РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.03.2024Справа № 910/12412/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., за участю секретаря судового засідання Березовської С.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СОНЯЧНА РІВ`ЄРА" (02002, місто Київ, вулиця Микільсько-Слобідська, будинок 3-А; ідентифікаційний код 44634218)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ ХАУС ЮА" (03194, м. Київ, бульвар Кольцова, будинок 14-Д, офіс 610; ідентифікаційний код 44432374)

про припинення права власності

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Корольова С.В.

Від відповідача: Горбатюк Я.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СОНЯЧНА РІВ`ЄРА" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ ХАУС ЮА" про припинення права власності на нерухоме майно за адресою: м. Київ, вулиця Микільсько-Слобідська, будинок 3-А та м. Київ, вулиця Микільсько-Слобідська, будинок 3-Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/12412/23 та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 13.09.2023.

11.09.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з клопотанням, в якому останній просив визнати поважними причини пропуску строку на подання відзиву та поновити пропущений процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву.

13.09.2023 у засіданні суду представник відповідача повідомив, що ним до канцелярії суду подано заперечення на заяву позивача щодо поновлення строку на подачу відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні 13.09.2023 судом на підставі ч. 5 ст.183 ГПК України оголошено перерву на 04.10.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2023 відзив Товариства з обмеженою відповідальністю Товариством з обмеженою відповідальністю "СМАРТ ХАУС ЮА" повернуто без розгляду.

22.09.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення.

28.09.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

03.10.2023 через відділ діловодства суду позивачем подано клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням та клопотання про долучення доказів.

У судовому засіданні 04.10.2023, розглянувши клопотання позивача про огляд доказів за їх місцезнаходженням, суд на місці ухвалив відмовити у його задоволенні. Відомості про дану процесуальну дію занесено до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні 04.10.2023 судом на підставі ч. 5 ст.183 ГПК України оголошено перерву на 23.10.2023.

19.10.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення, які залучено до матеріалів справи.

У зв`язку з перебуванням судді Андреїшиної І.О. на лікарняному, підготовче засідання 23.10.2023 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2023 призначено підготовче засідання на 20.11.2023.

У підготовчому засіданні 20.11.2023 присутніми представниками сторін надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.12.2023.

06.12.2023 від позивача через систему «Електронний суд» надійшло письмове вступне слово, яке залучено до матеріалів справи.

07.12.2023 від позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів з клопотанням про поновлення процесуального строку на подання додаткових доказів.

У засіданні суду 06.12.2024 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача просив відмовити у позові у повному обсязі.

У судовому засіданні оголошено перерву на 22.01.2024.

07.12.2023 від позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів з клопотанням про поновлення процесуального строку на подання додаткових доказів.

У засіданні суду 22.01.2024 було досліджено докази у справі.

У судовому засіданні оголошено перерву на 12.02.2024.

09.02.2024 від позивача через систему «Електронний суд» надійшли письмові судові дебати.

У зв`язку з перебуванням судді Андреїшиної І.О. на лікарняному, судове засідання, призначене на 12.02.2024 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2024 судове засідання призначено на 04.03.2024.

У судовому засіданні 04.03.2024 судом на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України оголошено перерву на 11.03.2024.

05.03.2024 через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про долучення доказів.

У судовому засіданні 11.03.2024 судом на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України оголошено перерву на 20.03.2024.

Представник позивача у судовому засіданні 20.03.2024 підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.03.2024 проти заявлених позовних вимог заперечив.

20.03.2024 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.01.2022 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань за № 000035573 зареєстровано юридичну особу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СОНЯЧНА РІВ`ЄРА" (далі - Об`єднання).

Зі статуту Об`єднання, затвердженого протоколом № 1 установчих зборів Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків, розташованих за адресою: 02002, м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, буд. 3А, та 02002, м. Київ, вул. Микільсько- Слобідська, буд. 3Б, від 19.12.2021-02.01.2022 вбачається, що Об`єднання створено відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» власниками квартир та нежитлових приміщень житлового комплексу, що включає в себе багатоквартирний будинок № 3А та багатоквартирний будинок № 3Б, які розташовані по вулиці Микільсько-Слобідська в місті Києві та об`єднані спільною прибудинковою територією, елементами благоустрою, обладнанням та інженерною інфраструктурою (надалі - житловий комплекс) (п. 1.1. Статуту).

