ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2024 р. Справа№ 910/14379/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко А.І.

за участю секретаря судового засідання Горда В.В.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 21.03.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 06.09.2023 (повний текст складено та підписано 19.09.2023)

у справі №910/14379/22 (суддя О.В. Нечай)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл"

до Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування"

про стягнення 58 604 646,38 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" (далі - відповідач) про стягнення 41 411 811,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № 6578-НГД на виконання робіт з буріння свердловин від 12.11.2021.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" заборгованість в розмірі 36 622 713 грн 37 коп., переоцінку вартості виконаних робіт в сумі 13 691 708 грн 86 коп., пеню в розмірі 6 162 493 грн 25 коп., 3% річних в розмірі 572 275 грн 66 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 855 737 грн 87 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 45 217 грн 15 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 23 331,83 грн та на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1 232,85 грн покладено на позивача.

Заяву Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" про відстрочення виконання рішення задоволено частково. Відстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/14379/22 до 06.03.2024. В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/14379/22 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат по акту виконаних робіт № 4 в розмірі 896 261,94 грн та по акту виконаних робіт № 5 в розмірі 500 476,98 грн та прийняти у цій частині нове рішення про задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення в частині незадоволених позовних вимог прийняте місцевим судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та неправильному застосуванні норм матеріального права. При цьому скаржник стверджував, що до даних правовідносин слід було застосувати приписи викладені в постанові Верховного Суду від 29.04.2021 по справі №910/11077/20.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 28.09.2023 апеляційну скаргу у справі №910/14379/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2023 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху справи.

Також не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2023, Приватне акціонерне товариство "Нафтогазвидобування" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/14379/22 в частині стягнення пені у розмірі 6 162 493,25 грн та 3% річних у розмірі 572 275,66 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПрАТ "Нафтогазвидобування" пеню у розмірі 1,00 грн, а в задоволенні вимог про стягнення 3% річних у розмірі 572 275,66 грн - відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення місцевого суду в оскаржуваній апелянтом частині ухвалено судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування правових позицій Верховного Суду. Апелянт стверджує про наявність виключних обставин для зменшення розміру пені, в обґрунтування чого зазначає, що порушення ним договірних зобов`язань мало місце фактично після початку військової агресії Російської Федерації, а пеня була нарахована за період введення воєнного стану в Україні; у той же час, у період з 29.05.2022 по 03.06.2022 на території всіх об`єктів відповідача, де виконуються роботи/знаходиться обладнання позивача, було проведено обшуки з вилученням обладнання позивача, що підтверджується протоколами обшуків від 29.05.2022, 31.05.2022, 02.06.2022, 03.06.2022; також відповідачем було укладено договори з третіми особами щодо забезпечення відповідних сервісів, які є необхідними для продовження процесу буріння позивачем свердловин за договором, внаслідок чого відповідач поніс додаткові витрати у розмірі 23 806 646,14 грн, що не заперечувалось позивачем; за наведених обставин в сукупності, на думку апелянта, наявні обґрунтовані підстави для зменшення розміру пені до 1,00 грн. Також скаржник зазначив про безпідставність нарахування місцевим судом 3% річних у розмірі 572 275,66 грн, посилаючи на те, що приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 17.10.2023 апеляційну скаргу у справі №910/14379/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Козир Т.П.

26.10.2023 матеріали справи №910/14379/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/14379/22 та призначено судове засідання на 12.12.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2023 поновлено Приватному акціонерному товариству "Нафтогазвидобування"строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/14379/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/14379/22. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/14379/22 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/14379/22 призначено до спільного розгляду з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/14379/22 та призначено судове засідання на 12.12.2023.

Через підсистему "Електронний суд" 17.11.2023 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

На адресу Північного апеляційного господарського суду 20.11.2023 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування", в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішеня місцевого суду в оскаржуваній частині - без змін.

Через підсистему "Електронний суд" 23.11.2023 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив доводи викладені в ній, просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" залишити без задоволення, а рішення місцевого суду в оскаржуваній частині - без змін.

Розгляд справи відкладався.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2024, у зв`язку з перебуванням судді Козир Т.П. у відпустці та перебування судді Кравчука Г.А. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/14379/22.

Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2024, справу №910/14379/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий), судді: Тарасенко К.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2024 суд ухвалив здійснювати розгляд апеляційних скарг Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/14379/22 спочатку колегією суддів у складі: Коробенка Г.П. (головуючий, доповідач), Тищенко А.І., Тарасенко К.В., яка визначена протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2024. Розгляд апеляційних скарг призначено на 21.03.2024.

У судове засідання 21.03.2024 з`явились представники сторін та надали пояснення по справі.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та надані сторонами пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи слідує та встановлено судом, що 12.11.2021 між Приватним акціонерним товариством "Нафтогазвидобування" (компанія) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (підрядник) було укладено Договір № 6578-НГД на виконання робіт з буріння свердловини (далі - Договір), згідно зі ст. 1.4 якого компанія доручає підряднику, а підрядник приймає на себе зобов`язання виконати роботи з буріння свердловини встановленої компанією глибини, спуск колон/хвостовика та їх кріплення, випробування на герметичність, випробування закінченої бурінням свердловини на ліцензійній ділянці та виконання усіх допоміжних робіт та надання послуг, відповідно до умов цього Договору та індивідуального проекту на буріння, а компанія зобов`язується провести оплату виконаних робіт згідно умов Договору.

Згідно вимог компанії, підрядник має пробурити Свердловину № 81 Семиренківського родовища в межах відповідної ліцензійної ділянки (п. 2.3.1 ст. 2.3 Договору).

Статтею 10.1 Договору визначено, що стосовно робіт, оплачуваних за сервісними ставками (Додаток F), протягом 5 календарних днів після останнього календарного дня кожного звітного місяця підрядник надає компанії підписаний підрядником Акт виконаних робіт (Додаток O) в 2-х примірниках разом з необхідними підтверджуючими добовими рапортами, копіями первинних документів по фактично понесених витратах, які відшкодовуються компанією на всі добові суми, включені підрядником за виконану роботу, і витрати, фактично понесені ним протягом звітного календарного місяця і не включені в сервісні ставки, коли виконувалися роботи відповідно до умов цього Договору.

Усі документи, які надаються разом з Актом виконаних робіт, оплачуваних за сервісними ставками, надаються підрядником за адресою: 36000, м. Полтава, вул. Стрітенська, 36. Для прискорення документообігу сторони допускають обмін документами з застосуванням засобів електронного зв`язку (факс, електронна пошта) на адреси сторін, зазначені в цьому Договорі. Сторони визнають юридичну силу документів, відправлених (отриманих) за допомогою засобів електронного зв`язку на адреси сторін, зазначені в Договорі, за умови подальшого направлення їх оригіналів протягом 3-х робочих днів від дати їх передачі засобами електронного зв`язку.

Компанія протягом 15 календарних днів з моменту отримання підписаного підрядником Акту виконаних робіт від підрядника при відсутності зауважень та/чи заперечень підписує його і передає підряднику. При наявності заперечень та/або зауважень компанія письмово повідомляє підрядника про такі заперечення та/або зауваження протягом 10 календарних днів з моменту отримання Акту виконаних робіт.

При отриманні від компанії мотивованих заперечень та/або зауважень до Акту виконаних робіт підрядник протягом 3 робочих днів зобов`язаний усунути зазначені компанією заперечення та/або зауваження та у визначений термін повторно направити Акт виконаних робіт на адресу компанії.

Компанія протягом 3 робочих днів з моменту повторного отримання Акту виконаних робіт при відсутності заперечень та/або зауважень підписує його і передає підряднику.

У разі не направлення мотивованих заперечень та/або зауважень або непідписання Акту виконаних робіт у встановлені терміни, передбачені статтею 10.1 Договору, Акт виконаних робіт вважається підписаним обома сторонами і підлягає оплаті в порядку, встановленому цим Договором. У зазначеному випадку датою оформлення Акта виконаних робіт вважається наступний календарний день з дати закінчення необхідного терміну надання мотивованих заперечень та/або зауважень або підписання Акту виконаних робіт стороною.

Згідно зі ст. 10.2 Договору всі платежі повинні бути сплачені підрядником виключно в українських гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на дату здійснення платежу.

