ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2024 р. Справа №926/3375/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Хом`як Х.А.

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Офсетдрук»

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 21.12.2023 (повний текст рішення складено 29.12.23, суддя Марущак І.В) та

на додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.01.2024 (повний текст додаткового рішення складено 15.01.24)

у справі № 926/3375/23

за позовом ОСОБА_3

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Офсетдрук»

до відповідача 2 ОСОБА_2

до відповідача 3 ОСОБА_1

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_3 , Гонцарюк Є.Л. (в режимі відеоконфренеції)

від відповідачів - не з`явились

02.08.2023 ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Офсетдрук», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в якому просить:

1) визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Офсет Друк», оформлені протоколом №05 від 12.06.2013;

2) скасувати реєстраційну дію у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 12.03.2014року №3003017, «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», зміна найменування юридичної особи (повного та/або скороченого). Зміна розміру статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи. Зміна складу або інформації про засновників. Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи. Зміна скороченого найменування. Зміни статутного або складеного капіталу, ОСОБА_5 , Чернівецька міська рада;

3) скасувати реєстраційну дію у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.08.2014року №4003017, «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи. Зміна фізичних осіб або зміна відомостей про фізичних осіб - платників податків, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо, ОСОБА_6 , Чернівецька міська рада;

4) скасувати реєстраційну дію у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців тагромадськихформуваньвід 24.05.2015року №6003017, «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу». Зміна інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою, ОСОБА_7 , Чернівецька міська рада;

5) скасувати реєстраційну дію у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.05.2015 року №7003017, «Виправлення помилок», ОСОБА_7 , Чернівецька міська рада;

6) скасувати реєстраційну дію у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.09.2015 року №9003017, «Підтвердження відомостей про юридичну особу». Зміна інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою, ОСОБА_6 , Чернівецька міська рада;

7) скасувати реєстраційну дію у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.09.2015року №0003017, «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу. Зміна інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою. Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи, ОСОБА_6 , Чернівецька міська рада;

8) скасувати реєстраційну дію у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.06.2019року №1003017, «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», інші зміни. Зміна найменування юридичної особи (повного та/або скороченого). Зміна складу або інформації про засновників. Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи. Зміна скороченого найменування, ОСОБА_8 , Чернівецька міська рада;

9) скасувати реєстраційну дію у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 11.10.2021 року №022003017 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», Зміна кінцевого бенефіціарного власника або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника. Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи, ОСОБА_9 , Чернівецька міська рада.

Згодом, позивач змінив предмет позову, відповідно до якого просив суд:

1) визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Офсет Друк», оформлені протоколом №05 від 12.06.2013;

2) витребувати від учасника ТОВ «Офсет Друк» ОСОБА_2 частку у статутному капіталі ТОВ «Офсет Друк» в розмірі 16,67% на користь ОСОБА_3 ;

3) витребувати від учасника ТОВ «Офсет Друк» ОСОБА_1 частку у статутному капіталі ТОВ «Офсет Друк» в розмірі 16,41 % на користь ОСОБА_3 .

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 зазначає, що ним жодних правочинів щодо продажу чи іншого відчуження своєї частки у статутному капіталі ТОВ «Офсет Друк» укладено не було, відповідно, він не приймав з цього приводу жодних рішень, що свідчить про те, що його було протиправно позбавлено своєї частки у розмірі 33,08% в статутному капіталі ТОВ «Офсет Друк».

Господарський суд Чернівецької області в рішенні від 21.12.2023 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволив; визнав недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Офсет Друк», оформлені протоколом №05 від 12.06.2013; витребував від учасника ТОВ «Офсет Друк» ОСОБА_2 частку у статутному капіталі ТОВ «Офсет Друк» в розмірі 16,67% на користь ОСОБА_3 ; витребував від учасника ТОВ «Офсет Друк» ОСОБА_1 частку у статутному капіталі ТОВ «Офсет Друк» в розмірі 16,41 % на користь ОСОБА_3 .

В додатковому рішенні від 04.01.2024 Господарський суд Чернівецької області заяву ОСОБА_3 про стягнення витрат на професійну правову допомогу задоволив частково; з відповідачів на користь позивача стягнув по 2684 грн судового збору та 7333,34 грн витрат на професійну правничу допомогу; в задоволенні решти вимог заяви позивача - відмовив.