Відповідно до пп. 2.1.1. п. 2.1. Статуту, метою створення Об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинків, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.

До завдань та предмету діяльності Об`єднання згідно з п. 2.2. Статуту відноситься, зокрема, забезпечення ефективного управління багатоквартирними будинками житлового комплексу, спільним майном співвласників (пп. 2.2.1.); забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном (п.п. 2.2.2); забезпечення належного утримання багатоквартирних будинків та прибудинкової території (п.п. 2.2.3).

При цьому, умовами п. 2.3. Статуту визначено право Об`єднання, зокрема, на визначення порядку управління, утримання, експлуатації, ремонту та охорони спільного майна відповідно до Статуту (пп. 2.3.3.).

Товариство з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ХАУС ЮА» створене на підставі рішення засновника № 1 від 23 грудня 2021 року, з якого вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ІНТЕГРАТОР» одноособово створило юридичну особу «СМАРТ ХАУС ЮА», наділивши його статутним капіталом у розмірі 692 000,00 грн.

24.12.2021 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань за № 000047397 було зареєстровано юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ХАУС ЮА».

Рішенням учасника ТОВ «СМАРТ ХАУС ЮА» №01/2912 від 29.12.2021 було затверджено грошову оцінку вкладу учасника ТОВ «СМАРТ ІНТЕГРАТОР» до статутного капіталу ТОВ «СМАРТ ХАУС ЮА» у розмірі 692 000,00 грн.

29.12.2021 між ТОВ «СМАРТ ІНТЕГРАТОР» та ТОВ «СМАРТ ХАУС ЮА» було складено Акт приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «СМАРТ ХАУС ЮА».

Відповідно до Акту приймання-передачі нерухомого майна від 29.12.2021, на виконання п. 4 Рішення № 1 засновника про створення ТОВ «СМАРТ ХАУС ЮА», учасник (в даному випадку ТОВ «СМАРТ ІНТЕГРАТОР») передав, а ТОВ «СМАРТ ХАУС ЮА» прийняло до статутного капіталу нерухоме майно, згідно з переліком.

Згідно з зазначеним переліком, до статутного капіталу відповідача було передано нежитлові приміщення №№ 221, 222, 223, 225, 226, 227, 228, 229, 230, 231, 232, 233, 234, 235, 236, 237, 238, 239, 240, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 247, 248, 249, 250, 251, 252 у багатоквартирному будинку № 3А по вулиці Микільсько-Слобідській та нежитлові приміщення №№ 216, 220, 221, 222, 223, 225, 226, 227, 228, 229, 230, 231, 232, 233, 235, 23б, 237, 238, 239, 240, 241, 242, 243, 244, 245 у багатоквартирному будинку № 3Б по вулиці Микільсько-Слобідській (далі - спірне майно, спірні приміщення).

Право власності на зазначені нежитлові приміщення зареєстровано за відповідачем у січні 2022 року.

Таким чином, позивач зазначає, що відповідач є власником 56 нежитлових приміщень, розташованих у даних будинках, що підтверджується Інформаційною довідкою № 341516007 від 03.08.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі - Інформаційна довідка).

Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що спірні приміщення є допоміжними приміщеннями багатоквартирних будинків, а отже - вони є спільним майном багатоквартирного будинку, яке не може бути передано у приватну власність третіх осіб в силу прямої законодавчої норми. Закріплення права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення співвласниками будь-яких додаткових дій.

Для правильного визначення функціонального призначення спірного майна позивачем було замовлено проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Позивачем долучено до матеріалів справи Висновок експерта №1556/07-2023 від 18.07.2023, відповідно до якого спірні приміщення є допоміжними приміщеннями багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 3-А, та багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 3-Б, які призначені для експлуатації та обслуговування будинку та його інженерних мереж.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про припинення права власності відповідача на зазначене нерухоме майно за адресою: м. Київ, вулиця Микільсько-Слобідська, будинок 3-А та м. Київ, вулиця Микільсько-Слобідська, будинок 3-Б.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з`ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально-правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. У разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права суд приймає рішення про відмову у позові. Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Стаття 20 Господарського кодексу України також передбачає відповідні способи захисту цивільних прав та інтересів шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

З аналізу норм ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Верховенство права, як основоположний принцип судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення від 09.12.2010 у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09.03.2011, зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.05.1980 в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30.05.2013 в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (частина друга статті 382 ЦК України).

