ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/604/23

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Мельник В.Я., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код ЄДРПОУ 42399676)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, Рівненська область, м. Рівне, вул. Данила Галицького, буд.27, )

про стягнення в сумі 73 103 737 грн. 36 коп..

В судовому засіданні приймали участь:

від позивача: адвокат Овчарук О.О.;

від відповідача: адвокат Мицько Р.М.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 19 березня 2024 по 22 березня 2024 року

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі по тексту Позивач, ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг") звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (далі по тексту Відповідач, ТОВ "Рівнетеплоенерго" в якому просить стягнути з останнього 73103737 грн. 36 коп.. Даний позов обґрунтовує тим, що на підставі Договору постачання природного газу №1394-НГТ-28 від 30.06.2021 року Позивач передав у власність Відповідача природний газ за період з жовтня 2021 року по квітень 2022 року на загальну суму 471 780 665 грн. 55 коп.. Однак Відповідач розрахунки з Позивачем за переданий природний газу провів частково на суму 398 676 928 грн.19 коп., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 73 103 737 грн. 36 коп..

Ухвалою суду від 21 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

11.07.2023 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Відповідача надійшов відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує посилаючись при цьому на наступне. Держава, визнаючи неможливість підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити свої розрахунки, із прийняттям Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» №2479-ІХ від 29.07.2022 вчиняє дії, спрямовані на врегулювання такої заборгованості, зокрема, шляхом проведення взаєморозрахунків за рахунок видатків державного бюджету, реструктуризації заборгованості за природний газ та послуги з його транспортування та списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість з оплати природного газу та послуги з його транспортування, що в свою чергу свідчить про можливість врегулювання заборгованості цих підприємств саме у спірних відносинах та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу.

Протоколом №14-22-ТЕНРІ від 11 листопада 2022 року засідання обласної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах узгоджено заборгованість перед ТОВ "Рівнетеплоенерго" за період з 01.06.2021 по 31.12.2021 з різниці в тарифах в обсязі (142 700 660 грн.)

Протоколом №21-22-ТЕН від 23 березня 2022 року засідання обласної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах узгоджено заборгованість перед) ТОВ "Рівнетеплоенерго" за період з 01.01.2022 по 30.06.2022 з різниці в тарифах в обсязі (-23 737 298 грн).

Протоколом №24-22-ТЕН від 23 березня 2022 року засідання обласної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах узгоджено заборгованість перед ТОВ "Рівнетеплоенерго" за період з 01.07.2022 по 30.09.2022 з різниці в тарифах в обсязі (51 007 338 грн).

Протоколом №34-22-ТЕН від 23 березня 2022 року засідання обласної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах узгоджено заборгованість п0еред ТОВ "Рівнетеплоенерго" за період з 01.10.2022 по 31.12.2022 з різниці в тарифах в обсязі (68 764 565 грн). Всього за 2022 рік обсяг різниці в тарифах склав 96 034 605 грн..

Відтак, відповідач вважає, що розмір фінансових зобов`язань учасників спеціального регулювання господарських відносин з розрахунків за газ, охоплює розмір вимог Позивача у даній справі і з урахуванням імперативних норм передбачених Законом №1730 (в редакції Закону №2479-IX), заборгованість ТОВ "Рівнетеплоенерго" перед ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" за договором купівлі-продажу природного газу №1394-НГТ-28 від 30.06.2021 підлягає врегулюванню за рахунок видатків державного бюджету.

Виходячи з вищевикладеного відповідач стверджує, що Державою, шляхом прийняття низки спеціальних Законів вже врегульовано механізм та джерела відшкодування Позивачу грошових коштів, у тому числі й коштів, що є предметом розгляду даної справи. Відтак просить суд у задоволенні позову відмовити.

