РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.03.2024Справа № 910/18990/23
За позовом Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради

до фізичної особи-підприємця Голованової Ельвіри Євгенівни

про стягнення 6 340, 53 грн

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Голованової Ельвіри Євгенівни (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 6 340, 53 грн, з яких: 3 731, 73 грн основний борг, 378, 75 грн пеня, 559, 78 грн штраф, 360, 88 грн 3% річних та 1 309, 39грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України та ст. 193, 218, 229 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором № 693/19 тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу від 04.03.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2023 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

26.12.2023 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

26.01.2023 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшла виписка банку про рух коштів між позивачем та відповідачем та письмове підтвердження, що ціна позову не змінилась.

27.02.2024 від відповідача надійшов відзив, в якому остання заперечує проти задоволення позовних вимог, з посиланням на те, що на її електронну адресу надійшов розрахунок позивача № 1855 від 15.02.2022 на суму 4 676, 83 грн, який додано до відзиву. Вказує, що на виконання даного розрахунку, 22.02.2024 відповідач здійснила оплату в сумі 4 676, 83 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 239 від 22.02.2024.

07.03.2024 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, разом з випискою з банку про рух коштів між позивачем та відповідачем, із якої вбачається, що 22.02.2024 на рахунок позивача надійшла оплата від відповідача в сумі 4 674, 83 грн, а 05.03.2024 - в сумі 256, 25 грн, у зв`язку з чим, позивач просить зменшити розмір позовних вимог.

Суд, розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог приходить до висновку про залишення її без розгляду, з огляду на таке.

Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У той же час, ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що Господарським судом міста Києва було розпочато розгляд справи № 910/18990/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) згідно ухвали від 27.12.2023, то розгляд даної справи по суті почався з 26.12.2023.

У свою чергу, позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог 07.03.2024 (дата здачі до поштового відділення), тобто після початку розгляду справи по суті, а отже таку заяву подано з порушенням визначеного процесуальним законом строку.

Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись наведеними нормами, суд приходить до висновку про необхідність залишення заяви позивача про зменшення позовних вимог без розгляду, в зв`язку з пропуском встановленого п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України строку для подання такої заяви.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.03.2020 між позивачем (надалі - робочий орган) та відповідачем (надалі -рекламорозповсюджувач) укладено договір № 693/19 тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу (надалі - договір), у відповідності до п. 1.1 якого, за цим договором на підставі відповідного наказу робочого органу про встановлення пріоритету на місце для розміщення рекламного засобу, дозволу на розміщення зовнішньої реклами, наданого на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської рада (Київської міської державної адміністрації), рекламорозповсюджувачеві надається право тимчасового платного користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, виключно для розміщення та експлуатації рекламного засобу (далі - право тимчасово користування).

Відповідно до п. 1.2. договору, рекламорозповсюджувач зобов`язується прийняти в платне користування місце та користуватись наданим йому місцем добросовісно та розумно відповідно до загальних вимог законодавства України, правил щодо благоустрою населених пунктів, умов цього договору та Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.02.2019 № 207, зареєстрованого в Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві 25.02.2019 за № 34/2211 (далі - Порядок), своєчасно та у повному обсязі відповідно до договору здійснювати оплату за тимчасове користування місцем, сумлінно виконувати усі свої обов`язки за цим договором, самостійно нести відповідальність за технічний стан рекламного засобу (далі - РЗ), порушення вимог техніки безпеки під час розташування та експлуатації РЗ, утримання місця у належному санітарному стані відповідно до законодавства.

Пунктом 1.3. договору визначено, що надання права тимчасового користування місцем за цим договором є правом користування чужим майном і не передбачає надання будь-якого майна у володіння чи розпорядження, не підлягає відчуженню, та може бути припинене за рішенням суду на вимогу власника чи уповноваженої ним особи (балансоутримувача) місця за наявності обставин, які мають істотне значення, в тому числі якщо право користування перешкоджає використанню майна за його цільовим призначенням.

Згідно з п. 5.2.3. договору рекламорозповсюджувач зобов`язаний не пізніше 20 числа поточного місяця, отримувати та сплачувати рахунки за тимчасове користування місцем, у тому числі у разі встановлення/продовження пріоритету.