Ухвалюючи вказані рішення, місцевий господарський суд врахував таке:

- висновок експерта Чернівецького НДЕКЦ №СЕ-19/126-22/7644-ПЧ від 01.11.2022 року, яким встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 у графі «Підпис» у реєстрі осіб засновників ТОВ «Офсет Друк» від 12.06.2013 року - виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою; підпис в рядку «Ознайомлений» ОСОБА_3 у протоколі №5 загальних зборів ТОВ «Офсет Друк» від 12.06.2013 року - виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою; підписи від імені ОСОБА_3 у статуті ТОВ «Офсет Друк» від 12.06.2013 року - виконаний не ОСОБА_10 , а іншою особою;

- відповідачами не надано доказів належного повідомлення (запрошення) позивача на загальні збори засновників ТОВ «Офсет Друк», які відбулися 12.06.2013. Попри те, що загальні збори засновників ТОВ «Офсет Друк» 12.06.2013 були повноважні, оскільки двоє інших учасників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 володіли часткою в статутному капіталі 66,67%, однак, відбулось порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів, що позбавило учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах. Питання загальних зборів засновників ТОВ «Офсет Друк», оформлені протоколом №5 від 12.06.2013, порушують права позивача, позаяк його частка у відсотковому відношенні зменшилась, що впливає на можливість управління, розподілу прибутку та впливу на товариство;

- з огляду на те, що позивач не був належним чином повідомлений про скликання загальних зборів, не міг підготуватися до розгляду питань порядку денного, враховуючи те, що вплив акціонера на прийняття загальними зборами рішень не вичерпується лише голосуванням, прийняті рішення порушують права позивача, що слугувало підставою для суду визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Офсет Друк», оформлені протоколом №05 від 12.06.2013;

- враховуючи встановлення судом обставин порушення порядку скликання загальних зборів, порушення прав позивача оскаржуваним рішенням загальних зборів, яким зменшено його частку у відсотковому розмірі в статутному капіталі ТОВ «Офсет Друк», відтак обраний позивачем спосіб захисту шляхом пред`явлення відндикаційного позову до відповідачів 2 та 3 є обґрунтованим та ефективним, позаяк може поновити порушене право позивача на його частку в статутному капіталі. Водночас, суд звернув увагу на недобросовісність відповідачів 2 та 3 та вказав, що вони повинні були знати про відсутність позивача на оскаржуваних загальних зборах, з огляду ще й на ту обставину, що відповідач 2 є директором товариства, він повинен був знати про не повідомлення позивача про загальні збори;

- відповідачами не надано беззаперечних доказів того, що позивач дізнався про порушення свого права до серпня 2020 року, на що він посилається при подачі позову. Водночас, суд врахував характер порушеного права позивача, спрямований на умисне позбавлення його майнового права шляхом підроблення підпису, таким чином, з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначеного статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, а також принципи справедливості, добросовісності і розумності, суд, виходячи з фактичних обставин справи, прийшов до висновку, що саме з серпня 2020 року необхідно відраховувати строк позовної давності до вимог позивача. Відтак, строк позовної давності до вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства мав сплинути у серпні 2021 року, а до вимог про витребування майна у серпні 2023 року;

- вартість роботи адвоката позивача за годину була розрахована, з огляду на мінімальний розмір заробітної плати, однак суд, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, враховуючи конкретні обставини справи і клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу, дійшов висновку, що доцільним є стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з розрахунку 2200,00 грн за 1 годину роботи адвоката. Оскільки, за актом наданих послуг адвокатом надано позивачу об`єм послуг, на який було затрачено в сукупності 10 год, відтак обґрунтованим та пропорційним є стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 22000,00 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, відповідачі оскаржили його в апеляційному порядку.

ОСОБА_2 , в своїй апеляційній скарзі, як на підставу для скасування основного рішення та відмови в задоволені позовних вимог покликається, зокрема, на таке:

- суд першої інстанції дійшов взаємо суперечливих висновків, оскільки хоча і зазначив, що вичерпний перелік способів захисту учасників товариств з обмеженою відповідальністю міститься у ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», проте задовольнив вимогу про визнання недійсним рішення загальних зборів, яка до такого переліку не відноситься. Зазначене є доказом неправильного застосування Господарським судом Чернівецької області норм матеріального права в цій частині, неврахування усталеної судової практики Верховного Суду в цій категорії корпоративних спорів;

- відповідач - 2, з покликанням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц та від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, зазначає, що неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин;

