встановивши останню в розмірі 5,22 грн. з 1 м.куб. (з ПДВ).

Водночас, до договору про постачання природного газу № 41ДВ 887-430-20 від 03.02.2020 протягом строку його дії сторонами укладено кілька додаткових угод, наслідком внесення яких стало збільшення ціни 1 м.куб. природного газу:

- додатковою угодою № 2 від 26.02.2020, сторонами збільшено ціну 1 м.куб. природного газу з 5,22 грн. до 5,742 грн. (з ПДВ);

- додатковою угодою № 3 від 02.03.2020 сторонами збільшено ціну 1 м.куб. природного газу з 5,742 грн. до 6,3162 грн. (з ПДВ);

- додатковою угодою № 4 від 21.09.2020 сторонами зменшено ціну 1 м.куб. природного газу з 6,3162 грн. до 5,3502803 грн. (з ПДВ);

- додатковою угодою № 5 від 22.09.2020 сторонами збільшено ціну 1 м.куб. природного газу з 5,3502803 грн. до 5,8853083 грн. (з ПДВ);

- додатковою угодою № 6 від 23.09.2020 сторонами збільшено ціну 1 м.куб. природного газу з 5,8853083 грн. до 6,1538912 грн. (з ПДВ);

- додатковою угодою № 8 від 07.10.2020 сторонами збільшено ціну 1 м.куб. природного газу з 6,1538912 грн. до 6,703383 грн. (з ПДВ);

- додатковою угодою № 9 від 08.10.2020 сторонами збільшено ціну 1 м.куб. природного газу з 6,703383 грн. до 7,3737212 грн. (з ПДВ);

- додатковою угодою № 10 від 12.10.2020 сторонами збільшено ціну 1 м.куб. природного газу з 7,3737212 грн. до 7,8638912 грн. (з ПДВ);

- додатковою угодою № 11 від 03.11.2020 сторонами збільшено ціну 1 м.куб. природного газу з 7,8638912 грн. до 8,25 грн. (з ПДВ);

- додатковою угодою № 12 від 05.11.2020 сторонами збільшено ціну 1 м.куб. природного газу з 8,25 грн. до 8,8498912 грн. (з ПДВ).

Підставою внесення зазначених змін в договір, визначено довідки Закарпатської торгово-промислової палати про вартість природного газу № Ц-12 від 05.02.2020, №-76 від 01.10.2020, №Ц-79 від 05.10.2020, № Ц-80 від 08.10.2020, № Ц-95 від 12.11.2020.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що зазначені довідки не містять інформації щодо коливання ціни на природний газ, що за змістом вищенаведених приписів ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі (в редакції на час укладення договору) є єдиною умовою та підставою зміни первісно встановленої ціни. У вказаних документах лише визначено вартість природного газу на конкретну дату та не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення; у них відсутній аналіз вартості ціни газу на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни природного газу на ринку, відтак наведені документи не можуть вважатися належним обґрунтуванням для зміни істотних умов договору.

Відповідно до примітки 3 цих довідок № Ц-12 від 05.02.2020, №-76 від 01.10.2020, №Ц-79 від 05.10.2020, № Ц-80 від 08.10.2020, № Ц-95 від 12.11.2020, вони носять виключно інформаційний характер і не можуть розглядатися як підтверджуючий документ.

Наведене спростовує твердження скаржника, що коливання ціни на ринку природного газу в бік збільшення підтверджується довідками Закарпатської торгово-промислової палати № Ц-12 від 05.02.2020, №-76 від 01.10.2020, №Ц-79 від 05.10.2020, № Ц-80 від 08.10.2020, № Ц-95 від 12.11.2020.

Окрім того, як вбачається з середньозважених цін місячного ресурсу природного газу за результатами електронних біржових торгів на Українській енергетичній біржі станом на 24.02.2023 протягом ІІІ кварталів 2020 року (січень-вересень) ціни на природний газ показували тенденцію до зниження з незначним підвищенням протягом жовтня-грудня 2020 року.

Місцевий господарський суд обгрунтовано зазначив, що наявність факту збільшення ціни за одиницю товару за змістом вищенаведених приписів ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі є єдиною умовою та підставою зміни первісно встановленої ціни. На підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору.

Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.05.2023 у справі №910/17520/21, від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.

Отже, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %.

Інше тлумачення відповідної норми Закону "Про державні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд зазначає, що обмеження 10 % застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод), а підвищення більш як на 10 % шляхом так званого каскадного укладення додаткових угод є недобросовісною діловою практикою з боку продавця (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.07.2022 у справі № 927/568/21; від 09.06.2022 у справі № 927/636/21; від 31.05.2022 у справі № 927/515/21; від 25.11.2022 у справі № 927/563/20).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Водночас, ст. 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України "Про публічні закупівлі" (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог ч. 4 ст. 36 цього Закону.

В той же час, Законом України Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель, який введено в дію з 19.04.2020 норми Закону України Про публічні закупівлі викладено в новій редакції.

Зокрема, за змістом нової редакції ч.ч. 5, 6 ст. 41 означеного Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії;

3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

Водночас, пункт 6 Розділу Х Прикінцеві та перехідні положення зміненої редакції Закону України Про публічні закупівлі визначає, що договори про закупівлю, укладені у порядку та на умовах, установлених до введення в дію цього Закону, виконуються в повному обсязі до закінчення строку, на який такі договори були укладені. Зміни до таких договорів вносяться у порядку та на умовах, встановлених до введення в дію цього Закону.

З урахуванням наведеного, до правовідносин, що виникли з укладеного між сторонами договору про постачання природного газу № 41ДВ 887-430-20 від 03.02.2020 застосовуються положення попередньої редакції Закону України Про публічні закупівлі (чинної до 19.04.2020), в тому числі й ті, що регулюють порядок та умови внесенні змін до такого договору про закупівлю, включаючи правові підстави, можливість їх внесення, та визначені ст. 37 попередньої редакції Закону наслідки у вигляді нікчемності внесених змін.