В пунктах 4.1 - 4.4 Додатку F до Договору сторони визначили розмір ставок, тарифів і цін в гривнях, вказавши еквівалент в доларах США. Грошовий еквівалент ставок, тарифів і цін в доларах США визначений відповідно до офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України на 12.11.2021 (26,1022 грн за один долар США).

У п. В ст. 10.2 Договору визначено, що оплати за визначеними цим Договором чинними сервісними ставками (Додаток F) проводяться впродовж 30 календарних днів з моменту підписання обома сторонами Акту виконання робіт щодо відповідного об`єму в порядку, передбаченому статтею 10.1 Договору, та після отримання від підрядника відповідного рахунку-фактури.

Відповідно до п. Е ст. 10.2 Договору вартість виконаних робіт, розрахована згідно з п.п. A - D ст. 10.2 Договору, повинна бути скоригована компанією самостійно при проведенні оплати за відповідним Актом виконання робіт шляхом перерахунку за такою формулою на дату оплати:

S1 = (A1/A0)*S0, де

S1 - вартість робіт, що розрахована згідно з п.п. A - D ст. 10.2 Договору, на дату оплати;

A1 - офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України на дату оплати;

A0 - офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України на дату закінчення робіт у звітному періоді, вказану в Акті виконаних робіт;

S0 - вартість робіт, що розрахована згідно з п.п. A - D ст. 10.2 Договору, вказана в Акті виконаних робіт.

Пунктом 8 Додатку I до Договору передбачено, що за кожен день прострочення оплати виконаних робіт та (або) інших платежів, передбачених Договором, компанія сплачує підряднику пеню в розмірі денної подвійної облікової ставки, встановленої Національним банком України, що діє у періоді, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості, що утворилася на останній день терміну сплати відповідно до умов цього Договору з урахуванням перерахунку за курсом Національного банку України на останній день строку оплати.

Відповідно до ст. 9.9 Договору підрядник зобов`язаний самостійно забезпечити бурову установку і обладнання підрядника дизельним паливом для виконання робіт за Договором. Компанія відшкодовує підряднику понесені витрати на покупку дизельного палива, розраховані відповідно до даного пункту Договору.

Пунктами А, B статті 9.9 Договору визначено, що обсяг витраченого палива відповідно до показників, знятих з встановлених датчиків витрати палива в строк з 0 до 24 годин за добу, що пройшла, фіксується підрядником в добовому рапорті та включається до переліку витрат, понесених підрядником протягом календарного місяця і визначених в Акті виконаних робіт за вартістю, розрахованою згідно даного пункту Договору. Оплаті підлягає:

іі) при дії (застосуванні) операційного тарифу підлягає обсяг палива, фактично витрачений підрядником при виконанні робіт;

ііі) при дії (застосуванні) інших сервісних ставок підлягає обсяг палива, фактично витрачених підрядником при виконанні робіт, але не більше ніж в обсягах, зазначених в таблиці 3 розділу 4 додатка F;

іііі) в разі неналежної роботи датчиків витрати палива на свердловині або їх відсутності компанія має право оплатити підряднику тільки 50% від заявлених підрядником обсягів палива, витраченого під час виконання робіт і розрахованого згідно п.п. іі) - ііі) даного пункту;

ііііі) загальний обсяг витраченого палива, що підлягає компенсації з боку компанії, розрахований відповідно до п.п. іі), іііі) даного пункту, не повинен перевищувати встановленого ліміту палива на будівництво свердловини, розрахованого за формулою:

Vуст.ліміт = Тбуд.свр. х Vсут + Твипр.свр. х Vвип.свр. + Vфакт., де

Vуст.ліміт - встановлений ліміт палива на будівництво свердловини;

Тбуд.свр. - загальний час будівництва свердловини, передбачений проектом на буріння, за вирахуванням передбаченого часу на випробування свердловини;

Vсут - обсяг споживання палива при операційному тарифі, що вказаний в таблиці 3 розділу 4 додатка F;

Твипр.свр. - фактичний час проведення випробування, але не більше часу, передбаченого проектом на буріння, на випробування свердловини;

Vвип.свр. - обсяг споживання палива при тарифі при випробуваннях, вказаний в таблиці 3 розділу 4 додатка F;

Vфакт. - фактичний обсяг споживання палива при ліквідації ускладнення або аварії, що виникли з незалежних від підрядника обставин.