У рішенні Конституційного Суду України у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків від 02.03.2004 № 4-рп/2004 вказано, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення) (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").

Нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна (пункт 3 частини першої статті 2 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 914/554/19 вказано на те, що особливістю правового статусу допоміжних приміщень є те, що вони є спільною власністю власників квартир у багатоквартирному будинку в силу прямої норми закону і підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення співвласниками будь-яких додаткових дій. Зазначене виключає набуття будь-якою особою права власності на такі приміщення, як на окремий об`єкт цивільних прав.

У межах вказаних правовідносин та особливості правової природи спірних приміщень, позов про витребування майна може бути реалізований саме шляхом припинення права власності, внаслідок чого співвласники спільного майна багатоквартирного будинку матимуть змогу відновити та захистити право спільної сумісної власності на такі приміщення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 16 травня 2023 року у справі № 904/7257/21.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту, зокрема, припинення права власності на спірне нерухоме майно є ефективним і можливим з точки зору подальшого примусового виконання судового рішення.

Крім того, відповідно до приписів п. 9 ч. і ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Таким чином, рішення суду про припинення права власності відповідача на спірне майно буде самостійною підставою для скасування записів про державну реєстрацію відповідного права, та при отриманні державним реєстратором рішення суду, що набрало законної сили, він буде зобов`язаний скасувати відповідний запис про державну реєстрацію прав.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку визначає Закон України № 417-VIII. Законодавство, що регулює відносини з реалізації права власності у багатоквартирних будинках, складається з Конституції України, цього Закону, інших законів України та нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері власності у багатоквартирних будинках (ст. 3 Закону № 417-VIII).

Стаття 4 Закону № 417-VIII визначає суб`єктів права власності у багатоквартирному будинку. За змістом частин першої та другої цієї статті Закону № 417-VIII власники квартир та нежитлових приміщень, якими можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава, є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Нежитловим приміщенням відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону №417-VIII є ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання (ч. 1 ст. 382 Цивільного кодексу України).

Частиною другою статті 382 Цивільного кодексу України встановлено, що всі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Аналогічне визначення спільного майна багатоквартирного будинку надано в пункті 6 частини першої статті 1 Закону № 417-VIII, згідно з пунктом 2 якої допоміжними приміщення багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.11.2011 у справі № 14-рп/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" Конституційний Суд України вказав, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема, способу і порядку їх використання.

Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23.10.2019 у справі № 598/175/15-ц.

Так, позивач створений та діє відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Саме цим законом визначено правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. і Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Згідно з ч. 2 ст. - 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками (ч. 1 ст. 85 Цивільного кодексу України).

Отже, Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Відповідно до пункту 3.4. Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СОНЯЧНА РІВ`ЄРА" спільним майном співвласників є:

- приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинків, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників та розташовані на прибудинковій території (п.п. 3.4.1);

- конструктивні елементи будинків - частини споруди, які забезпечують її цілісність та необхідні технічні умови функціонування (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші, конструкції даху, покрівля, в`їздна група тощо) (п.п. 3.4.2);

- технічне обладнання будинків - інженерні комунікації та технічні пристрої, які забезпечують санітарно-гігієнічні умови та безпечну експлуатацію квартир та/або нежитлових приміщень (загальні будинкові мережі тепло-, водо-, газо-, електропостачання, індивідуальний тепловий пункт, насосні підстанції, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, ліфти, центральні розподільчі щити електропостачання, а також елементи благоустрою прибудинкової території) (п.п. 3.4.3.);

- права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирні будинки, і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації (п.п. 3.4.4.);

- інвентар, обладнання, елементи благоустрою (п.п.3.4.5).

Пунктом 3.6 Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СОНЯЧНА РІВ`ЄРА" закріплено, що спільне майно є спільною сумісною власністю співвласників. Воно не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна будь-якого багатоквартирного будинку Житлового Комплексу.

З аналізу вищевикладених приписів, судом встановлено, що допоміжні приміщення не можуть перебувати у приватній власності.

Відповідно до визначення, закріпленого у ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення) (пункт 2).

