ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2024 Справа № 914/6/24

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Прокопів І.І., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: першого заступника керівника Золочівської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України, м. Київ

до відповідача: Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну, м. Львів

про визнання права власності

за участю представників:

прокурор: Кульчицький Є.Г.

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Фарйон Т.С. представник

Обставини розгляду справи.

01.01.2024 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява першого заступника керівника Золочівської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Державного агентства водних ресурсів України, м. Київ до Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну, м. Львів про визнання права власності.

Ухвалою від 05.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.02.2024.

24.01.2024 через канцелярію суду від Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну надійшов відзив на позовну заяву (вх. №2345/24 від 24.01.2024).

Ухвалою від 05.02.2024 суд відклав підготовче засідання на 19.02.2024.

Ухвалою від 19.02.2024 суд відклав підготовче засідання на 07.03.2024.

07.03.2024 через канцелярію суду від Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну надійшло клопотання про долучення документів (вх. №6689/24 від 07.03.2024).

З огляду на те, що за результатами підготовчого провадження було вирішено усі необхідні завдання, сторонами зазначено, що ними подані усі докази, які доводять обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, суд ухвалою від 07.03.2024 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 18.03.2024.

Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог прокурор та позивач посилалися на те, що за відповідачем зареєстровано ряд об`єктів загальною площею 639,4 кв.м за адресою смт.Олесько, вул. Шевченка, буд. 3, Золочівський район, Львівська область. Оскільки власником таких об`єктів нерухомого майна, є держава Україна в особі Державного агентства водних ресурсів України, то реєстрація права власності за Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну порушує право розпорядження об`єктами права державної власності дійсного власника. У зв`язку з наведеним, прокурор просив суд визнати за Державним агентством водних ресурсів України право державної власності на будівлі і споруди, що знаходяться в смт.Олесько, вул. Шевченка, буд. 3, Золочівський район, Львівська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206), а саме: контора, цегляна, загальною площею 145,4 кв.м, А-1; реммайстерня, цегляна, загальною площею 433,7 кв.м, Б; сарай господарський, цегляний, загальною площею 45,5 кв.м, В; склад ПММ, цегляний, загальною площею 14,8 кв.м, Г; водонапірна башня, К; огорожа, 1; ворота з хвірткою, 2; артсвердловина, 3, з одночасним припиненням права власності Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну .

У поданому через канцелярію суду відзиві на позовну заяву відповідач позов визнав.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

Рішенням виконавчого комітету Олеської селищної ради Буського району Львівської області №5 від 17.01.2007 визнано за Буським управлінням водного господарства право власності на нерухоме майно загальною площею 639,4 кв.м за адресою смт. Олесько, вул. Шевченка, буд. 3, Буський район, Львівська область:

- контора, загальною площею 145,4 кв.м, А-1;

- реммайстерня, загальною площею 433,7 кв.м, Б;

- сарай господарський, загальною площею 45,5 кв.м, В;

- склад ПММ, загальною площею 14,8 кв.м, Г;

- водонапірна башня, К;

- огорожа,1;

- ворота з хвірткою, 2;

- артсвердловина, 3.

21.02.2007 на виконання вказаного рішення видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке 26.03.2017 зареєстровано ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» за Буським управлінням водного господарства, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14018513 від 26.03.2007.

Наказом Держводагентства №21 від 19.01.2018 «Про реорганізацію Буського УВГ» Буське управління водного господарства реорганізовано шляхом приєднання до Золочівського управління водного господарства. З огляду на те, що Золочівське управління водного господарства є правонаступником Буського управління водного господарства, майно за передавальним актом від 27.04.2018 було передане Золочівському управління водного господарства. Вказане стало підставою для реєстрації права власності на спірні приміщення за Золочівським управління водного господарства.

У Положенні про Золочівське управління водного господарства, затвердженого наказом Держводагентства України №791 від 17.10.2018 зазначено, що майно Управління складається з необоротних та оборотних активів, вартість яких відображається в самостійному балансі Управління. Майно Управління є державною власністю, закріплене за ним і належить йому на праві оперативного управління (п. 4.1. та п.4.2. Положення).

Наказом Держводагентства №552 від 17.06.2020 «Про реорганізацію Золочівського УВГ» реорганізовано Золочівське управління водного господарства шляхом приєднання до Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну. Майно за передавальним актом від 30.10.2020 передане правонаступнику Басейновому управлінню водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну.

30.06.2021 на підставі вищевказаного передавального акту та наказу Держводагентства №552 від 17.06.2020 проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206).