Ціна дизельного палива визначається на підставі фактичної ціни придбання підрядником на дату покупки, підтверджену первинною документацією, але не більше середньої ринкової ціни дизельного палива в звітному періоді. Середня ринкова ціна дизельного палива в звітному періоді визначається як середнє арифметичне всіх опублікованих в журналі "Енергобізнес" (також розміщених на сайті: http://www.eb.com.ua) цін дизельного палива на середній опт (в наведеній таблиці рядок із середньою ціною). Ціна дизельного палива, розрахована відповідно до цього пункту, збільшується на накладні витрати в розмірі 1,5%.

На виконання умов Договору сторони підписали та скріпили печатками Акт виконаних робіт № 4 від 18.02.2022 на суму 25 013 215,37 грн.

Відповідач вказані роботи оплатив в сумі 24 692 150,97 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача.

У подальшому позивач склав акти виконаних робіт № 5 від 16.03.2022 на суму 17 716 042,44 грн, № 6 від 17.06.2022 на суму 14 232 345,04 грн, № 7 від 19.07.2022 на суму 19 259 423,36 грн та № 8 від 05.08.2022 на суму 10 287 647,66 грн.

Акт виконаних робіт № 5 від 16.03.2022 позивач 01.03.2022 надіслав на електронну пошту представників відповідача, а оригінал - 23.06.2022 супровідним листом № 12/567 від 22.06.2022. Цим же листом позивач надіслав відповідачу і Акт виконаних робіт № 6 від 17.06.2022.

Відповідач вказаний лист разом з актами виконаних робіт № 5 від 16.03.2022, № 6 від 17.06.2022 отримав 27.06.2022, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, та листом № 125/14 від 01.07.2022 висловив свої зауваження. Так, відповідач відмовився підписати Акт виконаних робіт № 5 від 16.03.2022 з огляду на помилкову дату його оформлення та неможливість визначення середньої ринкової ціни дизельного палива в звітному періоді. Акт виконаних робіт № 6 від 17.06.2022 відповідач відмовився підписати з огляду на помилкову дату його оформлення та включення до нього сервісів, які були профінансовані відповідачем, у зв`язку з чим, на його думку, вартість виконаних робіт має бути зменшена.

Акт виконаних робіт № 7 від 19.07.2022 позивач надіслав відповідачу 04.07.2022 засобами електронного та поштового зв`язку.

Листом № 132/8 від 13.07.2022 відповідач повідомив позивача про відмову від підписання Акту виконаних робіт № 7 від 19.07.2022 з підстав неможливості визначення середньої ринкової ціни дизельного палива в звітному періоді та включення до нього сервісів, які були профінансовані відповідачем, у зв`язку з чим, на його думку, вартість виконаних робіт має бути зменшена.

Акт виконаних робіт № 8 від 05.08.2022 позивач надіслав відповідачу разом з листом №12/593 від 22.07.2022.

Листом № 144/11 від 29.07.2022 відповідач повідомив позивача про відмову від підписання Акту виконаних робіт № 8 від 05.08.2022 з підстав включення до нього сервісів, які були профінансовані відповідачем, у зв`язку з чим, на його думку, вартість виконаних робіт має бути зменшена.

У відповідь на листи відповідача № 125/14 від 01.07.2022 та № 132/8 від 13.07.2022, позивач звернувся до відповідача з листом № 12/617 від 01.08.2022, у якому висловив свої міркування з приводу зауважень відповідача та просив прийняти і підписати акти виконаних робіт № 5 від 16.03.2022, № 6 від 17.06.2022 та № 7 від 19.07.2022 а також підписати Додаткову угоду № 1 з подальшим перерахунком вартості виконаних робіт за актами виконаних робіт № 6 від 17.06.2022 та № 7 від 19.07.2022.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача із претензією № 09/777 від 09.12.2022 про сплату заборгованості за Актом виконаних робіт №4 від 18.02.2022 в розмірі 13 898 017,82 грн та за Актом виконаних робіт №5 від 16.03.2022 в розмірі 27 774 594,50 грн. Проте докази вручення цієї претензії відповідачу, як і докази її розгляду останнім в матеріалах справи відсутні.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, який підпадає під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем за виконані роботи, позивач звернувся до суду з цим позовом та, з урахуванням остаточного визначення предмета спору, просить стягнути з відповідача на свою користь:

- по акту виконаних робіт № 4 від 18.02.2022: 321 064,40 грн заборгованості, 5 304 895,86 грн переоцінки вартості виконаних робіт, 4 540 940,28 грн пені, 896 261,94 грн інфляційних втрат та 378 612,62 грн 3% річних;

- по акту виконаних робіт № 5 від 16.03.2022: 17 716 042,44 грн заборгованості, 3 740 427,08 грн переоцінки вартості виконаних робіт, 1 621 552,97 грн пені, 500 476,98 грн інфляційних втрат та 352 379,36 грн 3% річних;

- по актах виконаних робіт № 6 від 17.06.2022, № 7 від 19.07.2022, № 8 від 05.08.2022: 18 586 606,53 грн заборгованості та 4 646 385,92 грн переоцінки вартості виконаних робіт.

Вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 36 622 713,37 грн та вимоги про стягнення з відповідача 5 304 895,86 грн переоцінки вартості виконаних робіт за актом виконаних робіт № 4 від 18.02.2022, 3 740 427,08 грн переоцінки вартості виконаних робіт за актом виконаних робіт № 5 від 16.03.2022 та 4 646 385,92 грн переоцінки вартості виконаних робіт за актами виконаних робіт № 6 від 17.06.2022, № 7 від 19.07.2022 та № 8 від 05.08.2022, що загалом складає 13 691 708,86 грн задоволено місцевим судом у повному обсязі, та у цій частині сторонами спору рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховано до стягнення з відповідача 4 540 940,28 грн пені, 896 261,94 грн інфляційних втрат, 378 612,62 грн 3% річних за неналежне виконання зобов`язань з оплати робіт за актом виконаних робіт № 4 від 18.02.2022 та 1 621 552,97 грн пені, 500 476,98 грн інфляційних втрат, 352 379,36 грн 3% річних за неналежне виконання зобов`язань з оплати робіт за актом виконаних робіт № 5 від 16.03.2022.

Розглядаючи спір, місцевий суд у повному обсязі задовольнив вимоги про стягнення суми пені та 3 % річних. Натомість, у задоволенні вимоги про стягнення інфляційних втрат відмовив.

Як уже було зауважено, позивач оскаржує рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат, а відповідач в частині задоволення вимог про стягнення пені та 3 % річних.

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 8 Додатку I до Договору передбачено, що за кожен день прострочення оплати виконаних робіт та (або) інших платежів, передбачених Договором, компанія сплачує підряднику пеню в розмірі денної подвійної облікової ставки, встановленої Національним банком України, що діє у періоді, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості, що утворилася на останній день терміну сплати відповідно до умов цього Договору з урахуванням перерахунку за курсом Національного банку України на останній день строку оплати.

З огляду на викладене, оскільки неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором підтверджується матеріалами справи, обставин, які є підставою для звільнення відповідача від відповідальності, не наведено, позовна вимога про стягнення з відповідача пені, нарахованої на підставі пункту 8 Додатку I до Договору за несвоєчасне здійснення розрахунків, визнається судом обґрунтованою.

При цьому колегією суддів враховано, що позивач при розрахунку пені за неналежне виконання зобов`язань з оплати робіт за актом виконаних робіт № 5 від 16.03.2022, невірно визначив момент, з якого грошове зобов`язання відповідача стало простроченим.

Враховуючи, що розмір пені, розрахований позивачем у заяві про зменшення розміру позовних вимог, не перевищує розміру, розрахованого судом за період з 05.08.2022 по 17.10.2022 (не виходячи за заявлений позивачем період нарахування), позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