Допоміжне приміщення має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

При цьому, допоміжні приміщення належать до спільного майна багатоквартирного будинку, в силу приписів пункту 6 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», за яким спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Статтею 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» закріплено, спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників (частина перша). Частиною другою унормовано, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Отже, допоміжні приміщення є спільним майном багатоквартирного будинку, яке не може бути передано у приватну власність третіх осіб, в силу прямої законодавчої норми. А закріплення права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення співвласниками будь-яких додаткових дій.

Як вбачається із Інформаційної довідки, відповідач є власником окремих об`єктів нерухомого майна «нежитлових приміщень».

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Житлового кодексу України до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Отже, нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Такий висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду та викладений в постанові від 15.05.2019 у справі №552/7636/14-4.

З наведеного вище убачається, що у житлових будинках можуть бути як допоміжні, так і нежилі приміщення, які мають окреме, незалежне призначення (магазини, кафе, перукарні, художні майстерні тощо).

Визначальним для правильного вирішення даного спору є з`ясування та визначення правового статусу спірних приміщень у багатоквартирному будинку, а саме - встановлення, чи належать усі спірні приміщення до числа допоміжних, чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку, з урахуванням характеристик таких приміщень. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №522/7636/14-ц та постанові Верховного Суду у постанові від 14.05.2018 у справі №753/20293/16-ц.

Отже, ключовим у даній справі є визначення правового статусу спірного приміщення у багатоквартирному будинку, а саме - встановлення того, чи відноситься воно до допоміжного, чи є нежитловим приміщенням із незалежним цільовим призначенням в структурі житлового будинку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 128/20/19.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема, способу і порядку їх використання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 у справі № 598/175/15-ц.

Допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (п. 34 постанови Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 915/1096/18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 вересня 2020 року в справі № 904/5047/18 вказано, що: «допоміжне приміщення багатоквартирного будинку і нежитлове приміщення є різними приміщеннями, критерії їх розмежування є досить чіткими, а тому відсутні підстави стверджувати, що у різних випадках одне і те ж приміщення може одночасно відноситися до допоміжного та бути нежитловим.».

Звідси, аналіз законодавства та практики правозастосування (судових рішень) вказує, що допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку (за винятком житлових), крім тих, що від самого початку будувалися як такі, призначення яких не пов`язане з обслуговуванням будинку та забезпеченням побуту власників квартир. Лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 916/2022/21 зроблено висновок, що чинним законодавством України встановлено загальне правило (своєрідну презумпцію) наявності у всіх нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку статусу допоміжних приміщень, а як виняток, лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення - для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Виходячи з такої презумпції та з врахуванням принципу змагальності сторін, лише позивач не повинен доводити статус спірних приміщень як допоміжних, а навпаки, передусім відповідач, який є їх останнім набувачем, має довести винятковий статус спірних приміщень як ізольованих приміщень в багатоквартирному будинку, що не належать до житлового фонду та є самостійним об`єктом нерухомого майна, оскільки зі стадії проектування, тобто, з самого початку, вони будувалися з іншим цільовим призначенням - для потреб непромислового характеру (схожий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №598/175/15-4).

Для визначення правового статусу спірного приміщення у багатоквартирному будинку, а саме - встановлення того, чи відноситься воно до допоміжного, чи є нежитловим приміщенням із незалежним цільовим призначенням в структурі житлового будинку, судом здійснено співставлення проектної документації щодо будівництва будинків №№ 3-А, 3-Б по вулиці Микільсько-Слобідській Дніпровського району міста Києва , які були надані суду позивачем, та інвентаризаційних матеріалів, у тому числі поповерхові плани зазначених будинків та експлікації приміщень (технічний паспорт станом на 27.09.2018).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що на підтвердження того, що спірні приміщення є допоміжними, позивачем було долучено: копії технічних паспортів на будинки №№ 3-А, 3-Б по вулиці Микільсько-Слобідській Дніпровського району міста Києва , виготовлених ТОВ «Профі П.Л.Ю.С.» станом на 27.09.2018; копії матеріалів з проекту «Завершення будівництва житлового-офісного комплексу», виготовлених у 2017 році; копії матеріалів робочого проекту «Система контролю до вибухових концентрацій газу», виготовленого у 2017 році; «Система пожежної сигналізації» (2017), копії робочих креслень «Внутрішні телекомунікаційні мережі»; копія робочої документації «Автоматизована система моніторингу та обліку водопостачання та теплопостачання» тощо.