- щодо витребування частки в ОСОБА_2 зазначає, що позивач не ставить перед судом вимог про повернення загального розміру статутного капіталу ТОВ «Офсет Друк» до стану, що існував до 12.06.2013 (тобто до 13500 грн) та не визначає, що 33,08 % часток, які він просить витребувати у інших учасників товариства, складає у грошовому виразі 4465,80 грн (33,08% від розміру статутного капіталу 13 500 грн). Зазначені відомості також не містяться в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення. Тобто, в результаті розгляду справи судом першої інстанції, ОСОБА_3 повернув свої 33,33% від загального розміру статутного капіталу, що складає не 13500 грн, а 2000000 грн, тобто у грошовому еквіваленті отримає частку у розмірі 666600 грн, а не повернеться до своїх 4500 грн, хоча жодної згоди щодо збільшення розміру статутного капіталу або часток учасників, як стверджує позивач, він не надавав, а намагається лише відновити стан, що існував до порушення його прав. Відтак, суд першої інстанції своїм рішенням збільшив грошовий вираз частки позивача на 662100 грн, з яких 661600 грн внесені іншими учасниками. Позаяк жодного відношення до вказаних грошових коштів в сумі 661600 грн позивач не має, вони не були та не є його власністю (не були внесені ним або сплачені за відступ/продаж своєї частки), а тому не могли вибути з володіння ОСОБА_3 поза його волею, відповідно не можуть бути витребувані від інших учасників справи на користь позивача;

- апелянт зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності та звертає увагу суду на те, що стверджуване позивачем порушення його прав відбулось 12 червня 2013 року, тобто більше десяти років тому. Інформація про зміну розміру статутного капіталу товариства та часток його учасників оприлюднена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ще 12.03.2014, що було встановлено в оскаржуваному рішенні суду. За таких обставин та з врахуванням наведених правових висновків, строк на звернення з даним позовом слід, у будь-якому випадку, відраховувати з 12.03.2014, тобто він очевидно сплив через три роки - 12.03.2017. У той же час, позивач звернувся з даним позовом лише у вересні 2023 року, тобто більше ніж через шість років по спливу строку позовної давності та не заявив клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності або про його переривання.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яка за змістом та вимогами дублює апеляційну скаргу ОСОБА_2 .

Відповідачі також оскаржили додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.01.2024 у даній справі, подавши спільну апеляційну скаргу, в якій зазначають, що задоволивши частково вимоги заяви про відшкодування витрат на професійну правову допомогу та судового збору, суд першої інстанції не дослідив належним чином зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про розподіл судових витрат у рівних частинах між відповідачами. Водночас, на переконання скаржників, суд не надав належної оцінки їх доводам, викладеним у заяві про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. За наведених обставин відповідачі вважають, що додаткове рішення місцевого господарського суду слід скасувати, а в задоволенні заяви ОСОБА_3 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Позивач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 263 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому заперечив доводи апелянтів з покликанням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13.06.2023 у справі № 910/16501/21, в якій Верховний Суд наголосив, що відповідно до пунктів "д" та "е" пункту 3 частини 5 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» особа, яка вважає себе власником частки, що незаконно вибула з її володіння, має звертатися до володільця частки (особи, вказаної як власник в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) з позовом про стягнення частки (витребування частки з чужого незаконного володіння) або позовом про визначення розміру статутного капіталу та розміру часток учасників. Саме такий спосіб захисту є належним, адже судове рішення, що набрало законної сили, про задоволення такої вимоги є підставою для внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Таким чином, законодавством передбачено правові механізми скасування рішень учасників ТОВ «Офсет Друк» від 12.06.2013 р. та скасування реєстраційних дій.

Позивач вважає позицію відповідачів, що стосується заволодіння ним коштами в сумі понад 600000,00 грн, помилковою, позаяк у випадку задоволення позовних вимог буде визнано недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Офсет Друк» (ідентифікаційний код 31009768), оформлені протоколом №05 від 12.06.2013 року, і в такому випаду статутний капітал ТОВ «Офсет Друк», згідно ухваленого рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Офсет Друк» (ідентифікаційний код 31009768), оформлені протоколом №1 від 23.02.2009 року, буде складати 13500,00 грн, а частки у статутному капіталі будуть розділятись по 4500,00 грн. кожному з учасників. Таким чином ОСОБА_3 жодним чином не може заволодіти грошовими коштами відповідачів, натомість йому повернеться його частка в розмірі 4500,00 грн, що складає в статутному капіталі ТОВ «Офсет Друк» - 33,33%.

Позивач звертає увагу суду на те, що саме на керівника покладається обов`язок доводити будь-яку інформацію що стосується діяльності товариства до її учасників, а для проведення загальних зборів ще і направляти кожному учаснику повідомлення про їх скликання завчасно з переліком питань які будуть винесені на їх вирішення. Про те, що позивач був обізнаний у ситуації яка склалась на підприємстві з його корпоративними правами раніше серпня 2020 року відповідачами жодного доказу до суду не надано, відтак вважає безпідставним покликання апелянта на пропуск позивачем строку позовної давності.