У пунктах 6.1. та 6.2. договору сторони домовились, що ціною цього договору є плата за тимчасове користування, розмір якої відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України визначається та розраховується на підставі рішень Київської міської ради або розпоряджень її виконавчого органу залежно від встановлених за рекламорозповсюджувачем пріоритетів та наданих дозволів, вказаних у відповідних адресних переліках. Плата за тимчасове користування місцем нараховується, зараховується та використовується робочим органом в порядку визначеному рішеннями Київської міської ради або її виконавчого органу.

Підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцями та внесення рекламорозповсюджувачем відповідної плати є рішення робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу, інші юридичні факти відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (п. 6.3. договору).

У пункті 6.4. договору зазначено, що плата щомісячно перераховується рекламорозповсюджувачем то бюджету міста Києва відповідно до умов договору. У разі прострочення термінів сплат, визначених договором, розмір несплаченої суми плат коригується з урахуванням штрафів, пені та індексу інфляції відповідно до умов договору та законодавства.

Відповідно до п. 6.5. договору, рекламорозповсюджувач не звільняється від плати при відсутності РЗ на місці щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято рішення про надання/продовження дозволу.

За змістом п. 6.6. договору плата нараховується з дати прийняття рішення про встановлення пріоритету, надання дозволу. При продовженні строку дії пріоритету, продовженні строку дії дозволу плата нараховується з дати, з якої продовжено строк дії пріоритету або дозволу.

Згідно із п. 6.8. договору плата за тимчасове користування місцем нараховується: до дати закінчення строку дії дозволу; до дати прийняття розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про анулювання дозволу - у разі звернення рекламорозповсюджувача із заявою про анулювання дозволу; до дати прийняття розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про відмову у продовженні строку дії дозволу (у випадку коли таке розпорядження прийняте після закінчення строку дії дозволу) - у разі звернення рекламорозповсюджувача із заявою про продовження дозволу.

У разі нездійснення рекламорозповсюджувачем демонтажу РЗ відповідно до п. 5.2.7 Договору після закінчення строку дії дозволу плата нараховується за весь час фактичного користування рекламорозповсюджувачем місцем до моменту здійснення демонтажу та складання відповідного акту обстеження місця розташування РЗ робочим органом або КП «Київреклама».

Згідно з п. 6.13. та п. 6.14. договору розрахунковим періодом надання місця у тимчасове користування та нарахування плати за тимчасове користування місцем є календарний місяць. Плата за тимчасове користування місцем, штрафні санкції за прострочення здійснення платежів нараховуються робочим органом щомісячно та переказуються рекламорозповсюджувачем не пізніше 20-го числа поточного місяця, виключно на казначейський рахунок для зарахування до цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва в розмірах, зазначених у рахунках. Факт неотримання рахунку не звільняє рекламорозповсюджувача від здійснення плати.

У п. 6.15. договору зазначено, що акт користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу до договору із наведеним в ньому розрахунком плати за тимчасове користування місцем підтверджує факт тимчасового користування місцем у відповідному розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 6.16. договору, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:

1) у першу чергу - основна сума боргу;

2) у другу чергу - пеня та штрафи.

Пунктом 7.2. договору визначено право робочого органу застосовувати до рекламорозповсюджувача штрафні санкції у вигляді пені за несвоєчасне або неповне внесення платежів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Пунктом 7.3. договору визначено, що робочий орган має право додатково нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за тимчасове користування, що складає більше 1 місяця - штраф у розмірі 15 відсотків простроченої суми.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє щодо кожного місця розміщення РЗ протягом строку дії встановленого пріоритету та/або дозволу, а також протягом строку фактичного користування місцем. Припинення пріоритету або дозволу щодо окремого місця для розміщення РЗ у разі наявності у рекламорозповсюджувача інших чинних пріоритетів та/або дозволів не тягне за собою припинення цього договору в цілому. Цей договір припиняється внаслідок: анулювання (припинення) усіх дозволів, наданих рекламорозповсюджувачу, втрати (скасування) пріоритету на місце розміщення РЗ, у разі, якщо на інші місця пріоритет надано не було; не переоформлення дозволу у встановлених законодавством випадках та порядку; в інших випадках, передбачених цим договором та чинним законодавством. Закінчення строку дії договору, його припинення, розірвання, відмова від договору не звільняє рекламорозповсюджувача від виконання обов`язків, що залишилися невиконані ним протягом строку дії договору, в тому числі зобов`язання зі сплати заборгованості та заходів відповідальності, визначених договором. Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України умови договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладення або настання змін правовідносин під час його дії (п. 8.1. - 8.4. договору).