Так, судом встановлено, що у спірних приміщеннях було передбачено встановлення наступних комунікацій та обладнання:

1) у групі приміщень № 251, розташованій в об`ємі підвалу (що відповідає приміщенню комутаційної СС № 6 згідно з проектними даними «Завершення будівництва житлового-офісного комплексу (будинок №1, будинок №2 ) між вул. Микільсько-Слобідською та Броварським проспектом у Дніпровському районі м. Києві. (Коригування)» житлового будинку № 3-А по вулиці Микільсько-Слобідській Дніпровського району міста Києва (проектний номер: 1):

- телекомутаційна шафа; телекомутаційна стійка; кабельні траси мережі слабкострумових систем по металевим лоткам систем зв`язку;

- щиток РЩ, автоматичний вимикач, кабель електроживлення для живлення телекомунікаційного обладнання; облік електроенерії з ввідним автоматом; акумуляторний відсік, ПКП;

2) у групі приміщень № 252, розташованій в об`ємі стилобатної частини, відповідає приміщенню для проходження комунікацій № 11 згідно з проектними даними «Завершення будівництва житлового-офісного комплексу (будинок №1, будинок №2 ) між вул. Микільсько-Слобідською та Броварським проспектом у Дніпровському районі м. Києві. (Коригування)» житлового будинку № 3-А по вулиці Микільсько-Слобідській Дніпровського району міста Києва (проектний номер: 1):

- трубопроводи водопостачання, господарсько-побутової каналізації та теплопостачання з запірною арматурою;

- кабельні траси мережі слабкострумових систем по металевим лоткам систем зв`язку;

- кабель ВВГ 2x1,5 (поєднують оповіщувачі світлозвукові С-05С-12 в об`ємі підвалів будинків №№ і, 2);

- кабель КВВГнг 4x1,5 (поєднує оповіщувачі світлозвукові С-05С-12 в об`ємі підвалів будинків №№ і, 2);

- кабелі J-Y(St)YLg 1x2x0,8, (N)HXCH FE180/E90 2x2,5;

- сповіщувачі пожежні димові адресні ИПД-А;

- сповіщувачі пожежні димові адресні ИПР-А; оповіщувачі світло-звукові;

3) у групах приміщень №№ 222, 223, 224, 225, 226, 227, 229, 230, 231, 232, 233, 234, 235, 237, 238, 239, 240, 241, 242, 243, 245, 246, 247, 248, 250, розташованих в межах житлового будинку № 3-А по вулиці Микільсько-Слобідській Дніпровського району міста Києва , та групах приміщень №№ 216, 217, 218, 219, 220, 221, 223, 224, 225, 226, 227, 228, 229, 231, 232, 233, 234, 235, 236, 237, 239, 240, 241, 242, 243, розташованих в межах житлового будинку № 3-Б по вулиці Микільсько-Слобідській Дніпровського району міста Києва :

- коаксиальний кабель;

- мідний кабель "кручена пара" в металевих лотках;

- щиток РЩ, автоматичний вимикач, кабель електроживлення для живлення телекомунікаційного обладнання;

4) у групах приміщень №№ 228, 236, 244, 249, розташованих в межах житлового будинку № 3-А по вулиці Микільсько-Слобідській Дніпровського району міста Києва , та групах приміщень №№ 222, 230, 238, 243, розташованих в межах житлового будинку № 3-Б по вулиці Микільсько-Слобідській Дніпровського району міста Києва :

- телекомунікаційне обладнання;

- коаксиальний кабель;

- мідний кабель "кручена пара" в металевих лотках;

- щиток РЩ, автоматичний вимикач, кабель електроживлення для живлення телекомунікаційного обладнання;

5) у групі приміщень № 245, розташованій в межах житлового будинку № 3-Б по вулиці Микільсько-Слобідській Дніпровського району міста Києва :

- телекомутаційна шафа;

- кабельні траси мережі слабкострумових систем по лоткам систем зв`язку;

- облік електроенергії з ввідним автоматом; акумуляторний відсік, ПКП мідний кабель "кручена пара" в металевих лотках; Щиток РЩ, автоматичний вимикач, кабель електроживлення для живлення телекомунікаційного обладнання.