Рішення загальних зборів ТОВ «Офсетдрук», яке оформлене протоколом за №5 від 12.06.2013, яким збільшено розмір статутного капітал ТОВ «ОфсетДрук» до 2000000 грн із розподілом часток в наступному порядку: ОСОБА_2 - 50%, що складає 1000000 грн, ОСОБА_1 - 49,75%, що складає 995000 грн, ОСОБА_3 - 0,25%, що складає 5000 грн прийнято з порушенням та без участі позивача, за підробленими підписами позивача. Таким чином, вказане рішення позивач вважає незаконним та таким, що не підлягає виконанню.

Процесуальний хід розгляду даної справи викладений у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду, зокрема, в ухвалі від 07.02.2024 суд апеляційної інстанції об`єднав в одне апеляційне провадження апеляційні скарги відповідачів 2 та 3, а також призначив до спільного розгляду апеляційні скарги відповідачів, подані на основне та додаткове рішення у даній справі.

За клопотанням представника позивача, розгляд справи відбувся в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

В дане судове засідання на зв`язок із судом вийшов представник позивача, а в зал судового засідання прибув позивач особисто. Позивач та його представник в судовому засіданні висловили свою позицію щодо обставин справи, підтримали доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та заперечили проти задоволення вимог усіх апеляційних скарг.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, участі уповноваженого представника не забезпечили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги. Водночас, представник відповідачів через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд апеляційних скарг відповідачів без його участі, зазначаючи при цьому, що така заява подається ним від імені трьох відповідачів.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши доводи апеляційних скарг відповідачів в сукупності з матеріалами справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваних рішень відсутні, з огляду на таке:

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 40 від 30.07.2023 року вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Офсет Друк» () зареєстровано 30.06.2000 року. Основним видом діяльності товариства є: КВЕД-2010 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

01.06.2013 року ТОВ «Офсет Друк» було зареєстроване платником податку на додану вартість, що підтверджується витягом з реєстру платників податку на додану вартість оригінал знаходиться у відповідача. Статутний капітал ТОВ «Офсет Друк» станом на 11 червня 2013 року складав 13500,00 грн, учасниками стали громадяни України з наступним розподілом часток:

1. ОСОБА_2 - частка в статутному капіталі 33,33% відповідно складає 4500,00 грн.,

2. ОСОБА_1 - частка в статутному капіталі 33,34% відповідно складає 4500,00 грн.,

3. ОСОБА_3 - частка в статутному капіталі 33,33% відповідно складає 4500,00 грн.

Означений розподіл часток в ТОВ «Офсет Друк» було затверджено протоколом №1 Зборів засновників від 23.02.2009 року та викладено в статуті в редакції 2010 року, який зареєстровано 07.06.2010 року, номер запису 5003017 затверджений протоколом №4 від 14.05.2010 року.

12 червня 2013 року загальні збори засновників ТОВ «Офсет Друк» прийняли рішення, оформлене протоколом №5, в якому вирішили:

1. Змінити види діяльності ТОВ «Офсет Друк» та привести їх у відповідність з КВЕД-2012;

2. Збільшити розмір статутного фонду товариства за рахунок внесення додаткових внесків засновниками товариства ОСОБА_2 в розмірі 995500,00 грн, ОСОБА_1 в розмірі 990500,00 грн, ОСОБА_3 в розмірі 500 грн і встановити його в розмірі 2000000,00 грн;

3. Встановити наступний порядок розподілу між засновниками статутного фонду (капіталу) ТОВ «Офсет Друк»: ОСОБА_2 належить 50% статутного фонду (капіталу); ОСОБА_1 належить 49,75% статутного фонду (капіталу); ОСОБА_3 належить 0,25% статутного фонду (капіталу);

4. Внести зміни та доповнення до статуту ТОВ «Офсет Друк», виклавши його в новій редакції;

5. Затвердити нову редакцію статуту ТОВ «Офсет Друк», а також провести її державну реєстрацію.

Згодом, протокол №5 від 12 червня 2013 року загальних зборів засновників, реєстр осіб-засновників ТОВ «Офсет Друк», присутніх на загальних зборах засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «Офсет Друк» та статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Офсет Друк» в новій редакції (2013 рік), затверджений протоколом №5 від 12 червня 2013 року, було подано до державного реєстратора юридичних осіб фізичних осіб-підприємців, яким 12.03.2014 року було проведено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи, номер запису 3003017. а саме:

ОСОБА_3 стверджує, що жодних правочинів щодо продажу чи іншого відчуження своєї частки у статутному капіталі ТОВ «Офсет Друк» не укладав та, відповідно, не приймав з цього приводу жодних рішень, тобто був протиправно позбавлений своєї частки у розмірі 33,08% в статутному капіталі ТОВ «Офсет Друк».