11.07.2023 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та, окрім того, зазначає наступне. Врегулювання заборгованості в рамках Закону 1730 для учасників процедури врегулювання заборгованості, тобто для Відповідача, здійснюється шляхом проведення взаєморозрахунків та реструктуризації заборгованості, згідно договорів проведення взаєморозрахунків (ст. 4 Закону 1730) та договорів реструктуризації заборгованості (ст. 5 Закону 1730). Договір про організацію взаєморозрахунків визначає як наявність заборгованості, так і її обсяг, що відповідає заборгованості, підтвердженої територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах. Позивач зазначає, що заборгованість Відповідача перед Позивачем за договором не погашена, договір про організацію взаєморозрахунків не укладався (відповідачем не було здійснено проведення взаєморозрахунків заборгованості або реструктуризації заборгованості за Договором). Позивач зазначає, що предметом спору у даній справі є майнова вимога про стягнення основної заборгованості за поставлений газ, така заборгованість може вважатися відсутньою лише у разі фактичного врегулювання заборгованості за поставлений газ та здійснення взаєморозрахунків згідно ст. 4 Закону 1730 та реструктуризації залишків заборгованості згідно зі ст. 5 Закону 1730. Сам лише факт участі Відповідача у процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом 1730 без фактичного врегулювання заборгованості (шляхом проведення розрахунків та реструктуризації), тобто без вчинення юридично значимих дій не можуть свідчити про відсутність заборгованості, стягнення якої є предметом позову у справі №918/604/23. Відповідач, як учасник процедури врегулювання заборгованості, частково виконав певні елементи процедури, яка направлена на врегулювання заборгованості (його включено до Реєстру, затверджено суму різниці в тарифах), однак це не означає, що заборгованість вже врегульована (погашена), або належним чином Відповідачем виконані умови Договору, або зникнення предмета спору, оскільки договору про організацію взаєморозрахунків згідно з ст. 4 Закону 1730, або договору про реструктуризацію заборгованості згідно з ст. 5 Закону 1730 за Договором не було укладено (матеріали справи не містять), що у сукупності спростовує посилання Відповідача на відсутність заборгованості за Договором в силу закону. Заборгованість Відповідача не погашена, а лише підлягає погашенню (підлягає врегулюванню) за рахунок держави в межах видатків спеціального фонду державного бюджету, а це в свою чергу додатково свідчить про наявність непогашеної заборгованості за Договором перед Позивачем. Таким чином, позивач зазначає, що для врегулювання заборгованості за Договором повинна бути вчинена юридично значима дія щодо фактичного погашення суми основного боргу за поставлений природний газ, або зміни зобов`язати за Договором на інше зобов`язання, встановлене Договором про проведення взаєморозрахунків згідно з ст. 4 Закону 1730 та Договором про реструктуризації заборгованості згідно з ст. 5 Закону 1730. Саме лише включення Відповідача до Реєстру підприємств, які беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом 1730, та затвердження суми різниці в тарифах не призводить до автоматичного врегулювання такої заборгованості, і, як наслідок, до відсутності заборгованості за Договором.

14.08.2023 року відповідач у межах справи №918/604/23 подав зустрічний позов, в якому просив визнати зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» за Договором №1394-НГТ-28 від 30.06.2021 припиненими.

Ухвалою суду від 14 серпня 2023 року повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" зустрічну позовну заяву №03-05 від 10.08.2023 року та додані до неї документи, яка залишена без змін постановами Північно-західного апеляційного господарського суду та Верховного Суду.

16 серпня 2023 року представник відповідача подав Заяву в якій просив зупинити провадження у даній справі до вирішення спору за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про зміну умов Договору №1394-НГТ-28 від 30.06.2021 у справі №910/12667/23.

Вищевказана Заяву залишена судом без задоволення з огляду на те, що відповідач не довів об`єктивної неможливості розгляду даної справи до вирішення справи №910/12667/23, що розглядається в порядку господарського судочинства. Крім того суд зазначає, що зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

28 серпня 2023 року представник позивача подав Заяву про зменшення позовних вимог в якій просив стягнути з відповідача основну заборгованість у сумі 68 958 718 грн. 76 коп., посилаючись на сплату відповідачем частини боргу.

Провадження у справи зупинялося у зв`язку з направленням справи до апеляційної та касаційної інстанцій. Після повернення матеріалів справи до Господарського суду Рівненської області провадження поновлювалося.

Ухвалою суду від 07 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

12 лютого 2024 року представник відповідача подав клопотання в якому просив відстрочити виконання рішення у даній справі на шість місяців посилаючись при цьому на скрутний матеріальний стан та те, що товариство усунуто від розпорядженнями коштами на період дії постанови КМУ від 19.07.2022 №812.