Відповідно до адресного переліку № 1 від 04.03.2020 (додаток № 1 до договору) відповідачу було надано право тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва для розміщення рекламних засобів на підставі дозволу № 71075-19 у період з 08.04.2019 по 07.04.2024 за адресою: Шевченківський район, вулиця Пушкінська, будинок 20-а, приміщення 61, з розміром плати за місяць - 512, 50 грн.

У пункті 3 вказаного вище адресного переліку передбачено, що права та обов`язки, передбачені умовами договору та цим адресним переліком, застосовуються до відносин сторін, які виникли до їх підписання, з 01.07.2019, в порядку передбаченому ч. 3 ст. 631 Цивільного Кодексу України.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки на загальну суму 7 687, 50 грн: № 42282 від 15.12.2020 на суму 512, 50 грн, № 44411 від 14.01.2021 на суму 512, 50 грн, № 46352 від 09.02.2021 на суму 512, 50 грн, № 48142 від 10.03.2021 на суму 512, 50 грн, № 49939 від 09.04.2021 на суму 512, 50 грн, № 57365 від 13.05.2021 на суму 512, 50 грн, № 60549 від 11.06.2021 на суму 512, 50 грн, № 63509 від 13.07.2021 на суму 512, 50 грн, № 66587 від 09.08.2021 на суму 512, 50 грн, № 69889 від 14.09.2021 на суму 512, 50 грн, № 72568 від 11.10.2021 на суму 512, 50 грн, № 76396 від 11.11.2021 на суму 512, 50 грн, № 79942 від 13.12.2021 на суму 512, 50 грн, № 82883 від 14.01.2022 на суму 512, 50 грн, № 85582 від 15.02.2022 на суму 512, 50 грн.

Також позивачем здійснено розрахунки коригувань: № 42283 від 15.12.2020 на суму - 256, 25 грн, № 52064 від 19.04.2021 до рахунку № 44411 від 14.01.2021 на суму - 256, 25 грн, № 50652 від 19.04.2021 до рахунку № 49939 від 09.04.2021 на суму - 256, 25 грн, № 53524 від 19.04.2021 до рахунку № 46352 від 09.02.2021 на суму - 256, 25 грн, № 55142 від 19.04.2021 до рахунку № 48142 від 10.03.2021 на суму - 256, 25 грн, № 57366 від 13.05.2021 на суму - 256, 25 грн, № 60550 від 11.06.2021 на суму - 256, 25 грн, № 63510 від 13.07.2021 на суму - 256, 25 грн, № 66588 від 09.08.2021 на суму - 256, 25 грн, № 69891 від 14.09.2021 на суму - 256, 25 грн, № 72569 від 11.10.2021 на суму - 256, 25 грн, № 76397 від 11.11.2021 на суму - 256, 25 грн, № 79942 від 13.12.2021 на суму - 256, 25 грн, № 82884 від 14.01.2022 на суму - 153, 75 грн, № 85583 від 15.02.2022 на суму - 153, 75 грн, № 87055 від 15.02.2022 на суму - 64, 06 грн, всього на суму 3 702, 81 грн.

Крім цього, позивач зазначає, що ним направлено відповідачу претензію-вимогу за № 076-1205 від 26.08.2022, в якій позивач просив сплатити заборгованість у розмірі 4 164, 33 грн (3 731, 73 грн основного боргу + 432, 60 штраф та пеня), однак доказів направлення такої претензії матеріали справи не містять та позивачем суду не надано.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором у частині своєчасної та повної оплати за тимчасове користування місцем за період з 01.12.2020 по 28.02.2022, з огляду на що, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 731, 73 грн основного боргу, 378, 75 грн пені, 559, 78 грн штрафу, 360, 88 грн 3% річних та 1 309, 39 грн інфляційних втрат.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що договір є договором найму майнових прав, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст.173, 174, 175, 283, 284, 285, 286 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509, 759, 793, 797 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Зважаючи на закріплену в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину та відсутність жодних доказів оспорення дійсності договору, в суду відсутні підстави для надання правової оцінки правомірності укладеного сторонами правочину.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.2003, визначено, що плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою). При цьому площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0, 5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу. Для неназемного та недахового рекламного засобу площа місця дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 795 Цивільного кодексу України передбачено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Підписаним та скріпленим печатками сторін адресним переліком № 1 (додаток № 1 до договору) підтверджується передання позивачем відповідачу у тимчасове користування місця, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу згідно адреси визначеної у дозволі, що наведена судом вище.