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 зазначає, що за його заявою 11.02.2022 року Чернівецьким районним управлінням ГУНП в Чернівецькій області внесено відомості до ЄРДР за №0000188 від 12.02.2022 року про вчинення підробки підпису невідомими особами за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

В ході вказаного кримінального провадження Чернівецьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром була проведена почеркознавча експертиза, за результатами якої було складено відповідний висновок за №СЕ-19/126-22/7644-ПЧ від 01.11.2022 року, в якому встановлено що, підпис від імені ОСОБА_3 у графі «Підпис» у реєстрі осіб засновників ТОВ «Офсет Друк» від 12.06.2013 року - виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою; підпис в рядку «Ознайомлений_____ ОСОБА_3.» у протоколі №5 загальних зборів ТОВ «Офсет Друк» від 12.06.2013 року - виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою; підписи від імені ОСОБА_3 у статуті ТОВ «Офсет Друк» від 12.06.2013 року - виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою (а.с. 43-48).

Оригінал вказаного висновку почеркознавчої експертизи знаходиться у Чернівецькому районному управлінні ТУНП в Чернівецькій області в кримінальному провадженні за №0000188.

Позивач стверджує про незаконне позбавлення його частки у розмірі 33,08% в статутному капіталі ТОВ «Офсет Друк» на підставі рішення загальних зборів засновників, яке оформлене протоколом №5 від 12.06.2013, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він не приймав участь у вказаних загальних зборах засновників та не підписував оскаржуваний протокол, що встановлено висновком почеркознавчої експертизи Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за №СЕ-19/126-22/7644-ПЧ від 01.11.2022 року.

Отже, предметом спору у даній справі є вимоги про визнання недійсним рішень загальних зборів та витребування з незаконного володіння частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Офсет Друк».

Відповідно до статті 10 Закону України «Про господарські товариства» у редакції закону, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, учасники товариства мають право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом: б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів: в) вийти в установленому порядку з товариства; г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов`язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про господарські товариства» у вказаній редакції, вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів. Брати участь у зборах з правом дорадчого голосу можуть члени виконавчих органів, які не є учасниками товариства. Учасники зборів, які беруть участь у зборах, реєструються з зазначенням кількості голосів, яку мас кожний учасник. Цей перелік підписується головою та секретарем зборів. Будь-хто з учасників товариства з обмеженою відповідальністю вправі вимагати розгляду питання на загачених зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. У випадках, передбачених установчими документами або затвердженими товариством правилами процедури, допускається прийняття рішення методом опитування. У цьому разі проект рішення або питання для голосування надсипається учасникам, які повинні у письмовій формі сповістити щодо нього свою думку. Протягом 10 днів з моменту одержання повідомлення від останнього учасника голосування всі вони повинні бути проінформовані головою про прийняте рішення. Голова зборів товариства організує ведення протоколу. Книга протоколів має бути у будь-який час надана учасникам товариства. На їх вимогу повинні видаватися засвідчені витяги з книги протоколів (ст. 60 Закону України «Про господарські товариства» у відповідній редакції).

Частина 5 ст. 61 Закону України «Про господарські товариства» регламентує, що про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Наявний в матеріалах справи протокол загальних зборів засновників ТОВ «Офсет Друк» №5 від 12.06.2013 свідчить про те, що він підписаний ОСОБА_3 , однак, за результатами проведеної Чернівецьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром в ході кримінального провадження за №0000188 почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 у реєстрі осіб засновників ТОВ «Офсет Друк» від 12.06.2013 року виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою; підпис в рядку у протоколі №5 загальних зборів ТОВ «Офсет Друк» від 12.06.2013 року виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою; підписи від імені ОСОБА_3 у статуті ТОВ «Офсет Друк» від 12.06.2013 року - виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою. Вказане відображено у висновку експерта за №СЕ-19/126-22/7644-ПЧ від 01.11.2022 року.

Відповідно до норм ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної, оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії.

Той факт, що висновки судових експертиз, проведених у межах провадження з іншої справи, оцінюються на загальних підставах як доказ зі справи, не вказує на неможливість брати до уваги їх зміст та оцінювати в сукупності з іншими доказами у справі. Крім того, для можливості оцінки такого висновку основним є те, чи він містить відповіді на питання, які стосуються предмету спору.

З огляду на ту обставину, що експерте дослідження проведене в рамках кримінального провадження, експерта було попереджено про кримінальну відповідальність, експертом відбирались вільні та експериментальні зразки підписів позивача, висновок експерта за №СЕ-19/126-22/7644-ПЧ від 01.11.2022 року не викликає сумнівів щодо його правильності та правомірно прийнятий місцевим господарським судом як належним доказ у даній справі.

