ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"29" березня 2024 р. м. Житомир Справа № 906/321/24

Господарський суд Житомирської області у складі судді Сікорської Н.А.,

розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Гладкого Анатолія Георгійовича

про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Матяжа Сергія Михайловича 22320,44 грн. заборгованості за договором поставки №К297 від 16.08.2018р., з якої: 8575,37 грн. боргу, 930,49 грн. пені, 2914,58 грн. інфляційних, 5612,32 грн. 30% річних, 4287,68 грн. штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Гладкий Анатолій Георгійович звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Матяжа Сергія Михайловича 22320,44 грн. заборгованості, з яких: 8575,37 грн. боргу, 930,49 грн. пені, 2914,58 грн. інфляційних, 5612,32 грн. 30% річних, 4287,68 грн. штрафу.

Частиною 2 статті 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п.4 ч.2 ст.150 ГПК України у заяві повинні бути зазначені вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

Суд зазначає, що за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України).

Водночас, у відповідності до норм п.8 ч.1 ст.152 ГПК України, підставою для відмови у видачі наказу є встановлення судом обставин, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги.

Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності порушення його права.

Разом з тим такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст. 15 ГПК України).

Так, у випадку встановлення судом обставин, які свідчать про необґрунтованість вимог заявника у певній частині, навіть щодо частини періоду нарахування в межах певного виду вимог, мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог, що є обов`язковою умовою наказного провадження, а тому суд повинен відмовити у видачі наказу з таких підстав.

При цьому, законом не передбачено обов`язку суду здійснювати перерахунок заявлених вимог та право суду видавати судовий наказ в частині заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги, так як у протилежному випадку суд буде здійснювати розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить цільовому призначенню інституту наказного провадження.

Суд зазначає, що заявником невірно визначено початок періоду нарахування 30% річних, які можуть нараховуватись, виходячи умов п. 5.2 та 6.3 договору через 30 календарних днів, тобто із заяви стягувача не вбачається виникнення права грошової вимоги на всю суму 30% річних, що є підставою для відмови у видачі наказу на підставі п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Слід вказати, що неустойка (штраф, пеня) є не грошовою заборгованістю за договором, а штрафною санкцією, тобто заходом відповідальності за порушення зобов`язань, який спрямований на компенсацію негативних для кредитора наслідків.

Як випливає зі змісту поданої заяви, до складу заборгованості, заявником також включено 930,49 грн. пені та 4287,68 грн. штрафу, які за своєю правовою природою не є основним зобов`язанням, а є видом забезпечення виконання зобов`язання.

На підставі викладеного, а також враховуючи можливість стягнення в порядку наказного провадження заборгованості, щодо якої відсутній спір, вимоги про стягнення пені та штрафу мають розглядатись у позовному провадженні, з дослідженням підстав виникнення заборгованості та перевіркою судом нарахованих сум, періодів таких нарахувань тощо.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.152 ГПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

Відповідно до ч.2 ст.152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про відмову Фізичній особі-підприємцю Гладкому Анатолію Георгійовичу у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Матяжа Сергія Михайловича 930,49 грн. пені, 4287,68 грн. штрафу на підставі п.3 ч.1 та ч.3 ст.152 ГПК України.

У видачі судового наказу про стягнення з боржника 5612,32 грн. 30% річних судом відмовлено на підставі п.8 ч.1 ст.152 ГПК України.

Частиною 2 ст. 153 ГПК України визначено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 152, 153, 154, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю Гладкому Анатолію Георгійовичу у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Матяжа Сергія Михайловича 930,49 грн. пені, 4287,68 грн. штрафу та 5612,32 грн. 30% річних.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя Сікорська Н.А.

1 - до справи;

- заявнику через Електронний суд