При цьому Приватне акціонерне товариство "Нафтогазвидобування" просило місцевий господарський суд зменшити розмір пені до 1,00 грн, в обґрунтування чого відповідач посилався, зокрема, на введення в Україні воєнного стану, добросовісність поведінки відповідача та істотність обставин, що зумовили невчасне здійснення розрахунків. Також відповідач зазначив, що ПрАТ "Нафтогазвидобування" є стратегічним підприємством, яке забезпечує видобуток газу на території України де систематично здійснюються ракетні обстріли енергетичної інфраструктури, і відповідач власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення інфраструктури з метою підтримки обороноздатності нашої держави. Загальновідомим є той факт, що з лютого 2022 року Росія пошкодила щонайменше 30-40% української енергетики. Вказані факти є загальновідомими та неодноразово висвітлювалися в засобах масової інформації. Дотого ж відповідач наголосив, що порушення зобов?язань за договором № 6578-НГД від 12 листопада 2021 року мало місце фактично після початку військової агресії Російської Федерації, а штрафні санкції були нараховані за період введення воєнного стану, що об`єктивно зумовлювало неможливість виконання грошових зобов`язань.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З огляду на великий перелік причин і обставин, які зумовили порушення відповідачем строку оплати виконаних робіт за договором № 6578-НГД на виконання робіт з буріння свердловин від 12.11.2021, враховуючи, що заявлений позивачем до стягнення розмір пені є занадто великим (що становить більше 10% від суми стягнутої основної заборгованості та переоцінки вартості виконаних робіт), присудження до стягнення якої у повному обсязі матиме наслідком покладання на відповідача надмірного тягаря та отримання позивачем невиправданого прибутку, враховуючи, що безпека держави та населення України знаходяться у безпосередній залежності від сталої роботи об`єктів Товариства, що є найбільшим в Україні, яке веде розвідку і видобуток природного газу в Полтавській області, спрямована на зебезпечення, в умовах воєнного стану, належного проходження опалювального сезону, що в даний час є головним завданням країни задля підтримання енергетичної сфери, враховуючи факт понесення відповідачем додаткових витрат у розмірі 23 806 646,14 грн, у зв`язку з невиконанням позивачем у період травень-липень 2022 року значної частини його обов`язків, враховуючи відсутність доказів понесення позивачем збитків, зумовлених порушенням відповідачем його господарських зобов`язань, погіршення фінансового стану, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 90%, що становить 616 249,32 грн.

Таким чином, доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі щодо наявності підстав для зменшення заявленого позивачем розміру пені, знайшли своє підтвердження за результатами апеляційного перегляду справи, тому рішення місцевого суду в цій частині слід змінити.

Розглянувши вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд за наслідками апеляційного розгляду, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умови укладеного сторонами Договору передбачають можливість зміни ціни Договору, що є правом сторін та узгоджується з принципом свободи договору та положеннями статті 632 Цивільного кодексу України.

Скаржник, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 29.04.2021 у справі №910/11077/20, нарахував втрати від інфляції не з основної заборгованості, а з переоцінки вартості виконаних робіт.

Водночас колегія суддів вважає, що позивач при застосуванні правових висновків Верховного Суду, що викладені в постанові від 29.04.2021 у справі №910/11077/20, не врахував відмінностей обставин цієї справи та справи №910/11077/20 і дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат.

Так, у вищевказаній постанові Верховний Суд зазначив, що якщо за умовами договору сума платежу, визначена в іноземній валюті, перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневою, то з моменту перерахунку у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати перерахованої (остаточної) суми договору боржник відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання цього зобов`язання (зі сплати перерахованої (остаточної) суми договору), оскільки у такому разі матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів за сумою донарахування (курсової різниці), що визначається лише у гривні та у подальшому не коригується, не покриваються за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці.

У цьому висновку Верховний Суд звертався до раніше сформованої позиції, викладеної у постанові від 29.01.2019 у справі № 910/11249/17, а відтак для уникнення різночитання та правильного розуміння змісту цього висновку слід звернутися саме до першоджерела, де зазначено, що якщо за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов`язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим, то з моменту перерахунку відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов`язання.

У цьому контексті варто звернутися до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Виходячи з умов Договору та обставин справи, суд зазначає, що остаточна вартість робіт у гривні визначається станом на дату оплати з урахуванням курсу долара США до гривні.

В даному випадку сума грошового зобов`язання в гривні визначається саме на дату оплати, а до того визначається гривневим еквівалентом до валюти, тому до моменту оплати матеріальні втрати позивача від знецінення грошових коштів покриваються за рахунок донарахування вартості робіт з урахуванням курсової різниці.

Зобов`язання з оплати переоцінки вартості виконаних робіт не є новим зобов`язанням, а є невід`ємною частиною основного зобов`язання з оплати робіт (доплатою), обов`язок виконання якого встановлено Договором. У протилежному випадку (коливання курсу гривні по відношенню до долара США на момент оплати у бік її зміцнення) відповідач не матиме обов`язку зі сплати курсової різниці.

Ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості і визначення її розміру не припиняє зобов`язань сторін, заснованих на Договорі, і не скасовує обов`язку відповідача, передбаченого пунктом Е статті 10.2 Договору.

З огляду на вищенаведене, стягнення з відповідача інфляційних втрат у даному випадку є неприпустимим, оскільки призведе до подвійного стягнення, поза-як позивач отримає як відшкодування втрат від інфляції, так і право вимагати від відповідача сплати курсової різниці внаслідок подальшого ймовірного коливання курсу національної валюти до долара США станом на дату фактичної оплати.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення інфляційних втрат.

Колегія суддів зауважує, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №296/10217/15-ц було відступлено від висновків щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у постановах колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 листопада 2019 року у справі №910/15951/18, від 4 грудня 2019 року у справі №910/15714/18 та вказано, що оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов?язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Втім, хоча сплата інфляційних втрат та 3% річних передбачена однією нормою закону - статтею 625 Цивільного кодексу України, вони мають різну правову природу.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата ж трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки компенсація (плата) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, не відновлюється еквівалентом іноземної валюти, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних визнаються судом обґрунтованими.

Розмір 3% річних за невиконання зобов?язання з оплати поставленого товару позивач розрахував вірно, у зв?язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Таким чином, твердження відповідача про те, що приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні, є безпідставними, оскільки сплата 3% річних є компенсацією (платою) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, які не відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Колегія суддів зазначає, що покладені в основу апеляційних скарг доводи позивача стосовно необхідності стягнення інфляційних втрат у заявленому ним розмірі та доводи відповідача щодо наявності підстав для відмови у стягненні 3% річних, фактично дублюють їх позицію викладену у перших заявах по суті спору, поданих у суді першої інстанції, з огляду на що, та враховуючи, що апеляційний суд погодився з висновками викладеними в оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду про відмову у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат та задоволення вимоги про стягнення 3% річних, доводи апелянтів викладені в апеляційних скаргах не спростовують встановлених судом під час розгляду справи обставин.

Враховуючи вище встановлені обставини, доводи сторін покладені в основу їх апеляційних скарг (в частині оскарження інфляційних втрат та 3% річних) не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.

Відповідно до ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні шляхом зменшення розміру заявленої до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" пені до 616 249,32 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, судовий збір, у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Аналогічна правова позиція щодо розподілу судових витрат викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 05.04.2018 у справі №917/1006/16, від 03.04.2018 у справі №902/339/16.

Керуючись ст.ст. 129, 267-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі №910/14379/22 змінити, виклавши його в наступній редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" (Україна, 02660, м. Київ, вул. Магнітогорська, буд. 1, кім. 42; ідентифікаційний код: 32377038) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" (Україна, 36000, м. Полтава, вул. Небесної Сотні, буд. 9/17; ідентифікаційний код: 38516938) заборгованість в розмірі 36 622 713 (тридцять шість мільйонів шістсот двадцять дві тисячі сімсот тринадцять) грн 37 коп., переоцінку вартості виконаних робіт в сумі 13 691 708 (тринадцять мільйонів шістсот дев`яносто одна тисяча сімсот вісім) грн 86 коп., пеню в розмірі 616 249 (шістсот шістнадцять тисяч двісті сорок дев`ять) грн 32 коп., 3% річних в розмірі 572 275 (п`ятсот сімдесят дві тисячі двісті сімдесят п`ять) грн 66 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 855 737 (вісімсот п`ятдесят п`ять тисяч сімсот тридцять сім) грн 87 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 45 217 (сорок п`ять тисяч двісті сімнадцять) грн 15 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 23 331,83 грн та на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1 232,85 грн покласти на позивача.

5. Заяву Приватного акціонерного товариства "Нафтогазвидобування" про відстрочення виконання рішення задовольнити частково.

6. Відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2023 у справі № 910/14379/22 до 06.03.2024.

7. В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.".

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл" та Приватне акціонерне товариство "Нафтогазвидобування".

Матеріали справи № 910/14379/22 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 25.03.2024

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді К.В. Тарасенко

А.І. Тищенко