Отже, вказаний експертний висновок дає підстави стверджувати про відсутність позивача на загальних зборах засновників ТОВ «Офсет Друк», оформлених протоколом №5 від 12.06.2013. Доказів на спростовання вказаної обставини матеріали справи не містять, а відповідачами подано не було.

Рішення загальних зборів є актом ненормативного характеру (індивідуальним актом), тобто офіційним письмовим документом, що породжує певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Підставами для визнання правових актів індивідуальної дії (ненормативних актів) незаконними (недійсними) є невідповідність їх вимогам чинного на час його видання (затвердження) законодавства, в тому числі Конституції України, та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт.

Рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю не є угодами в розумінні ст.41 ЦК Української РСР. Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин (постанова КГС ВС від 28.03.2018 у справі №910/22291/16).

Для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлений, господарський суд не має підстав для задоволення позову. Не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Судом можуть бути визнані недійсними лише ті рішення загальних зборів, які порушують права учасника (акціонера). Проте суд не має підстав визнавати недійсними рішення, прийняті з інших питань порядку денного загальних зборів, якщо позивачем не доведено, що вони порушують його права та законні інтереси (постанови КГС ВС від 27.03.2018 у справі № 904/9431/15, від 12.04.2018 у справі № 914/1968/16, від 17.04.2018 у справі № 920/888/17).

Верховним Судом сформовано єдину правову позицію, що до того, що учаснику (акціонеру, члену) не може бути відмовлено у задоволенні вимог про визнання недійсними рішень загальних зборів тільки з мотивів недостатності його голосів для зміни результатів голосування з прийнятих загальними зборами учасників (акціонерів, членів) рішень, оскільки вплив учасника (акціонера, члена) на прийняття загальними зборами рішень не вичерпується лише голосуванням (постанови від 06.03.2018 у справі № 907/167/17, від 27.03.2018 у справі № 904/6983/17, від 25.04.2018 у справі № 904/6965/17).

Рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку в разі недотримання процедури їх скликання. Права учасника юридичної особи можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо.

Відповідачами не надано доказів належного повідомлення (запрошення) позивача про загальні збори засновників ТОВ «Офсет Друк», які відбулися 12.06.2013. Попри те, що загальні збори засновників ТОВ «Офсет Друк» 12.06.2013 були повноважні, оскільки двоє інших учасників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 володіли часткою в статутному капіталі 66,67%, однак, відбулись з порушенням вимог закону та/або установчих документів під час їх скликання та проведення, що позбавило учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах. Питання загальних зборів засновників ТОВ «Офсет Друк», оформлені протоколом №5 від 12.06.2013, порушують права позивача, позаяк його частка у відсотковому відношенні зменшилась, що впливає на можливість управління, розподіл прибутку та вплив на товариство.

Отже, враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги той факт, що вплив акціонера на прийняття загальними зборами рішень не вичерпується лише голосуванням, а прийняті рішення порушують права позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Офсет Друк» (58007, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Заводська, 12, ), оформлених протоколом №05 від 12.06.2013.

Відповідачі, в ході розгляду справи судом першої інстанції, а також в апеляційних скаргах висловлювали свої заперечення щодо правильності обраного позивачем способу захисту, розглянувши які, судова колегія зазначає наступне:

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За умовами частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

При цьому, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем, відповідно до вимог процесуального законодавства обставин, наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права саме відповідачем, з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Причиною виникнення даного спору стало питання щодо наявності або відсутності підстав для витребування позивачем у відповідачів: - ОСОБА_2 частки у статутному капіталі в розмірі 16,67 % статутного капіталу; - ОСОБА_1 16,41 % статутного капіталу.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що відповідно до пунктів "д" та "е" пункту 3 частини 5 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» особа, яка вважає себе власником частки, що незаконно вибула з її володіння, має звертатися до володільця частки (особи, вказаної як власник в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) з позовом про стягнення частки (витребування частки з чужого незаконного володіння) або позовом про визначення розміру статутного капіталу та розміру часток учасників (постанови Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 904/5077/21, від 06.06.2022 у справі № 909/326/21, від 18.05.2022 у справі № 914/1191/20). Саме такий спосіб захисту є належним, адже судове рішення, що набрало законної сили, про задоволення такої вимоги є підставою для внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до статті 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 Цивільного кодексу України).