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, на праві власності за Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну зареєстровано право власності на комплекс об`єктів нерухомого майна загальною площею 639,4 кв.м за адресою: Львівська область, Золочівський район, смт. Олесько, вулиця Шевченка, буд. 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206).

Як вказано прокурором у позовній заяві та визнано відповідачем у відзиві на позов, вказане майно є державною власністю, управління яким здійснює держава в особі Держводагентства як власника, а в Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну таке перебуває на праві оперативного управління. Відтак, на думку прокурора, слід визнати право державної власності на спірне майно за Держводагентством, одночасно припинивши право власності Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну на вказане майно.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 13 Конституції України, статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 326 ЦК України, від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Статтею 133 ГК України визначено, що основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. В частині 4 цієї статті вказано, що держава забезпечує рівний захист майнових прав усіх суб`єктів господарювання.

За приписами статті 134 ГК України установлено, що суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб`єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб`єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом.

Частина 3 цієї статті визначає, що правовий режим власності та правові форми реалізації права власності у сфері господарювання визначаються цим Кодексом і законом.

Відповідно до статті 135 ГК України, власник майна має право одноосібно або спільно з іншими власниками на основі належного йому (їм) майна засновувати господарські організації або здійснювати господарську діяльність в інших організаційно-правових формах господарювання, не заборонених законом, на свій розсуд визначаючи мету і предмет, структуру утвореного ним суб`єкта господарювання, склад і компетенцію його органів управління, порядок використання майна, інші питання управління діяльністю суб`єкта господарювання, а також приймати рішення про припинення заснованих ним суб`єктів господарювання відповідно до законодавства. Частиною 2 цієї статті визначено, що власник має право особисто або через уповноважені ним органи з метою здійснення підприємницької діяльності засновувати господарські організації, закріплюючи за ними належне йому майно на праві власності, праві господарського відання, а для здійснення некомерційної господарської діяльності - на праві оперативного управління, визначати мету та предмет діяльності таких організацій, склад і компетенцію їх органів управління, порядок прийняття ними рішень, склад і порядок використання майна, визначати інші умови господарювання у затверджених власником (уповноваженим ним органом) установчих документах господарської організації, а також здійснювати безпосередньо або через уповноважені ним органи у межах, встановлених законом, інші управлінські повноваження щодо заснованої організації та припиняти її діяльність відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Згідно з статті 137 ГК України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Частиною 2 цієї статті встановлено, що власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління (частина п`ята статті 22 ГК України).

Вказане дозволяє зробити висновок, що право господарського відання та право оперативного управління покладено в основу створення суб`єктів господарювання державного сектора економіки.

Статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами права державної власності» встановлено, що управління об`єктами державної власності здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до статей 4, 5-2 Закону України «Про управління об`єктами права державної власності» суб`єктами управління об`єктами державної власності є: Кабінет Міністрів України та центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності.

Так, указом Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09.12.2010 №1085/2010 утворено Державне агентство водних ресурсів України (далі Держводагентство), та реорганізовано Державний комітет України по водному господарству.

Держводагентство, відповідно до п. 1 та пп. 33 п. 4 Положення про Державне агентство водних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 393 (далі - Положення), є центральним органом виконавчої влади та здійснює управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Держводагентства.

Аналогічні положення містились у Положенні про Державний комітет України по водному господарству, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.1991 № 316 щодо здійснення функцій по управлінню державним майном, закріпленим за підвідомчими йому підприємствами, установами та організаціями.

Підпорядкованими Держводагентству є водогосподарські організації, серед яких Басейнове управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну.

Пунктом 13 абз. 3 Положення про Басейнове управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну, затвердженого наказом Держводагентства № 602 від 26.06.2020 визначено, що майно Управління складається з майна, переданого йому Держводагентством на праві оперативного управління, коштів Державного бюджету, інших джерел, не заборонених чинним законодавством.

В той же час, в підпорядкуванні Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну були районні управління водного господарства.

Як встановлено судом, наказом Держводагентства №21 від 19.01.2018 «Про реорганізацію Буського УВГ» Буське управління водного господарства реорганізовано шляхом приєднання до Золочівського управління водного господарства. Майно за передавальним актом від 27.04.2018 було передане Золочівському управління водного господарства.

Надалі наказом Держводагентства №552 від 17.06.2020 «Про реорганізацію Золочівського УВГ» реорганізовано Золочівське управління водного господарства шляхом приєднання до Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну. Майно за передавальним актом від 30.10.2020 передане правонаступнику Басейновому управлінню водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну.

Як зазначено вище, Держводагентство, відповідно до п. 1 Положення є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів.