За приписами частини 2 статті 795 Цивільного кодексу України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Матеріали справи не містять доказів повернення (відповідного акту) відповідачем позивачу спірного майна з користування, тому суд приходить до висновку, що матеріали справи свідчать про здійснення користування відповідачем місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу у період з 01.12.2020 по 28.02.2022.

Приписами ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України).

Відповідно до адресного переліку № 1 від 04.03.2020, який є невід`ємною частиною договору, рекламорозповсюджувачу надано право тимчасового користування місцем, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу, а саме: спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), розміри 0.800х0.430, за адресою: Шевченківський район, вулиця Пушкінська, будинок 20-А, приміщення 61, розмір плати за місяць по 512, 50 грн, на період дії дозволу з 08.04.2019 по 07.04.2024.

Позивачем до позовної заяви долучено виставлені відповідачу помісячно рахунки на оплату за спірний період, а також розрахунки коригування до зазначених рахунків.

За розрахунками Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відповідач повинен сплатити за користування місцем за дозволом № 71075-19 у період з 01.12.2020 по 28.02.2022 плату в загальному розмірі 3 984, 69 грн.

У матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача заперечень з приводу здійсненого позивачем розрахунку плати за користування місцем за спірний період. Доказів того, що сторонами додатковими угодами було розірвано договір в частині місця, наданого для розміщення рекламного засобу, щодо розміщення якого наданий дозвіл № 71075-19 матеріали справи не містять.

Позивач вказує, що відповідач сплатив 252, 96 грн, у зв`язку з чим, сума боргу складає 3 731, 73 грн (3 984, 69 грн - 252, 96 грн). Проте, на підтвердження такої оплати позивачем доказів не надано, але, з урахуванням того, що відповідач не заперечує, суд приймає до уваги оплату в сумі 252, 96 грн, яка вказана в довідці про стан розрахунків між позивачем та відповідачем за період з 01.12.2020 по 15.11.2023 (а.с. - 21).

Приписами ч. 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача обов`язку оплатити за користування в період з грудня 2020 року по лютий 2022 року орендованим згідно договору місцем за дозволом № 71075-19 в загальному розмірі 3 731, 73 грн (3 984, 69 грн - 252, 96 грн).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з пунктом 5.2.3. договору рекламорозповсюджувач зобов`язаний не пізніше 20 числа поточного місяця, отримувати та сплачувати рахунки за тимчасове користування місцем, у тому числі у разі встановлення/продовження пріоритету.

Приписами статті 251 Цивільного кодексу України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Отже сторонами в п. 5.2.3. договору погоджено термін виконання зобов`язання із оплат не пізніше 20 числа поточного місяця.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

Отже, у відповідності до приписів ст. 253, 254 Цивільного кодексу України та пункту 5.2.3. договору відповідач повинен був сплачувати позивачу плату за користування місцем протягом спірного періоду наступним чином:

- за грудень 2020 року до 21.12.2020 включно;

- за січень 2021 року до 20.01.2021 включно;

- за лютий 2021 року до 22.02.2021 включно;

- за березень 2021 року до 22.03.2021 включно;

- за квітень 2021 року до 20.04.2021 включно;

- за травень 2021 року до 20.05.2021 включно;

- за червень 2021 року до 22.06.2021 включно;

- за липень 2021 року до 20.07.2021 включно;

- за серпень 2021 року до 20.08.2021 включно;

- за вересень 2021 року до 20.09.2021 включно;

- за жовтень 2021 року до 20.10.2021 включно;

- за листопад 2021 року до 22.11.2021 включно;

- за грудень 2021 року до 20.12.2021 включно;

- за січень 2022 року до 20.01.2022 включно;

- за лютий 2022 року до 21.02.2022 включно.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи визначений в пункті 5.2.3. договору строк внесення плати за користування місцем, суд приходить до висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання своїх грошових зобов`язань за договором.

Отже, матеріалами справи підтверджено, а відповідачем, в свою чергу, не спростовано, що в період з 01.12.2020 по 28.02.2022 позивач надав відповідачу в тимчасове користування місце, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу за адресою: Шевченківський район, вулиця Пушкінська, будинок 20-а, приміщення 61 на загальну суму 3 731, 73 грн.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 378, 75 грн пені за загальний період з 21.09.2020 по 20.07.2021 та 559, 78 грн штрафу за загальний період з 20.12.2020 по 15.11.2023.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності і в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 2 ст. 232 Господарського кодексу України).

