РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.03.2024Справа № 910/516/24
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Укргазінвест плюс"

про стягнення 109 076,31 грн.

Представники сторін: не викликалися.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Укргазінвест плюс" про стягнення 109 076,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про відкриття рахунку в цінних паперах №016/04 від 26.05.2004р.

У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті комісії депозитарної установи прострочену в розмірі 25 599,95 грн., пеню за несвоєчасне погашення грошових зобов`язань за сплатою комісії депозитарної установи за період з 19.12.2022 по 19.12.2023 у розмірі 44 964,91 грн., штраф за несвоєчасне погашення грошових зобов`язань за сплатою комісії депозитарної установи в розмірі 12 799,98 грн., 3% річних в розмірі 5 288,54 грн., інфляційні нарахування в розмірі 20 422,93 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення №06 002 4532 48 60 на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Полярна, 10, м. Київ, 04201. Вищезазначена ухвала Господарського суду міста Києва від 19.01.2024 повернута до суду у зв`язку з неврученням поштового відправлення за адресою відповідача.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відтак, в силу положення п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/516/24 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 6 ГПК України юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Відповідачем не здійснено реєстрацію електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, а тому таким чином відповідач позбавив себе можливості отримувати процесуальні документи та інші документи у справі в електронному вигляді, шляхом використання Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову. Відповідно до ч. 9 ст.165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 ст. 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про депозитарну систему України" (далі - ЗУ №5178-VI) рахунок у цінних паперах депонента відкривається депозитарною установою на підставі договору про обслуговування рахунка в цінних паперах власнику цінних паперів, співвласникам цінних паперів або нотаріусу, на депозит яких внесено цінні папери, а також самій депозитарній установі (на підставі наказу керівника цієї депозитарної установи) або Національному банку України відповідно до законодавства. Договір про обслуговування рахунка в цінних паперах укладається між депонентом та депозитарною установою, відповідно до якого депозитарна установа в установленому Комісією порядку на рахунку у цінних паперах веде облік цінних паперів, що належать власникові, співвласникам цінних паперів, у разі зарахування цінних паперів на депозит нотаріуса - відповідному кредиторові, а також облік прав зазначених осіб на цінні папери, що обліковуються на певному рахунку у цінних паперах, та обмеження таких прав.

26.05.2004 між товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Укргазінвест плюс" (депонент) та ВАТ АБ "Укргазбанк" (зберігач) укладено Договір №016/04 про відкриття рахунку в цінних паперах (далі - Договір).

За вказаним вище Договором депонент доручає, а зберігач зобов`язується надавати депоненту послуги відносно відкриття та ведення рахунку в цінних паперах (надалі ЦП), зберігання належних депоненту ЦП, проведення операцій по даному рахунку, отримання прибутку по ЦП на умовах Договору та згідно з Положення про депозитарну діяльність, затвердженого ДКЦПФР від 26.05.1998 року за №61, внутрішнього положенню зберігача ЦП та інших внутрішніх документах зберігача, чинному законодавству України та на підставі розпоряджень депонента.

Пунктом 7 Договору встановлено, що даний Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє один рік. У випадку, коли строк дії Договору закінчуватиметься, а сторони не виявлять письмового бажання розірвати Договір, він вважається продовженим на кожен наступний рік відповідно. Сторона, що виявила бажання з будь-яких причин розірвати Договір повинна письмово повідомити іншу сторону за сорок п`ять днів до моменту розірвання із зазначенням причини. Договір може бути розірваний лише за умови відсутності на рахунку депонента ЦП.

Матеріали справи не містять доказів розірвання Договору, а сторонами не надано заперечень щодо обставини чинності Договору.

Відповідно до п. 2.3 Договору депонент зобов`язаний, зокрема, сплачувати послуги зберігача у відповідності з тарифами, умовами та строками, передбаченими даним Договором.

Відповідно до приписів п. 3 Договору депонент сплачує послуги зберігача згідно з даним Договором та у відповідності з затвердженими тарифами зберігача (дод. №1).

Оплата послуг зберігача включає в себе абонентську плату та вартість послуг в залежності від виконавчих дій та/або операцій, згідно з тарифами зберігача.

Види, кількість та загальна вартість послуг, наданих депоненту згідно з даним Договором, в тому числі проведених за відповідний період, належним чином відображається в Акті прийому-передачі наданих послуг за певний період, котрий підписують сторони.