Більше того, дослідивши та співставивши проектну та технічну документацію, яка міститься в матеріалах справи, судом встановлено наступне цільове призначення спірних приміщень при будівництві останніх:

у будинку № 3-А по вулиці Микільсько-Слобідській у місті Києві :

- група приміщень № 221 - розміщена в об`ємі стилобату, що складається з тамбуру, основних приміщень, коридору - згідно з проектом приміщення передбачалися як приміщення міського туалету;

- група приміщень № 251 - розміщена в об`ємі підвалу - комутаційна (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 222 - розміщена в об`ємі другого поверху - приміщення для проходження комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 223 - розміщена в об`ємі третього поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 224 - розміщена в об`ємі четвертого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 225 - розміщена в об`ємі п`ятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 226 - розміщена в об`ємі шостого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 227 - розміщена в об`ємі сьомого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 228 - розміщена в об`ємі восьмого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації) / комутаційна (згідно з проектом);

- група приміщень № 229 - розміщена в об`ємі дев`ятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 230 - розміщена в об`ємі десятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 231 - розміщена в об`ємі одинадцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 232 - розміщена в об`ємі дванадцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 233 - розміщена в об`ємі тринадцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 234 - розмішена в об`ємі чотирнадцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 235 - розміщена в об`ємі п`ятнадцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 236 - розміщена в об`ємі шістнадцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації) І комутаційна (згідно з проектом);

- група приміщень № 237 - розміщена в об`ємі сімнадцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 238 - розміщена в об`ємі вісімнадцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 239 - розмішена в об`ємі дев`ятнадцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 240 - розміщена в об`ємі двадцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 241 - розміщена в об`ємі двадцять першого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 242 - розміщена в об`ємі двадцять другого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 243 - розмішена в об`ємі двадцять третього поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 244 - розміщена в об`ємі двадцять четвертого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації) / комутаційна (згідно з проектом);

- група приміщень № 245 - розмішена в об`ємі двадцять п`ятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 246 - розміщена в об`ємі двадцять шостого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 247 - розмішена в об`ємі двадцять сьомого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 248 - розміщена в об`ємі двадцять восьмого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 249 - розміщена в об`ємі двадцять дев`ятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації) / комутаційна (згідно з проектом);

- група приміщень № 250 - розміщена в об`ємі тридцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації);

у будинку № 3-Б по вулиці Микільсько-Слобідській у місті Києві :

- група приміщень № 216 - розмішене в об`ємі другого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 217 - розміщене в об`ємі третього поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 218 - розмішене в об`ємі четвертого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 219 - розміщене в об`ємі п`ятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 220 - розмішене в об`ємі шостого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 221 - розміщене в об`ємі сьомого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 222 - розміщене в об`ємі восьмого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації) / комутаційна (згідно з проектом);

- група приміщень № 223 - розміщене в об`ємі дев`ятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 224 - розміщене в об`ємі десятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 225 - розміщене в об`ємі одинадцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 226 - розміщене в об`ємі дванадцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 227 - розмішене в об`ємі тринадцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 228 - розміщене в об`ємі чотирнадцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 229 - розміщене в об`ємі п`ятнадцятого поверху приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 230 - розміщене в об`ємі шістнадцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації) / комутаційна (згідно з проектом);

- група приміщень № 231 - розміщене в об`ємі сімнадцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 232 - розміщене в об`ємі вісімнадцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 233 - розміщене в об`ємі дев`ятнадцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 234 - розмішене в об`ємі двадцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 235 - розміщене в об`ємі двадцять першого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 236 - розміщене в об`ємі двадцять другого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 237 - розміщене в об`ємі двадцять третього поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 238 - розмішене в об`ємі двадцять четвертого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації) / комутаційна (згідно з проектом);

- група приміщень № 239 - розміщене в об`ємі двадцять п`ятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 240 - розміщене в об`ємі двадцять шостого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 241 - розміщене в об`ємі двадцять сьомого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 242 - розміщене в об`ємі двадцять восьмого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 243 - розміщене в об`ємі двадцять дев`ятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації) / комутаційна (згідно з проектом);

- група приміщень № 244 - розміщене в об`ємі тридцятого поверху - приміщення для комунікацій (згідно з матеріалами технічної інвентаризації та проектом);

- група приміщень № 245 - розміщене в об`ємі підвалу - комутаційна.