За змістом наведених норм можна зробити висновок про те, що особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконаним. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, обмежується правила ч. 2 ст. 232 Господарського кодексу України, якщо інше не встановлено договором. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Пеню належить рахувати з наступного дня після дати, в яку зобов`язання мало бути виконано (з урахуванням святкових, вихідних та неробочих днів), і по переддень фактичного виконання грошового зобов`язання, або по відповідний день через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, але в межах періоду, визначеного позивачем.

Пунктом 6.14. договору передбачено, що плата за тимчасове користування місцем, штрафні санкції за прострочення здійснення платежів нараховується робочим органом щомісячно та переказуються рекламоросповсюджуввачем не пізніше 20-го числа поточного місяця. Факт неотримання рахунку не звільняє рекламорозповсюджувача від здійснення плати.

Відповідно до п. 7.2. договору робочий орган застосовує до рекламорозповсюджувача штрафні санкції у вигляді пені за несвоєчасне або неповне внесення платежів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за загальний період з 21.09.2020 по 20.07.2021 в розмірі 378, 75 грн, суд зазначає, що він виконаний невірно, оскільки позивачем при розрахунку пені визначено суми, які не відповідають розрахунку боргу та рахункам, що містяться в матеріалах справи, а також періоди не відповідають умовам договору, а тому судом здійснено власний розрахунок пені за кожен місяць окремо, обмежуючись сумами та періодами заявленим позивачем, а саме:

Місяць, рікПеріод нарахуванняСума боргу (грн)Пеня (грн)
Грудень 202022.12.2020 - 21.06.20213, 290, 22
Січень 202121.01.2021 - 20.07.2021256, 2517, 57
Лютий 202123.02.2021 - 20.07.2021256, 2514, 79
Березень 202123.03.2021 - 20.07.2021256, 2512, 30
Квітень 202121.04.2021 - 20.07.2021256, 259, 58
Травень 202121.05.2021 - 20.07.2021256, 256, 42
Червень 202123.06.2021 - 20.07.2021256, 252, 95
Всього: 63, 83
Отже, за розрахунком суду розмір пені за період з 22.12.2020 по 20.07.2021 складає 63, 83 грн.

Також згідно з п. 7.3. договору робочий орган має право додатково нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за тимчасове користування, що складає більше 1 (одного) місяця, штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) відсотків простроченої суми.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 15 % штрафу в розмірі 559, 78 грн, судом встановлено, що він є арифметично невірним, адже за розрахунком суду, розмір 15 % штрафу за наявною заборгованістю складає 559, 76 грн.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 360, 88 грн 3% річних за загальний період з 21.12.2020 по 20.08.2022 та 1 309, 39 грн інфляційних втрат за загальний період з січня 2021 року по серпень 2022 року.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Перевіривши розрахунок 3 % річних наданий позивачем у розмірі 360, 88 грн за загальний період з 21.12.2020 по 20.08.2022 та інфляційних втрат у сумі 1 309, 39 грн за загальний період з січня 2021 року по серпень 2022 року, судом встановлено, що позивачем, зокрема, невірно в розрахунку 3 % річних визначено відсоток прострочення зобов`язання, а також не було враховано приписів ст. 253, ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України (щодо того, що перебіг строку починається з наступного дня від настання певної дати/події), в зв`язку з чим невірно визначено дати, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань зі сплати коштів за користування майном, у зв`язку з чим, судом здійснено власний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасну сплату, при цьому, обмежуючись періодами та сумами, визначеними позивачем, а саме наступним чином:

