ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2024 р. Справа №909/758/23

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.

Суддів: Бонк. Т.Б.

Якімець Г.Г.

секретар судового засідання: Гавриляк І.В.

явка представників сторін:

від позивача: Колток О.М.

від відповідача: Сенів О.В.

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" б/н від 16.02.2024,

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08.02.2024 суддя Горпинюк І.Є., м. Івано-Франківськ, повний текст рішення складено 13.02.2024

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", м. Київ

до відповідача акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз", м. Івано-Франківськ

про стягнення 11 097 343,22 грн.

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог

14.08.2023 товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (надалі ТОВ "Оператор газотранспортної системи України") звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" (надалі АТ "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз") про стягнення 11 097 343,22 грн., з яких: 8 414 170,86 грн. - основна заборгованість за перевищення замовленої (договірної) потужності, 216089,09 грн. - 3% річних, 2 003 481,69 грн. - пеня, 463 601,58 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами договору транспортування природного газу за № від 04.02.2020 щодо оплати обсягів перевищення розміру замовленої потужності в період: березень 2022 року по квітень 2023 року.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано компенсаційні втрати 3% річних в розмірі 216 089,09 грн., за період з 21.04.2022 до 12.11.2023 та інфляційні втрати в розмірі 463 601,58 грн., за період з травня 2022 року по травень 2023 року.

Також на підставі п. 13.5 договору позивачем нараховано пеню в розмірі 2 003 481,69 грн. за період з 21.04.2022 по 12.11.2023.

Правовою підставою позову позивач зазначає ст. ст. 526, 530, 536, 612, 625 ЦК України та ст.ст. 193, 231 ГК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 08.02.2024 позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" на користь ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" 216 089,09 грн. 3% річних; 400 696,34 грн. пені; 463 601,58 грн. інфляційних втрат та 40247,58 грн. судового збору.

Відмовлено в задоволенні позову щодо стягнення 1 602 785,35 грн. пені.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 08.02.2024 закрито провадження у справі № 909/758/23 в частині позовних вимог про стягнення 8 414 170,86 грн. основної заборгованості за перевищення замовленої (договірної) потужності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору (в процесі зарахування зустрічних однорідних вимог).

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач (ТОВ "Оператор газотранспортної системи України") просить рішення місцевого господарського суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 1 602 785,35 грн. пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному об`ємі, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник (ТОВ "Оператор газотранспортної системи України") зазначає, що:

-нараховані позивачем штрафні санкції є співмірними з розміром основного боргу та не перевищують його, у зв`язку з чим в суду першої інстанції відсутні правові підстави для зменшення розміру пені;

-судом першої інстанції не надано оцінки тривалості прострочення виконання зобов`язання щодо оплати перевищення розміру замовленої потужності, що є значним;

-тривале невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором виключає наявність виняткових випадків, які надають право суду застосувати положення ст. 233 ГК України та ч.3 ст. 551 ЦК України;

-місцевим господарським судом не враховано скрутний майновий стан ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" та не надано належну оцінку тому факту, що позивач так само як і відповідач зазнав значних фінансових збитків внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України.

Узагальнені заперечення відповідача

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого заперечує доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

В обґрунтування доводів відзиву на апеляційну скаргу посилається на те, що зменшення пені на 80%, до 400 696,34 грн., з урахуванням обставин справи, відповідає вимогам чинного законодавства України, враховує виняткові обставини діяльності товариства, наслідки порушення зобов`язання та невідповідність розміру заявленої до стягнення пені таким наслідкам, забезпечує дотримання балансу між інтересами позивача і відповідача, а також не допускає використання пені, як інструменту отримання безпідставних доходів в зобов`язанні.

У судовому засіданні 27.03.2024 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній, просив апеляційну скаргу задоволити, рішення місцевого господарського суду скасувати в частині відмови в стягненні пені в розмірі 1 602 785,35 грн.

Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається

04.02.2020 між ТОВ "Оператором газотранспортної системи України" (оператор) та АТ "Оператором газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" (замовник) укладено договір № транспортування природного газу (надалі - договір), за змістом якого Оператор надає Замовнику послугу з транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому Договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлені у цьому Договорі вартість такої послуги та сплат (за їх наявності), які виникають при його виконанні (п. 2.1 договору).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що на виконання умов договору позивач за періоди: березень-червень 2022 року, вересень 2022 року-квітень 2023 року надав, а відповідач прийняв послуги замовленої (договірної) потужності (транспортування природного газу).