Плата за послуги надані зберігачем, вноситься депонентом щомісячно до 15 числа наступного за тим місяцем, в якому надавалися послуги згідно Акту прийому-передачі наданих послуг. В окремих випадках Акт прийому-передачі наданих послуг можна надаватися в строки за домовленістю сторін.

Витягом з тарифів (додаток №1 до Договору) передбачено, що тариф за зберігання цінних паперів на рахунку за повний або неповний місяць становить 150 грн. (оплата протягом 15 календарних днів місяця, наступного за місяцем проведення операції).

Позивачем надано Акти-рахунки прийому-здачі депозитарних послуг (підписані з боку депозитарної установи) за період з лютого 2016 року по листопад 2023 року та докази направлення актів за період з січня 2018 року по грудень 2023 року. У вказаних актах зафіксовано надання послуги за зберігання цінних паперів по тарифу 150 грн. на місяць.

Частиною 1 ст. 18 ЗУ №5178-VI встановлено, що депозитарна установа в установленому Комісією порядку відповідно до отриманих від Центрального депозитарію та/або Національного банку України депозитарних активів провадить діяльність з депозитарного обліку та обслуговування обігу цінних паперів і корпоративних операцій емітента на рахунках у цінних паперах депонентів, номінальних утримувачів, а також на власному рахунку в цінних паперах, на якому обліковуються цінні папери, права на цінні папери та обмеження прав на цінні папери, що належать такій депозитарній установі.

Згідно з ч. 4 ст. 18 ЗУ №5178-VI депозитарна установа в порядку та за умови дотримання вимог, встановлених Комісією, має право надавати своїм клієнтам послуги з обліку цінних паперів та їх обмежень, реєстрації переходу права власності на відповідні цінні папери на підставі відповідних договорів з іноземними фінансовими установами, що здійснюють облік цінних паперів, їх обмежень, реєстрацію переходу права власності на цінні папери згідно із законодавством держави, в якій зазначені установи зареєстровані.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 8 ЗУ №5178-VI документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами депонента (у разі зарахування цінних паперів на депозит нотаріуса - відповідного кредитора) є виписка з рахунка в цінних паперах депонента, яка видається депозитарною установою на вимогу депонента або в інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунка в цінних паперах.

Позивачем надано виписку за період з 26.05.2004 по 11.10.2013 про операції з цінними паперами на рахунку у цінних паперах №003016, відкритого для депонента - товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Укргазінвест плюс" та виписку з 18.03.2013 по 27.12.2023 про операції з цінними паперами на депозитарному рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Укргазінвест плюс". Вказані виписки містять інформацію щодо операцій із рухом цінних паперів (прибуток, видаток) в межах рахунку відповідача.

Також позивачем надано виписку про стан рахунку в цінних паперах (рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Укргазінвест плюс") станом на 27.12.2023, який містить інформацію про облік на депозитарному рахунку цінних паперів у загальній кількості 14 243 000 шт.

Отже, позивачем на відкритому для відповідача депозитарному рахунку здійснювалося зберігання цінних паперів в різній кількості з 2004 по 2023 рік на умовах Договору №016/04 від 26.05.2004.

Відповідачем не надано доказів виставлення претензій до позивача щодо обсягу та якості наданих послуг зберігання цінних паперів та не спростовано вказану обставину.

Позивачем надано суду розрахунок комісійної заборгованості винагороди депозитарної установи, який містить інформацію про борг відповідача за період до лютого 2012 року у розмірі 4 299,95 грн. та за період з лютого 2012 по грудень 2023 у розмірі 21 300,00 грн.

Матеріали справи не містять доказів оплати послуг за Договором №016/04 від 26.05.2004 на суму 25 599,95 грн., а відповідачем не спростовано обставину наявності заборгованості у відповідному розмірі.

Відповідно до ст. 901 ЦК за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі положенням ст. 526 ЦК України, відповідно до якого зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідач, укладаючи Договір №016/04 від 26.05.2004, зобов`язався здійснювати оплату послуг відповідно до п. 3 Договору (до 15 числа наступного за місяцем в якому надавалися послуги) та додатку №1 до Договору (протягом 15 календарних днів місяця, наступного за місяцем проведення операцій). Послуга щодо зберігання цінних паперів має постійний характер та надавалася увесь період існування депозитарного рахунку відповідача, а відповідач був обізнаний щодо тарифу та строків оплати вказаної послуги, однак відповідач систематично не виконував свій обов`язок щодо здійснення оплати у відповідні строки, а тому суд, враховуючи пояснення позивача та надані докази, встановив, що строк виконання зобов`язання щодо оплати послуг на суму 25 599,95 грн. настав.