Представник позивача проти відстрочки заперечив пославшись при цьому на її необґрунтованість та відсутність реальних підстав для відстрочки.

12 березня 2024 року представник відповідача подав Заяву в якій просив закрити провадження у справі посилаючись при цьому на наступне. Після подання відзиву у справі та заяви про зменшення вимог відповідач додатково сплатив суму боргу в результаті чого розмір вимог склав 66 502 038,09 грн.. В процесі вирішення спору у справі на виконання процедури розподілу та перерахування коштів встановленої п. 31 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 №812 з рахунків ТОВ "Рівнетеплоенерго" проведено списання грошових коштів для подальшого зарахування на рахунки TOB ТК "Нафтогаз Трейдинг" без призначення платежу про зарахування коштів. ТОВ "Рівнетеплоенерго" листом від 22.02.2024 №03-05/490 просила ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" розглянути можливість зарахування коштів за платіжними дорученнями в яких відсутні відомості про зарахування коштів на суму 66 494 489,39 грн в рахунок погашення заборгованості за Договором №1394-НГТ-28 від 30.06.2021. ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" листом від 28.02.2024 №125/3/1/2-1589 залишила пропозицію ТОВ "Рівнетеплоенерго" без задоволення на підставі п.5.3. Договору №6068-ТКЕ(23)-28 від 07.09.2023 року, що обмежує домовленість про зміну призначення платежу коштів десятиденним терміном з моменту отримання коштів.

Листом від 05.03.2024 № 03-05/646 ТОВ "Рівнетеплоенерго" відхилила доводи ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" про застосування положень п.5.3 Договору №6068-ТКЕ(23)-28 від 07.09.2023 року, оскільки наведений порядок як того вимагає Договір, встановлено для коштів, отриманих за платіжними інструкціями з призначення платежу «за Договором №6068-ТКЕ23)-28 від 07.09.2023р.». Зміна призначення та зарахування коштів, що не відповідають наведеним вимогам є результатом позадоговірного регулювання. Відтак, уточнення інформації, зазначеної у реквізиті "Призначення платежу" без вказівки на договір, здійснюється сторонами самостійно, а у випадку спору про зарахування коштів, за рішенням суду. Оскільки платіжні інструкції про перерахування коштів, що надійшли від споживачів ТОВ "Рівнетеплоенерго" та перераховані на рахунки ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" автоматично, не містять відомостей про зарахування в рахунок конкретного договору, ТОВ "Рівнетеплоенерго" повідомила про зарахування коштів на суму 66 494 489,39 грн в рахунок погашення заборгованості за Договором №1394-НГТ-28 від 30.06.2021.

Представник позивача проти закриття провадження у справі заперечив пославшись на те, що сплачена відповідачем сума 66 494 489, 39 грн. зарахована як оплата за Договором постачання природного газу №6068-ТКЕ(23)-28 від 07.09.2023 на підставі постанови КМУ від 19.07.2022 №812 та листа відповідача №03-05/2207 від 19.10.2023р. в якому останній просив кошти, що надходять з 10.10.2023 з казначейських рахунків ТОВ "Рівнетеплоенерго" на рахунки ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг", зараховувати за договором постачання природного газу від 07.09.2023 №6068-ТКЕ(23)-28.

Під час розгляду справи по суті представник позивача позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та сум перерахованих позивачем, просив задоволити з підстав, наведених у позовній заяві. Натомість представник відповідача проти вимог позивача заперечив, просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. При цьому представник відповідача заявив, що не підтримує заяву про відстрочку виконання рішення суду.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», як Постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго», як Споживачем 30.06.2021 було укладено Договір постачання природного газу №1394-НГТ-28 (далі по тексту Договір).