Судами встановлено, що відповідач не виконав умови договору щодо оплати послуг(до моменту пред`явлення позову) за перевищення замовленої (договірної) потужності за період з березня 2022 року по червень 2022 року та з вересня 2022 по квітень 2023 року в сумі 8 414 170,86 грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 08.02.2024 закрито провадження у справі № 909/758/23 в частині позовних вимог про стягнення 8 414 170,86 грн. основної заборгованості за перевищення замовленої (договірної) потужності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору (в процесі зарахування зустрічних однорідних вимог), що не є предметом оскарження.

Доводи та вимоги апеляційної скарги зводяться до оскарження рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 1 602 785,35 грн. А тому предметом апеляційного перегляду є правильність застосування судом першої інстанції положень ст.233 ГК України та ст. 551 ЦК України щодо зменшення заявленого позивачем розміру пені на 80 %.

Під час апеляційного перегляду цієї справи, судом апеляційної інстанції не встановлено порушення норм процесуального права або неправильного застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а тому суд не реалізовує надане ч. 4 ст. 269 ГПК України право на вихід за межі доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановивши факт порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо дотримання строку оплати за перевищення замовленої потужності, місцевий господарський суд частково задоволив вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій, однак на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшив їх на 80 % від розміру заявлених до стягнення вимог, з врахуванням того, що відповідачем виконано умови договору, відповідачем вживалися заходи для виконання зобов`язання за договором, можливості негативного впливу на фінансовий стан відповідача, та відсутності негативного впливу на фінансовий стан позивача, в тому числі відсутності понесення ним збитків.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Статтею 611 ЦК України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно з нормами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно із частиною першою статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною другою статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Подібні норми також містить частина третя статті 551 ЦК України, яка визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення частини третьої статті 551 ЦК України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

За змістом правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 24.01.2023 у справі №903/165/22, зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення. Чинним законодавством не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, а суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення пені.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постанові від 14.07.2021 у справі №916/878/20, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.

Таким чином законодавством не визначено чіткого на вичерпного переліку обставин, з якими пов`язується можливість зменшення розміру неустойки.

Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2014 № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 сформував правову позицію, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Так, у постанові від 23.03.2021 у справі № 921/580/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків; об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з: інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язань; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення у виконанні зобов`язання; невідповідності розміру пені наслідкам порушення; поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки); майнового стану сторін.

Обставинами, на які сторони справи можуть посилатися при розгляді питання про зменшення неустойки, є: критичний фінансово-господарський стан суб`єкта господарювання; наявність заборгованості із заробітної плати; наявність податкового боргу; зменшення прибутку підприємства; відсутність коштів на банківських рахунках; потреба в грошових коштах для підтримання технологічного процесу виробництва; монопольне становище контрагента; стягнення 3 відсотків річних та інфляційних нарахувань; існування дебіторської заборгованості.

Аналогічна позиція викладена у постанові від 04.06.2018 у справі № 908/1453/14, від 21.01.2021 у справі № 927/704/19, від 30.03.2021 у справі 902/538/18, яка в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що в цій справі наявні підстави для зменшення розміру пені на 80%, враховуючи наступне.

1) ступінь виконання зобов`язань відповідача на час постановлення рішення зобов`язання виконано у повному обсязі, хоча із незначним простроченням;

2) на час існування у відповідача прострочення, позивач також мав перед відповідачем невиконані грошові зобов`язання зі сплати додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу, наявність яких стала підставою для зарахування зустрічних однорідних вимог;

3) позивач не зазнав значних збитків від порушення строків поставки товару, докази збитків від порушення відповідачем умов договору позивач суду не подавав;

4) пеня відповідачу нарахована за період з 21.04.2022 по 12.11.2023.