Крім того, згідно з технічними паспортами на зазначені будинки спірні приміщення не є ізольованими, доступ до вищевказаних приміщень відбувається через загальний вхід до будинку та сходові клітки загального користування, до приміщень, які розташовані на різних поверхах.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що спірні приміщення є допоміжними приміщеннями багатоквартирного житлового комплексу (будинків № 3-А 3-Б розташованих за адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська), які призначені для забезпечення експлуатації та обслуговування житлових будинків та їх інженерних мереж.

Належних та допустимих доказів того, що спірні приміщення первинно планувалися як нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, суду не надано. При цьому господарський суд враховує наступне.

Спірне майно було передано ТОВ «СМАРТ ХАУС ЮА» 29.12.2021 на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «СМАРТ ХАУС ЮА».

Згідно з даним актом учасник (в даному випадку ТОВ «СМАРТ ІНТЕГРАТОР») передав, а товариство (в даному випадку ТОВ «СМАРТ ХАУС ЮА») прийняло до статутного капіталу нерухоме майно згідно з переліком.

Надані відповідачем технічні паспорти та інша документація не свідчать про те, що на стадії проектування будинків спірні приміщення були заплановані як нежитлові. Більше того, відповідачем не наведено і належними доказами не обґрунтовано, для яких цілей планувалися такі нежитлові приміщення.

Крім того, інвентаризаційна документація, надана суду відповідачем, є складеною пізніше, ніж проектна документація, надана позивачем.

Більше того, надані відповідачем докази (інвестиційні договори, платіжні доручення за листопад 2020, інвентаризаційна документація, створена у 2020) підтверджують обставини набуття ним права власності на приміщення, а не те, що спірні приміщення при проектуванні будинків планувалися як нежитлові приміщення, а не допоміжні.

Таким чином, аналіз наданих доказів свідчить, що спірні приміщення не є самостійним об`єктом нерухомого майна та є допоміжними приміщеннями житлових будинків, в розумінні чинного законодавства України.

Крім того, в матеріалах справи міститься Висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №1556/07-2023 від 18.07.2023 на замовлення позивача, відповідно до якого спірні приміщення є допоміжними приміщеннями багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 3-А, та багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 3-Б, які призначені для експлуатації та обслуговування будинку та його інженерних мереж.

За змістом стандарту доказування «вірогідності доказів» обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не надав належних доказів на спростування обставин, на яких ґрунтується правова позиція позивача, як і не надав належних доказів, які б доводили, що спірні приміщення не відносяться до допоміжних, а були самостійними об`єктами нерухомості зі стадії проектування та будувалися як ізольовані приміщення в багатоквартирному будинку, що не належать до житлового фонду та мають своє (визначене проектом) цільове призначення.

Відповідач лише надав суду докази набуття у власність спірного майна, зокрема, укладення інвестиційних договорів між ТОВ «Смарт інтегратор» та ТОВ «Укрбуд девелопмент» та подальше внесення цих об`єктів у статутний капітал ТОВ «СМАРТ ХАУС ЮА».

Однак, слід наголосити, що законодавством не передбачено механізм передачі у власність громадян чи юридичних осіб окремо допоміжних приміщень будинку шляхом приватизації, викупу тощо, також як і право власників квартир багатоквартирних будинків на розпорядження своєю частиною зазначених приміщень.

Отже, оскільки спірне майно є допоміжними приміщеннями, тобто, належить до спільного майна, воно в силу прямих приписів закону може перебувати виключно у спільній власності співвласників, що в свою чергу унеможливлює перебування такого майна у приватній власності.

Особливістю правового статусу допоміжних приміщень є те, що вони є спільною власністю власників квартир у багатоквартирному будинку в силу прямої норми закону і підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення співвласниками будь-яких додаткових дій.

Зазначене виключає набуття будь-якою особою права власності на такі приміщення, як на окремий об`єкт цивільних прав.

Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 914/554/19 від 16 грудня 2020 року.

З цих підстав позивач, обґрунтовуючи вимогу про припинення права власності відповідача, послався на п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України.