Враховуючи наведене та надані докази, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано обставину наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за надані послуги щодо зберігання цінних паперів на рахунку в межах Договору №016/04 від 26.05.2004 на загальну суму 25 599,95 грн., а тому відповідна позовна вимога підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 5 288,54 грн. та інфляційних втрат у розмірі 20 422,93 грн.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, ураховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, зміст яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем надано розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, який відповідає нормам законодавства та є арифметично правильним, а тому вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 20 422,93 грн. та 3% річних у розмірі 5 288,54 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги щодо стягнення штрафу у розмірі 12 799,98 грн. та пені у розмірі 44 964,91 грн.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, ураховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно із ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Абзацом 10 п. 6 Договору передбачено, якщо платіж за надані депоненту депозитарні послуги прострочено більш ніж на тридцять днів та така дія депонента вважається відмовою від виконання умов даного Договору, та зобов`язує депонента сплатити штраф у розмірі 50% від суми заборгованості депонента, визначеної на день фактичної сплати.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення штрафу у розмірі 12 799,98 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до абз. 9 п. 6 Договору передбачено, у випадку затримки сплати вартості наданих послуг зберігача депонент сплачує зберігачу пеню в розмірі 0,5 % від загальної суми (за кожен день прострочення), що підлягає до сплати.

Відповідно до ст.ст 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною 7 ст. розділу IX "Прикінцеві положення" ГК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" № 211 на всій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України, зокрема, постановою від 25.04.2023 № 383 до 30.06.2023.

Позивачем надано розрахунок пені за період з 19.12.2022 по 18.12.2023, однак вказаний розрахунок не враховує вказані вище норми спеціального закону та Господарського кодексу України.

Судом здійснено перерахунок пені в межах позовних вимог позивача з урахуванням вимог ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України, а саме: пеня за боргом 23 799,95 грн. становить 6 324,92 грн. (період: з 19.12.2022 по 30.06.2023); пеня за боргом 1 800,00 грн. становить 281,76 грн. (період 1 (150,00 грн.): 16.01.2023 - 16.07.2023; період 2 (150,00 грн.): 16.02.2023 - 16.08.2023; період 3 (150,00 грн.): 16.03.2023 - 16.09.2023; період 4 (150,00 грн.): 17.04.2023 - 17.10.2023; період 5 (150,00 грн.): 16.05.2023 - 17.11.2023; період 6 (150,00 грн.): 16.06.2023 - 16.12.2023; період 7 (150,00 грн.): 17.07.2023 - 18.12.2023; період 8 (150,00 грн.): 16.08.2023 - 18.12.2023; період 9 (150,00 грн.): 18.09.2023 - 18.12.2023; період 10 (150,00 грн.): 16.10.2023 - 18.12.2023; період 11 (150,00 грн.): 16.11.2023 - 18.12.2023; період 12 (150,00 грн.): 18.12.2023 - 18.12.2023).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення пені підлягає задоволення у розмірі 6 606,68 грн.

Частинами 3, 4 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані для підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно зі ст. 129 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 118-119, 129, ч. 9 ст. 165, ст.ст. 231, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Укргазінвест плюс" (04201, місто Київ, вулиця Полярна, будинок 10; ідентифікаційний код 32961228) на користь публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, місто Київ, вулиця Єреванська, будинок 1; ідентифікаційний код 23697280) основну заборгованість у розмірі 25 599 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 95 коп., інфляційні нарахування у розмірі 20 422 (двадцять тисяч чотириста двадцять два) грн. 93 коп., 3% річних у розмірі 5 288 (п`ять тисяч двісті вісімдесят вісім) грн. 54 коп., штраф у розмірі 12 799 (дванадцять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 98 коп., пеню у розмірі 6 606 (шість тисяч шістсот шість) грн. 68 коп. та судовий збір у розмірі 1 963 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят три) грн. 16 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сергій МУДРИЙ