Стаття 388 Цивільного кодексу України передбачає, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, вказане свідчить про те, що власник може витребувати своє індивідуально-визначене майно у недобросовісного набувача, який заволодів ним без відповідної правової підстави. У добросовісного набувача майно може бути витребувано, якщо він набув його безоплатно або якщо набув за відплатним договором, але майно було загублене власником, викрадене у нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом.

Таким чином, суд при витребуванні майна на підставі статей 387, 388 Цивільного кодексу України повинен встановити, чи є особа власником індивідуально-визначеного майна, яке вона просить витребувати, чи існує це майно на момент витребування, чи знаходиться це майно у недобросовісного набувача, а якщо у добросовісного, то чи відплатно або безвідплатно він його придбав, а якщо придбав відплатно, то яким чином воно вибуло з володіння власника.

Відповідно до статті 13 Конвенції особа має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

З огляду на порушення порядку скликання загальних зборів, порушення прав позивача оскаржуваним рішенням загальних зборів, яким зменшено його частку у відсотковому виразі у статутному капіталі ТОВ «Офсет Друк», відтак, позивачем обраний обґрунтований та ефективний спосіб захисту шляхом пред`явлення віндикаційного позову до відповідачів 2 та 3. Водночас, відповідно до приписів п.п. «е» п. 3 ч. 5 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в разі витребування на користь ОСОБА_3 частки у статутному капіталі ТОВ «Офсет Друк» в розмірі 33,08% (16,67 + 16,41), на підставі вказаної норми може бути поновлене право позивача на вказану частку, що свідчить про те, що позивачем обраний ефективний спосіб захисту.

Твердження апелянтів про те, що витребування часток у статутному капіталі ТОВ «Офсет Друк» від учасників ОСОБА_2 в розмірі 16,67 %, а від ОСОБА_1 - 16,41 % на користь ОСОБА_3 , виходячи зі збільшеного статутного капіталу товариства у розмірі 2000000 грн, призведе до безпідставного збагачення позивача, оскільки ним не вносились кошти при збільшенні статутного капіталу відхиляються судовою колегією, оскільки рішення загальних зборів засновників ТОВ «Офсет Друк», оформлених протоколом №5 від 12.06.2013 є недійсним, що свідчить про те, що підстава, за якою збільшився статутний капітал та новий порядок розподілу між засновниками статутного фонду (капіталу) ТОВ «Офсет Друк», відпала, відтак, статутний капітал ТОВ «Офсет Друк» повинен складати 13500,00 грн та бути поділений між засновниками в частках по 33,33%, що в грошовому еквіваленті становить по 4500,00 грн.

Отже, підсумовуючи наведене, судова колегія вважає висновок суду першої інстанції про обґрнутованість позовних вимог позивача щодо визнання недійсним рішення загальних зборів засновників ТОВ «Офсет Друк», оформлені протоколом №5 від 12.06.2013, та витребування від відповідачів 2 та 3 частки у статутному капіталі ТОВ «Офсет Друк», законним та правомірно задоволеним.

Водночас, апелянтами, при зверненні до суду апеляційної інстанції, порушувалося питання пропуску позивачем строку позовної давності про яке судова колегія зазначає:

Позовна давність, згідно ст. 256 ЦК України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст. 257 ЦК України).

06 лютого 2018 року прийнято Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», яким частину другу статті 258 Цивільного кодексу України доповнено пунктом восьмий про те, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства.

Згідно з частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 33 ГПК (у редакції, чинній до 15.12.2017) та ст. 74 ГПК (у редакції, чинній з 15.12.2017), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16).

За умовами статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачі покликаються на пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, зазначаючи, що чинним на момент скликання загальних зборів законодавством України, а саме ст. 61 Закону України «Про господарській товариства», передбачено, що учасників товариства з обмеженою відповідальністю скликаються не рідше двох разів на рік, якщо інше не передбачено установчими документами. Однак, позивач з 2013 року по 2020 рік не проявляв зацікавленості фінансово-господарською діяльністю товариства та не звертався до виконавчого органу із вимогою скликати загальні збори, виплати дивідендів, надати інформацію про господарську діяльність, провести аудит тощо, хоча згідно законодавства мав брати участь в зборах товариства, розподілі прибутку або ж вимагати проведення таких зборів.

Як вбачається з матеріалів справи, після скликання 12.06.2013 загальних зборів засновників ТОВ «Офсет Друк» сторонами не надано доказів надсилання вручення спірного рішення загальних зборів чи скликання в подальшому загальних зборів засновників, повідомлення ОСОБА_3 про скликання загальних зборів, або надіслання (вручення) протоколів зборів товариства, з яких останній міг би дізнатися про збільшення статутного капіталу та новий розподіл часток в статутному капіталі товариства та відповідно про порушення свого права.