Статтею 346 ЦК України передбачено підстави припинення права власності, зокрема, через законодавчо встановлені обмеження, коли за законом майно не може належати цій особі. Ця норма права не встановлює способів захисту прав. Конкретний спосіб припинення такого права власності визначений статтею 348 ЦК України, яка спеціально встановлює умови і порядок припинення права власності особи на майно, яке не може їй належати.

Так, закон встановлює, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом.

Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна.

Отже, приписи статей 346 та 348 ЦК України мають застосовуватися як загальна та спеціальна норми.

Крім того, відповідно до приписів п. 9 ч. і ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Таким чином, рішення суду про припинення права власності відповідача на спірне майно буде самостійною підставою для скасування записів про державну реєстрацію відповідного права, та при отриманні державним реєстратором рішення суду, що набрало законної сили, він буде зобов`язаний скасувати відповідний запис про державну реєстрацію прав.

Таким чином, враховуючи вище викладене, а також, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, дійшов до висновку про задоволення позову та припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ХАУС ЮА» на спірні приміщення.

Викладені відповідачем аргументи не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки не спростовують доводів позивача та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу, судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ХАУС ЮА» (03194, м. Київ, бульвар Кольцова, будинок 14-Д, офіс 610; ідентифікаційний код 44432374) на:

І. нерухоме майно за адресою: м. Київ, вулиця Микільсько-Слобідська, будинок 3-А:

1. нежитлове приміщення 252; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

2. нежитлове приміщення 251; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

3. нежитлове приміщення 221; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

4. нежитлове приміщення 250; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

5. нежитлове приміщення 249; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

6. нежитлове приміщення 248; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

7. нежитлове приміщення 247; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

8. нежитлове приміщення 246; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

9. нежитлове приміщення 245; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

10. нежитлове приміщення 244; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

11. нежитлове приміщення 243; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

12. нежитлове приміщення 242; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

13. нежитлове приміщення 241; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

14. нежитлове приміщення 240; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

15. нежитлове приміщення 239; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

16. нежитлове приміщення 238; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

17. нежитлове приміщення 237; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

18. нежитлове приміщення 236, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

19. нежитлове приміщення 235, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

20. нежитлове приміщення 234; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

21. нежитлове приміщення 233, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

22. нежитлове приміщення 232; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

23. нежитлове приміщення 231; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

24. нежитлове приміщення 230; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

25. нежитлове приміщення 229; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

26. нежитлове приміщення 228; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

27. нежитлове приміщення 227; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

28. нежитлове приміщення 226; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

29. нежитлове приміщення 225; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

30. нежитлове приміщення 223; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

31. нежитлове приміщення 222; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

ІІ. нерухоме майно за адресою: м. Київ, вулиця Микільсько-Слобідська, будинок 3-Б:

1. нежитлове приміщення 245; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

2. нежитлове приміщення 244; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

3. нежитлове приміщення 243; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

4. нежитлове приміщення 242; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

5. нежитлове приміщення 241; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

6. нежитлове приміщення 240; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

7. нежитлове приміщення 239; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

8. нежитлове приміщення 238; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

9. нежитлове приміщення 237; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

10. нежитлове приміщення 236; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

11. нежитлове приміщення 235; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

12. нежитлове приміщення 233; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

13. нежитлове приміщення 232; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

14. нежитлове приміщення 231; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

15. нежитлове приміщення 230; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

16. нежитлове приміщення 229; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

17. нежитлове приміщення 228; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

18. нежитлове приміщення 227; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

19. нежитлове приміщення 226; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

20. нежитлове приміщення 225; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

21. нежитлове приміщення 223; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

22. нежитлове приміщення 222; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

23. нежитлове приміщення 221; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

24. нежитлове приміщення 220; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

25. нежитлове приміщення 216; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СМАРТ ХАУС ЮА" (03194, м. Київ, бульвар Кольцова, будинок 14-Д, офіс 610; ідентифікаційний код 44432374) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СОНЯЧНА РІВ`ЄРА" (02002, місто Київ, вулиця Микільсько-Слобідська, будинок 3-А; ідентифікаційний код 44634218) судовий збір в розмірі 10 380 (десять тисяч триста вісімдесят) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 28.03.2024

Суддя І.О. Андреїшина