Місяць, рікПеріод нарахуванняСума боргу (грн)3% річних (грн)Інфляційні втрати (грн)
Грудень 202022.12.2020 - 20.06.20213, 290, 050, 21
Січень 202121.01.2021 - 20.07.2021256, 253, 8113, 06
Лютий 202123.02.2021 - 20.08.2021256, 253, 779, 86
Березень 202123.03.2021 - 20.09.2021256, 253, 838, 55
Квітень 202121.04.2021 - 20.10.2021256, 253, 859, 07
Травень 202121.05.2021 - 20.11.2021256, 253, 887, 76
Червень 202123.06.2021 - 20.12.2021256, 253, 818, 82
Липень 202121.07.2021 - 20.01.2022256, 253, 8812, 00
Серпень 202121.08.2021 - 20.02.2022256, 253, 8816, 83
Вересень 202121.09.2021 - 20.03.2022256, 253, 8125, 74
Жовтень 202121.10.2021 - 20.04.2022256, 253, 8331, 89
Листопад 202123.11.2021 - 20.05.2022256, 253, 7737, 32
Грудень 202121.12.2021 - 20.06.2022256, 253, 8344, 61
Січень 202221.01.2022 - 20.07.2022358, 755, 3459, 97
Лютий 202222.02.2022 - 20.08.2022294, 694, 3647, 57
Всього: 55, 70333, 26
Отже, за розрахунком суду розмір 3 % річних за загальний період з 22.12.2020 по 20.08.2022 складає 55, 70 грн, а розмір інфляційних втрат за загальний період з січня 2021 року по серпень 2022 року - 333, 26 грн.

Одночасно, судом встановлено, що після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження в даній справі (27.12.2023) відповідачем було сплачено суму грошових коштів у загальному розмірі 4 933, 08 грн, а саме: 22.02.2024 сплачено 4 676, 83 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 239 від 22.02.2024 та 05.03.2024 сплачено 256, 25 грн, що підтверджується випискою з банку про рух коштів між позивачем та відповідачем.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

При цьому, судом враховується, що відповідно до п. 6.16. договору, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:

1) у першу чергу - основна сума боргу;

2) у другу чергу - пеня та штрафи.

Так як позивачем було сплачено 4 933, 08 грн, то вказана сума грошових коштів, з урахуванням п. 6.16. договору, повинна зараховуватись в порядку черговості:

1) 4 933, 08 грн сума оплати - 3 731, 73 грн основного боргу = 1 201, 35 грн залишок;

2) 1 201, 35 грн залишку - 63, 83 пені = 1 137, 52 грн залишок;

3) 1 137, 52 грн залишку - 559, 76 грн 15 % штрафу = 577, 76 грн залишок;

4) 577, 76 грн залишку - 55, 70 грн 3% річних = 522, 06 грн залишок;

5) 522, 06 грн залишку - 333, 26 грн інфляційних втрат = 188, 80 грн залишок (сума переплати станом на момент розгляду справи).

З урахуванням викладеного вище, відповідачем у повному обсязі була сплачена сума основного боргу в розмірі 3 731, 73 грн, 63, 83 грн пені, 559, 76 грн 15 % штрафу, 55, 70 грн 3% річних та 333, 26 грн інфляційних втрат, які заявлені до стягнення та на які має право позивач за розрахунком суду.

Отже, враховуючи, що предмет спору (стягнення суми основного боргу в розмірі 3 731, 73 грн, 63, 83 грн пені, 559, 76 грн 15 % штрафу, 55, 70 грн 3% річних та 333, 26 грн інфляційних втрат) припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду, суд дійшов висновку про закриття провадження в справі № 910/18990/23 в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу в розмірі 3 731, 73 грн, 63, 83 грн пені, 559, 76 грн 15 % штрафу, 55, 70 грн 3% річних та 333, 26 грн інфляційних втрат за договором № 693/19 тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, тобто в зв`язку з відсутністю предмета спору.

У іншій частині позовні вимоги про стягнення 314, 92 грн пені, 0, 02 грн штрафу, 305, 18 грн 3% річних та 976, 13 грн інфляційних втрат задоволенню не підлягають, з підстав наведених вище.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, суд прийшов до висновку про закриття провадження в справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 3 731, 73 грн, 63, 83 грн пені, 559, 76 грн 15 % штрафу, 55, 70 грн 3% річних та 333, 26 грн інфляційних втрат та про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 314, 92 грн пені, 0, 02 грн штрафу, 305, 18 грн 3% річних та 976, 13 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, враховуючи, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, які полягали в несвоєчасному виконанні грошового зобов`язання відповідно до умов договору за користування місцем, що перебуває у комунальній власності, суд покладає на останню судові витрати по сплаті судового збору в повному обсязі.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження в справі в частині позовних вимог про стягнення з фізичної особи-підприємця Голованової Ельвіри Євгенівни суми основного боргу в розмірі 3 731, 73 грн, 63, 83 грн пені, 559, 76 грн 15 % штрафу, 55, 70 грн 3% річних та 333, 26 грн інфляційних втрат за договором № 693/19 тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу.

2. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Голованової Ельвіри Євгенівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36, ідентифікаційний код 41348526) 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А. Карабань