Отже, оскільки власником об`єктів нерухомого майна, а саме будівель та споруд за адресою: смт Олесько, вул. Шевченка, буд. 3, Золочівський район, Львівська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206) є держава Україна в особі Держводагентства, то реєстрація права власності за Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну порушує право розпорядження об`єктами права державної власності дійсного власника, відтак, наявний спір про право.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Схожі висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності.

Близький за змістом правовий висновок неодноразово сформульований Верховним Судом, зокрема в постановах від 27.06.2018 у справі № 921/403/17-г/6, від 08.08.2019 у справі № 909/472/18, від 29.04.2020 у справі № 911/1455/19.

Наявність запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну на спірні об`єкти нерухомого майна, безпосередньо впливає на обсяг прав та обов`язків та зачіпає інтереси позивача як органу уповноваженого державою управляти державним майном.

Спір у цій справі виник у зв`язку з тим, що майно зареєстровано на праві власності незаконно, всупереч законодавству та поза волею власника.

Неправомірна реєстрація за Басейновим управлінням водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну права власності на спірне майно свідчить про невизнання ним права держави в особі Держводагенства, як законного власника цього майна.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

Водночас, згідно із пунктом 9 частини 1 статті 27 вищевказаного Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах та відповідно до ч. 2 цієї статті перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій. зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

У відповідності до пункту 6 Положення «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду з одночасним набуттям речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а також у разі державної реєстрації речових прав, що є похідними від права власності, одночасно з державною реєстрацією права власності на таке майно заявником подається одна заява. Пунктом 18 цього Порядку передбачено, що за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. У разі проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, будівлю або споруду одночасно з державною реєстрацією прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а також у разі проведення державної реєстрації речових прав, що є похідними від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно державним реєстратором приймається одне рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Отже, під час реєстрації речових прав на будівлі мала відбутись реєстрація похідного права від права власності права оперативного управління на нерухоме майно, що є в оперативному управлінні Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну.

Оскільки, відповідно до вищезазначених положень Закону України «Про управління об`єктами державної власності», повноваження по управлінню державним майном здійснює Держводагентство, порушене право держави підлягає захисту шляхом визнання за державою в особі Державного агентства водних ресурсів України права державної власності на будівлі і споруди, що знаходиться в смт Олесько, вул. Шевченка, буд. 3, Золочівський район, Львівська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206), а саме:

- контора, цегляна, загальною площею 145,4 кв.м, А-1;

- реммайстерня, цегляна, загальною площею 433,7 кв.м, Б;

- сарай господарський, цегляний, загальною площею 45,5 кв.м, В;

- склад ПММ, цегляний, загальною площею 14,8 кв.м, Г;

- водонапірна башня, К;

- огорожа, 1;

- ворота з хвірткою, 2;

- артсвердловина, 3,

з одночасним припиненням права власності Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Відповідно до частини 4 статті 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як встановлено судом, у поданій через канцелярію суду заяві до початку розгляду справи №914/6/24 по суті відповідач визнав позов.

Прокурором при поданні позову згідно платіжної інструкції №3001 від 15.12.2023 було сплачено 2 147,20 грн судового збору.

Таким чином, прокурору підлягатиме повернення 50% сплаченого ним судового збору у разі подання відповідного клопотання.

Оскільки спір виник з вини відповідача, решту 50% судового збору необхідно покласти на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 2, 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати за Державним агентством водних ресурсів України, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 8 (ідентифікаційний код 37472104) право державної власності на будівлі і споруди, що знаходяться в смт Олесько, вул. Шевченка, буд. 3, Золочівський район, Львівська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206), а саме:

- контора, цегляна, загальною площею 145,4 кв.м, А-1;

- реммайстерня, цегляна, загальною площею 433,7 кв.м, Б;

- сарай господарський, цегляний, загальною площею 45,5 кв.м, В;

- склад ПММ, цегляний, загальною площею 14,8 кв.м, Г;

- водонапірна башня, К;

- огорожа, 1;

- ворота з хвірткою, 2;

- артсвердловина, 3,

з одночасним припиненням права власності Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

3. Стягнути з Басейнового управління водних ресурсів річок Західного Бугу та Сяну, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код 01038909) на користь Львівської обласної прокуратури (отримувач: Львівська обласна прокуратура, ідентифікаційний код 02910031, UA0000774 у ДКСУ у м. Києві (79005, м. Львів, проспект Шевченка, 17/19) 1 073,60 грн судового збору.

4. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 18.03.2024 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 27.03.2024.

Суддя Мазовіта А.Б.