На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 471 780 665,55 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, зокрема:

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 жовтня 2021 р., обсяг переданого газу: 2 167,83923 тис.куб.м, вартістю: 16 440 648,19 грн;

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2021 р., обсяг переданого газу: 7 285,59504 тис.куб.м, вартістю: 55 253 130,98 грн;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2021 р., обсяг переданого газу: 1 646,74500 тис.куб.м, вартістю: 27 425 748,78 грн;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2021 р., обсяг переданого газу: 1 276,25049 тис.куб.м, вартістю: 37 146 525,33 грн;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2021 р., обсяг переданого газу: 8 664,98700 тис.куб.м, вартістю: 65 714 283,99 грн;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 січня 2022 р., обсяг переданого газу: 784,11867 тис.куб.м, вартістю: 12 980 296,69 грн;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 січня 2022 р., обсяг переданого газу: 10 353,55200 тис.куб.м, вартістю: 78 520 170,49 грн;

- Акт приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2022 р., обсяг переданого газу: 8 454,21616 тис.куб.м, вартістю: 64 115 821,73 грн;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 березня 2022 р., обсяг переданого газу: 7 290,37000 тис.куб.м, вартістю: 55 289 343,72 грн;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 березня 2022 р., обсяг переданого газу: 175,49079 тис.куб.м, вартістю: 5 959 822,22 грн;

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 березня 2022 р., обсяг переданого газу: 815,92200 тис.куб.м, вартістю: 13 506 768,86 грн;

- Коригуючий акт приймання-передачі природного газу від 25 квітня 2022 р., обсяг переданого газу: 7 29С,37000 тис.куб.м, вартістю: 55 180 723,04 грн;

- Коригуючий акт приймання-передачі природного газу від 25 квітня 2022 р., обсяг переданого газу: 175,49079 тис.куб.м, вартістю: 5 957 207,56 грн;

- Коригуючий акт приймання-передачі природного газу від 25 квітня 2022 р., обсяг переданого газу: 815,92200 тис.куб.м, вартістю: 13 494 612,29 грн.

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2022 р., обсяг переданого газу: 328,63300 тис.куб.м, Еартістю: 5 435 292,73 грн;

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2022 р., обсяг переданого газу: 361,01714 тис.куб.м, Еартістю: 14 033 279,21 грн.;

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2022 р., обсяг переданого газу: 2 653,31700 тис.куб.м вартістю: 20 082 924,54 грн.

Відповідно до пункту 5.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 11 від 10.01.2022 р.) оплата за природний газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

5.1 Оплата за природний газ за розрахунковий період здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

5.1.1.Оплата вартості обсягу природного газу, що фактично був переданий Постачальником у розрахунковому періоді відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу, окрім Обсягу І (фіксованого), здійснюється Споживачем в повному об`ємі (100% вартості) до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в якому було здійснено постачання газу;

5.1.2. Оплата 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу Обсягу І (фіксованого) здійснюється Споживачем до останнього числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в якому було здійснено постачання газу;

5.1.3. Остаточний розрахунок за фактично переданий у розрахунковому періоді природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Відповідач повинен був сплатити 70% вартості фактично переданого природного газу Обсягу І (фіксованого).

Судом встановлено, що станом на день подання позову оплату за переданий газ Відповідач здійснив лише частково на суму 398 676 928,19 грн та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 Договору. Отже, сума простроченого та несплаченого основного боргу Відповідача перед Позивачем за Договором, станом на день звернення позивач з позовом до суду, становила 73 103 737,36 грн. детальний розрахунок якого викладено позивачем у додатку до позовної заяви (т.1 а.с. 16-18)

В той же час суд зазначає, що під час провадження у справі відповідач неодноразово перераховував на рахунок позивача грошові кошти в рахунок заборгованості. В зв`язку з чим представник позивача 25.08.2023р. подав Заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача 68 958 718 грн. 76 коп. заборгованості за станом на 31.07.2023 року.

Також з додаткових пояснень представника позивача, поданих до суду 20.03.2024, вбачається, що станом на 18.03.2024 року заборгованість відповідача за Договором постачання природного газу №1394-НГТ-28 від 30.06.2021 складає 66 494 489 грн. 39 коп..

Тобто з вищезазначеного вбачається, що після подання позивачем Заяви про зменшення розміру позовних вимог заборгованість відповідача зменшилася на 2 464 229 грн. 37 коп..

Відтак, у зв`язку з вищенаведеним та тим, що між сторонами відсутній предмет спору в частині вимог в сумі 2 464 229 грн. 37 коп.., провадження у справі в зазначеній частині підлягає закриттю.

Суд констатує, що неврегульованим між сторонами залишився спір стосовно суми в розмірі 66 494 489 грн. 39 коп..

Відтак стосовно предмету спору у вказаній частині суд зазначає наступне.

З наведених обставин вбачається, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються постачання природного газу. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права обґрунтованими та такими, що узгоджені між сторонами в договірному порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-IV, зі змінами та доповненнями (далі по тексту ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року №436-IV, зі змінами та доповненнями (далі - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, а у продавця виникає зобов`язання передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов`язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов`язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Закон України "Про ринок природного газу" визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

Згідно ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими нормативно-правовими актами.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, ЦК і ГК України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Правила постачання природного газу затверджуються Регулятором після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства і є обов`язковими для виконання всіма постачальниками та споживачами.

Згідно із приписами ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу", у разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом.

Дослідивши умови укладеного між сторонами договору та надані позивачем докази, які підтверджують передання для споживача природного газу, докази його часткової оплати, судом встановлено, що відповідач в порушення вимог ЦК України та ГК України взяті на себе зобов`язання не виконав, за природний газ своєчасно та в повному обсязі не розрахувався, а відтак позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення несплаченої суми основного боргу.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 66 494 489 грн. 39 коп.. підлягають до задоволення.

Твердження відповідача про відсутність предмета спору у вищевказаній частині, а відтак і Заява про закриття провадження у справі є безпідставними та необґрунтованими, що підтверджується наступним.

Частиною першою статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

На виконання вказаної норми закону Кабінетом Міністрів України 19 липня 2022 р. прийнято постанову № 812 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам" (далі по тексту Постанова).

Вказаною Постановою визначено окремий порядок розподілу коштів для їх перерахування органами Державної казначейської служби на небюджетні рахунки товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг, теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам (далі по тексту Положення).

Відповідно до частини першої Положення воно визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

За приписами частини четвертої Положення воно покладає такі спеціальні обов`язки на ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг - щодо забезпечення постачання природного газу на умовах, передбачених пунктом 5 цього Положення, за договорами з виробниками теплової енергії, зокрема з виробниками теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору, отримують послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Відповідно ж до частини п`ятої Положення ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг постачає з 1 вересня 2022 р. до 15 квітня 2024 р. (включно) природний газ виробникам теплової енергії на підставі договору за цінами та на умовах згідно з додатком.

В той же час слід відмітити, що вказаною частиною Положення встановлено, що у разі коли відповідно до цього пункту договір постачання природного газу не був укладений виробником теплової енергії або ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг було припинено постачання природного газу згідно з укладеним відповідно до цього пункту договором, вважається, що в такого споживача відсутній постачальник із спеціальними обов`язками, на якого Кабінетом Міністрів України в установленому порядку покладені обов`язки постачати природний газ.

Відповідно до частини четвертої Постанови КМУ від 19 липня 2022 р. № 812 ця постанова набирає чинності з 1 вересня 2022р. і діє до 15 квітня 2024 р. (включно) крім пункту 3 цієї постанови, який набирає чинності з дня опублікування цієї постанови.

Судом встановлено, що на виконання Постанови КМУ від 19 липня 2022 р. № 812 між ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг, як Постачальником та ТОВ "Рівнетеплоенерго", як Споживачем було укладено Договір постачання природного газу від 07.09.203 року №6068-ТКЕ(23)28.

Доказом того, що вказаний договір укладено на виконання Постанови КМУ від 19 липня 2022 р. № 812 є зазначення в преамбулі договору того, що сторони при його укладенні керуються Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам, яке затверджено вказаною постановою, та зазначення в договорі порядку поставки природного газу, його об`ємів, ціни та порядку оплати норм та умов, які встановлені вказаним Положенням.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, суд доходить висновку, що грошові кошти, які перераховані з небюджетних рахунків ТОВ "Рівнетеплоенерго" на небюджетні рахунки ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг, які відкриті останніми в органах Держказначейства України, і перерахування яких здійснювалося у порядку, встановленому Постановою КМУ від 19 липня 2022 р. № 812, мають бути зараховані в рахунок оплати вартості природного газу, який постачався за договором, укладеним на виконання вказаної Постанови, а саме Договором постачання природного газу від 07.09.203 року №6068-ТКЕ(23)28.

Крім того, суд зазначає, що ні самою Постановою КМУ від 19 липня 2022 р. № 812, ні Положенням, затвердженим нею, не передбачено імперативної норми про обов`язковість зазначення у платіжних інструкціях, якими здійснюється розподіл коштів Держказначейством, як призначення платежу вищевказаної Постанови.

Відповідно до п.11 частини 3-1 Постанови для проведення платежів товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг, теплопостачальні та теплогенеруючі організації подають органам Казначейства платіжні інструкції, до яких додаються копії засвідчених в установленому порядку документів, які є підставою для здійснення платежів (договори про придбання товарів, виконання робіт, надання послуг, акти виконаних робіт, наданих послуг, кредитні договори, графіки погашення заборгованості, рішення суду, інші документи, які є підставою для здійснення платежів). В той же час відповідно до п.13 цієї ж частини розрахунково-касове обслуговування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій здійснюється органами Казначейства відповідно до умов договорів (додаткових угод) між органами Казначейства та товариством з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг, теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями.

Також як Договором №1394-НГТ-28 від 20.06.2021, так і Договором від 07.09.203 року №6068-ТКЕ(23)28 передбачено, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим.

Відтак посилання відповідача на те, що він не вправі визначати призначення платежу у платіжних інструкціях, якими здійснюється розподіл коштів Держказначейством, на виконання Постановою КМУ від 19 липня 2022 р. № 812, не грунтуються ні на договорі, ні на законі.

Крім того, відповідач листом №03-05/2207 від 19.10.2023р. сам же просив позивача кошти, що надходять з 10.10.2023р. з казначейських рахунків ТОВ "Рівнетеплоенерго" на рахунки ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг, зараховувати за договором постачання природного газу від 07.09.2023 №6068-ТКЕ(23)28.

З огляду на вищезазначене, надані відповідачем до заяви про закриття провадження у справі платіжні інструкції, окрім №16141 від 22.02.2024 р. на суму 7548,70 грн., не є доказом того, що зазначені в них кошти сплачені в рахунок вартості природного газу, отриманого від позивача за договором постачання природного газу №1394-НГТ-28 від 20.06.2021, а відтак і того, що між сторонами відсутній предмет спору у даній справі.

Крім того, як вбачається з розрахунку суми основного боргу, наданого позивачем, відповідач станом на 18.03.2024 року має заборгованість за договором постачання природного газу №1394-НГТ-28 від 20.06.2021 в сумі 66 494 489,39 грн. та за договором постачання природного газу №6068-ТКЕ(23)28 від 07.09.2023 у сумі 158 864 901, 21 грн.. Відповідно до статті 526 ЦК України та статті 193 ГК України відповідач зобов`язаний виконати свій обов`язок щодо оплати вартості природного газу, отриманого від позивача, за обома вищезазначеними договорами.

В той же час суд залишає без розгляду заяву представника відповідача про відстрочку виконання рішення з огляду на те, що останній під час вступного слова заявив про це усну заяву і просив розглядати по суті заяву про закриття провадження у справі.

В рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначене, та те, що Позивач довів належними та допустимими доказами факт неналежного виконання Відповідачем умов договору постачання природного газу №1394-НГТ-28 від 20.06.2021 в частині оплати вартості природного газу, а Відповідач вказаного не спростував, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у справі покладається на Відповідача, так як спір виник внаслідок неправильних дій останнього.

Керуючись статтями 129, 231-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" заборгованості у сумі 2464229 грн. 37 коп. закрити.

2. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" задоволити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, Рівненська область, м. Рівне, вул. Данила Галицького, буд.27, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) 66 494 489 (шістдесят шість мільйонів чотириста дев`яносто чотири тисячі чотириста вісімдесят дев`ять) гривень 37 коп. основної заборгованості та 939 400 (дев`ятсот тридцять дев`ять тисяч чотириста) гривень 00 коп. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25 березня 2024 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя В.В. Марач