У вказаний період часу, облікова ставка НБУ складала, відповідно: 10% (з 21.04.2022 по 02.06.2022), 25% (з 03.06.2022 по 27.07.2023), 22% (з 28.07.2023 по 14.09.2023), 20% (з 15.09.2023 по 26.10.2023), 16% (з 27.10.2023 по 12.11.2023). За такого, ставка пені, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, становила відповідно 20% річних, 50% річних, 44% річних, 40% річних, 32% річних. При цьому, більшу частину періоду нарахування пені (з 03.06.2022 по 27.07.2023) ставка нарахування пені становила 50% річних, що свідчить про значний розмір відповідальності за порушення грошових зобов`язань, який більш ніж у 15 разів перевищує законодавчо встановлену ставку процентів річних за користування чужими коштами, передбачену статтею 625 ЦК України;

5) критичний майновий та фінансовий стан відповідача, який характеризується наявністю значної поточної кредиторської заборгованості відповідача, яка станом на 30.06.2023 становить 1 206 574 000 грн. (рядок 1615 балансу відповідача на 30.06.2023), а розмір непокритого збитку відповідача на цю ж дату складає 750 222 000 грн. (рядок 1420 балансу відповідача на 30.06.2023) (т.3, а.с. 50).

З доданих до позовної заяви актів звірки розрахунків (т. 2, а.с. 211-214) також підтверджується наявність у відповідача постійної заборгованості перед позивачем на суму понад 300 000 000 грн. При цьому залишок грошових коштів на банківських рахунках відповідача становить 124 351,37 грн.;

6) соціальна значущість підприємства відповідача. В період за який виникла та існувала заборгованість відповідач надавав послуги населенню з розподілу природного газу, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1109 від 09.10.2020 відноситься до об`єктів критичної інфраструктури.

Розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу (п. 35 статті 1 Закону України Про ринок природного газу). При цьому тарифи на послуги розподілу природного газу згідно з ч. 6 статті 4 зазначеного закону встановлюються регулятором - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Тобто відповідач зобов`язаний надавати послуги розподілу природного газу за тарифами, затвердженими державою, а тому обмежений у ціноутворенні своїх послуг, відповідно розмір його доходів, а отже майновий та фінансовий стан залежить від рішень регулятора.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що стягнення суми штрафних санкцій в значному розмірі може негативно вплинути на майновий стан відповідача та загрожувати виконанню відповідачем інших договорів.

За змістом правових висновків викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 в справі № 902/417/18 (12-79гс19) не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.

Таким чином апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про наявність обставин для зменшення розміру пені на 80%.

Апеляційний господарський суд зазначає, що апелянтом не спростовано зазначених вище обставин щодо зменшення розміру неустойки.

Спростовуючи посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано, що прострочення виконання зобов`язань має наслідком порушення майнових інтересів позивача, шкодить його діловій репутації колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (постанова Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №902/855/18).

Також, апеляційний господарський суд зазначає, що стягнення з відповідача суми пені (в розмірі 400 696,34 грн.) компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем строків сплати боргу, стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі не є співмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

При цьому, судами враховано, що чинним законодавством не врегульований граничний розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із приписами ст.86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обсяг відповідальності, встановленої кредитором до боржника є непропорційним наслідкам правопорушення, несправедливим та невиправдано обтяжливим.

Зменшення пені на 80%, до 400 696,34 грн., з урахуванням обставин справи, відповідає вимогам чинного законодавства України, враховує виняткові обставини діяльності відповідача, наслідки порушення зобов`язання та невідповідність розміру заявленої до стягнення пені таким наслідкам, є адекватною мірою відповідальності за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань, забезпечує дотримання балансу між інтересами кредитора і боржника, стимулює боржника до належного виконання зобов`язань, а також не допускає використання пені, як інструменту отримання безпідставних доходів кредитора в зобов`язанні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції враховано всі вище перелічені обставини, а тому частково задоволено вимоги позивача і даний висновок суду є обгрунтованим.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду та зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області прийняте з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу відповідають фактичним обставинам по справі, а тому апеляційний суд враховує їх як обґрунтовані.

Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" б/н від 16.02.2024 підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 28 850,14 грн., який сплачений згідно з платіжною інструкцією за № 226130 від 15.02.2024.

Керуючись ст.ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" б/н від 16.02.2024 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08.02.2024 у справі № 909/758/23 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 28 850,14 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови складено 29.03.2024