З врахуванням викладеного, судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що при укладенні додаткових угод №2 від 26.02.2020, №3 від 02.03.2020, №4 від 21.09.2020, №5 від 22.09.2020, №6 від 23.09.2020, №8 від 07.10.2020, №9 від 08.10.2020, № 10 від 12.10.2020, № 11 від 03.11.2020, № 12 від 05.11.2020 до договору сторонами, порушено п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі, а саме змінено ціну за одиницю товару у сторону збільшення при відсутності відповідного коливання цін такого товару на ринку, внаслідок чого перевищено гранично допустимі обсяги такого збільшення.

В силу приписів ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, з врахуванням чого, з огляду на встановлену судом нікчемність змін, що внесені до договору додатковими угодами №2 та №3 застосуванню між сторонами в спірний період підлягали зазначені в договорі положення щодо ціни природного газу, обсягів постачання та ціни договору.

Отже, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, визнання недійсної (нікчемною) будь-якої додаткової угоди, якою змінено ціну, тягне за собою визнання недійсними (нікчемними) всіх послідуючих додаткових угод, оскільки кожна наступна додаткова угода має фіксовану ціну за одиницю товару тому є похідною від попередніх додаткових угод та є нікчемною, якщо ціна за такою угодою перевищує можливе підвищення ціни за одиницю товару більше, ніж на 10 %, визначених у статті 36 3акону України Про публічні закупівлі у порівнянні з первісною ціною без врахування змін внесених на підставі нікчемних додаткових угод.

Таким чином, внесення сторонами змін до договору відповідно до додаткових угод суперечить вимогам ч. 4 ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі в частині збільшення ціни закупівлі та зменшення її обсягу закупівлі за відсутності будь-яких підстав для внесення означених змін та свідчить про нікчемність відповідних змін до договору, які внесені означеними додатковими угодами до договору.

З огляду на викладене, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції, що сторонами договору під час укладення додаткових угод до договору допущено зловживання своїм правом на зміну умов договору, здійснивши збільшення ціни товару, в результаті чого вартість 1 м.куб. природного газу зросла.

Помилковим є твердження скаржника, з огляду на встановлені обставини, що доводи прокурора про нікчемність вказаних додаткових угод не знайшли свого підтвердження.

При цьому, з урахуванням п. 6 Розділу Х Прикінцеві та перехідні положення зміненої з 19.04.2020 редакції Закону України Про публічні закупівлі, не підлягають до задоволення судом позовні вимоги про визнання недійсними додаткових угод №4 від 21.09.2020, №5 від 22.09.2020, №6 від 23.09.2020, №8 від 07.10.2020, №9 від 08.10.2020, № 10 від 12.10.2020, № 11 від 03.11.2020, № 12 від 05.11.2020, оскільки внесення змін до договору про закупівлю, який укладено до набрання чинності новою редакцією Закону в порядку та на умовах, встановлених до введення в дію цього Закону передбачає, в тому числі й визнання нікчемності таких змін відповідно до ст. 37 Закону України Про публічні закупівлі (в редакції до 19.04.2020) у випадку наявності підстав відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України Про публічні закупівлі (в редакції до 19.04.2020).

За фактичних обставин справи та з огляду на наведені приписи Закону та Цивільного кодексу України укладені позивачем-1 та відповідачем в цій справі додаткові угоди №2, №3, № 4, №5, №6, №8, №9, №10, №11 та №12 до договору є нікчемними в силу закону, а тому місцевим господарським судом обгрунтовано відмовлено в задоволенні позовної вимоги прокурора про визнання судом недійсної в силу закону додаткових угод № 4, №5, №6, №8, №9, №10, №11 та №12 до договору.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину; якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною; правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін; вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Отже, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що сторонами договору, без належно обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни на природний газ, в порушення норм Закону України Про публічні закупівлі та положень договору, укладено додаткові угоди, згідно яких збільшено ціну за одиницю товару, що, в свою чергу, не відповідає вимогам тендерної документації.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного між сторонами договору про постачання природного газу №41ДВ 887-430-20 від 03.02.2020 ТОВ «Закарпатгаз Збут» за період з лютого по грудень 2020 року включно поставив, а відповідач, в свою чергу, прийняв природний газ в обсязі 41 195,04 м.куб., вартість якого, з врахуванням визначеної в п. 3.2. Договору ціни 1 м.куб. 5,22 грн. (без врахування внесених змін за нікчемними Додатковими угодами) становить 215 038,11 грн. (41 195,04 м.куб. * 5,22 грн.).

З врахуванням викладеного, правомірним є висновок суду першої інстанції, що в результаті укладення нікчемних додаткових угод позивачем-1 зайво сплачено 111 588,17 грн. (326 626,28 грн. - 215 038,11 грн.) за придбаний з лютого по грудень 2020 року включно природний газ.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача-1 надмірно сплачених коштів за постачання природного газу в сумі 111 588,17 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Рішення Господарського суду Закарпатської області прийняте з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Заперечення прокурора, викладені у відзиві на апеляційну скаргу відповідають фактичним обставинам по справі, а тому апеляційний суд враховує їх як обґрунтовані.

Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатгаз Збут б/н та б/д підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 4 026,00 грн., який сплачений згідно з платіжною інструкцією за № 35808 від 23.10.2023.

Керуючись ст.ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатгаз Збут б/н та б/д залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.09.2023 у справі № 907/280/23 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 4 026,00 грн. покласти на апелянта.

Місцевому господарському суду видати накази в порядку ст. 327 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови складено 29.03.2024