Щодо доводів апелянтів про те, що позивач не проявляв зацікавленості фінансово-господарською діяльністю товариства та не звертався до виконавчого органу із вимогою скликати загальні збори, виплати дивідендів, надати інформацію про господарську діяльність, провести аудит, то такі заслуговують на увагу, однак судова колегія вважає за доцільне зазначити, що перелічене є правом особи як учасника товариства, а не обов`язком.

Разом з тим, доводи апелянтів про те, що позивач міг довідатися відомості про товариство, оскільки був працевлаштований в товаристві, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки матеріали справи не містять інформації про посадові обов`язки ОСОБА_3 і чи мав він на підставі таких доступ до протоколів та інших документів.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Враховуючи, що відповідачами не надано беззаперечних доказів того, що позивач дізнався про порушення свого права до серпня 2020 року, на що він посилається при подачі позову, враховуючи характер порушеного права позивача, що спрямований на умисне позбавлення його майнового права шляхом підроблення підпису, з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначеного статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, а також принципи справедливості, добросовісності і розумності, виходячи з фактичних обставин справи, судова колегія вважає, що позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності, з врахуванням продовження процесуальних строків на час дії карантину, а згодом на час дії воєнного стану.

Щодо апеляційної скарги відповідачів на додаткове рішення у даній справі, судова колегія зазначає таке:

Як вбачається з матеріалів справи, до завершення судових дебатів, адвокатом позивача заявлено про подання доказів щодо витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

25.12.2023 адвокатом Гонцарюком Є.Л. через систему «Електронний суд» було подано клопотання про відшкодування судових витрат, які складаються з витрат зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвокатом до вказаного клопотання було долучено акт прийому-передачі виконаних робіт на загальну суму 32160,00 грн.

Інтереси позивача в суді представляв адвокат Гонцарюк Євген Леонідович згідно з ордером серії СЕ № 1056416 від 31.07.2023 та на підставі договору про надання правової допомоги № 25-21 від 16.12.2021, відповідно до п. 4.1 якого за послуги, надані адвокатом під час виконання цього договору, клієнт сплачує адвокату гонорар, розмір якого зазначається у додатках до даного договору та/або розрахунках суми гонорару та/або актах виконаних робіт.

Відповідно до пункт 5.1 договору Клієнт здійснює оплату за цим договором готівкою, або в безготівковій формі на розрахунковий рахунок адвоката, вказаний в додатках до даного договору та/або розрахунках суми гонорару та/або актах виконаних робіт та/або вимозі.

На підтвердження обсягу і видів правової допомоги між адвокатом Гонцарюком Є.Л. та ОСОБА_3., як клієнтом, був підписаний акт прийому-передачі виконаних робіт від 19.12.2023 про те, що адвокатом було надано клієнту послуги професійної правничої допомоги у рамках господарського судочинства по справі № 926/3375/23 за позовом ОСОБА_11 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Офсет Друк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання до вчинення дій і що вартість робіт (наданих послуг) на професійну правничу допомогу за 1 годину становить 6700,00 грн (мінімальна заробітна плата в Україні з 01.10.2022 по 31.12.2023) * 40% - 2680,00 грн. Загальна вартість наданих послуг складає 32160,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

Водночас, за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).).

Матеріали справи свідчать, що відповідачі, скориставшись своїм правом, наданим ст. 126 ГПК України, подали клопотання про зменшення витрат на професійну правову допомогу, в якій просили зменшити такі до 0 грн.

В розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе, виключно, на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У ряді постанов ВП ВС, зокрема в постанові від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19, від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18, викладено правову позицію про те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо судових витрат за ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ від 28.11. 2002 у справі Лавентс проти Латвії за заявою № 58442/00, рішення у справах Ніколова проти Болгарії та Єчюс проти Литви, пункти 79 і 112, відповідно). У справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, дослідивши надані позивачем докази та характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами, обсяг наданої адвокатом позивачу правової допомоги з огляду на її дійсність, обґрунтованість, розумність, співмірність з ціною позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зменшення розміру заявлених до стягнення судових витрат, розрахувавши суму гонорару, виходячи з 2200,00 грн за 1 год.

При цьому, судова колегія вважає за доцільне зазначити, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу, тощо. Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Арґументи, наведені в апеляційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухвалених у цій справі рішень.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір покладається на скаржників.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні вимог апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Офсетдрук» відмовити.

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 21.12.2023 та додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.01.2024 у справі № 926/3375/23 залишити без змін.

Судові витрати покласти на скаржників.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Справу повернути в Господарський суд Чернівецької області.

Повний текст постанови складено 29.03.2024.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік