ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2024 року м.Дніпро Справа № 904/8933/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії

головуючого судді:?Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів:?Коваль Л.А., Чередка А.Є

розглянувши апеляційну скаргу?фізичної особи-підприємця Яковлєвої Інни Вячеславівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2022 (суддя Панна С.П.)

у справі № 904/8933/21

за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг

до Фізичної особи-підприємця Яковлєвої Інни Вячеславівни, м. Кривий Ріг

про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Яковлєвої Інни Вячеславівни про стягнення 52 510,87 грн, з яких: 43 854,68 грн боргу, 1 447,20 грн інфляційних втрат, 836,24 грн 3 % річних, 3 302,92 грн пені та 3 069,83 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору № 2015 від 25.02.2021 в частині своєчасної оплати спожитої теплової енергії.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2022 у справі № 904/8933/21 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Фізичної особи-підприємця Яковлєвої Інни Вячеславівни на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" 43 854,68 грн боргу, 1 447,20 грн інфляційних втрат, 836,24 грн 3 % річних, 3 069,83 грн штрафу та 2 127,21 грн судового збору за подання позову. Відмовлено в задоволенні вимоги щодо стягнення 3 302,92 грн пені.

Фізична особа-підприємець Яковлєва Інна Вячеславівна, не погоджуючись із зазначеним рішенням звернулася до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила рішення господарського суду скасувати частково та ухвалити нове рішення про стягнення з фізичної особи-підприємця Яковлєвої Інни Вячеславівни на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" 16 648,36 грн боргу, 836,24 грн 3 % річних з 22.03.2021 по 09.11.2021, 1 447,20 грн інфляційних втрат з квітня 2021 року по вересень 2021 року та 3 069,83 грн штрафу, застосувавши позовну давність починаючи з листопада 2018 року.

Наводячи підстави часткового скасування оскаржуваного рішення скаржник зазначав, що не підписував акт приймання-передачі теплової енергії (надання послуг) № 2307 від 28.02.2021, який є єдиним доказом переривання строку позовної давності. Водночас, судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи з посиланням на наявність відбитка печатки відповідача на документі, який на переконання апелянта, не може бути підтвердженням факту погодження сторонами акту, оскільки відповідно до чинного законодавства відбиток печатки суб`єкта господарювання не є обов`язковим, а тому не створює юридичних наслідків. Вказуючи, що сторонами не було збільшено позовну давність, відповідач частково визнавав борг у вищевказаній сумі, а в решті вимог просив відмовити за пропуском позивачем строку позовної давності.

Апелянт також просив витребувати у позивача оригінал акту передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 2307 від 28.02.2021 та призначити почеркознавчу експертизу підпису фізичної особи-підприємця Яковлєвої Інни Вячеславівни на цьому акті, доручивши її проведення Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 19.01.2023 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.01.2023 відкладено вирішення питання щодо прийняття апеляційним господарським судом певного процесуального рішення з розгляду апеляційної скарги та доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого зазначає, що акт містить підпис і печатку ФОП Яковлєвої І.В. Акт передачі-приймання теплової енергії №2307 від 28.02.2021 не є єдиним доказом отримання теплової енергії відповідачем. Підписання відповідачем договору та акту свідчить про визнання останнім богу, у зв`язку з цим строк позовної давності не сплив.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.04.2023 розгляд справи призначено до розгляду на 06.06.2023; запропоновано учасникам справи надати оригінал акту передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 2307 від 28.02.2021 (для огляду в судовому засіданні).

У зв`язку із звільненням судді-доповідача?Кузнецова В.О.?з посади судді Центрального апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Вечірко І.О., судді Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2023 прийнято апеляційну скаргу?до провадження у визначеному складі суддів та?призначено її розгляд на 03.07.2023.

04.07.2023 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з рішення ВРП від 29.06.2023 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Центрального апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, рішення зборів суддів, оформлене протоколом зборів суддів № 4 від 03.07.2023, розпорядження керівника апарату суду № 5 від 04.07.2023.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2023, справу передано колегії суддів у складі: Березкіна О.В. (доповідач), Орєшкіна Е.В., Антонік С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.07.2023 прийнято справу до?провадження у визначеному складі суддів; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та ухвалено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2023, у зв`язку із звільненням з посади судді Березкіної О.В., для розгляду справи визначено колегію у складі: головуючий суддя Мороз В.Ф., судді Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.10.2023 прийнято до провадження апеляційну скаргу у визначеному складі суддів.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у даній справі є стягнення суми, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому зазначена справа є малозначною.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга?підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами.

Відповідно до?статті 270 Господарського процесуального кодексу України?у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.02.2021 між Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" (далі - теплопостачальна організація) та Фізичною особою-підприємцем Яковлєвою Інною Вячеславівною (далі - споживач) був укладений договір купівлі-продажу теплової енергії № 2015 (далі - договір), за умовами якого теплопостачальна організація-продавець бере на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими згідно чинного законодавства тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

Згідно до пункту 2.1 договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах, визначених в додатку № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною, на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального періоду; гаряче водопостачання - протягом року (за наявності виділеного об`єму природного газу).

За умовами пункту 4.2.5 договору теплопостачальна організація має право виписувати рахунки та акти передачі-прийняття теплової енергії споживачеві для оплати спожитої ним теплової енергії у звітному періоді не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а також направляти акти передачі-прийняття теплової енергії, які підтверджують обсяг отриманої теплової енергії та які повинні бути повернуті споживачем в підписаному, зі своєї сторони вигляді теплопостачальній організації до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктами 5.1, 6.1, 6.2 договору передбачено, що облік споживання споживачем теплової енергії проводиться за приладами комерційного обліку, у разі їх відсутності - розрахунковим способом. Розрахунки за теплову енергію проводяться в грошовій формі за розрахунковий період, відповідно до тарифів, встановлених згідно чинного законодавства України. Тариф на постачання теплової енергії встановлюється в розмірі 2 003,41 грн за 1 Гкал з ПДВ. Розрахунковим періодом є календарний місць.

Відповідно до пункту 6.3 договору оплата за теплову енергію здійснюється шляхом сплати 30 % попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 днів до початку здійснення споживання, а решта 70 % вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується споживачем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли при цьому від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості споживача. Остаточний розрахунок за фактично спожиту споживачем теплову енергію здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місцем споживання теплової енергії.

Зі змісту пункту 10.1 договору випливає, що він набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до моменту (дати) укладання між споживачем та теплопостачальною організацією типового договору про надання послуги з постачання теплової енергії відповідно до обраної співвласниками багатоквартирного житлового будинку за адресою: м-н Сонячний, буд. 13, однієї моделі організації договірних відносин, у відповідності до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII від 09.11.2017, але у будь-якому разі до повного виконання споживачем своїх фінансових зобов`язань за договором.

Сторони домовились, що відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України та ст. 180 Господарського кодексу України умови договору поширюються на правовідносини, які виникли між ними з 01.10.2013, тобто до дати його укладання.

Договір припиняє свою дію у випадках: взаємної згоди сторін про його припинення (за умови укладання сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору); прийняття відповідного рішення господарським судом; ліквідації однієї із сторін; з моменту (дати) укладання між споживачем та теплопостачальною організацією відповідного типового договору про надання послуги з постачання теплової енергії, відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 830 від 21.08.2019.

Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати за спожиту теплову енергію (п. 10.2 договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення його строку не буде письмово заявлено однієї із сторін про його припинення.

Для власників та орендарів приміщень, вбудованих в житлові будинки договір вважається пролонгованим кожний наступний рік до моменту продажу приміщення, закінчення терміну оренди при умові дотримання строку зазначених у п. 3.2.9, встановлення альтернативного джерела опалення, підтвердженого відповідними документами (п. 10.3. договору).

У додатку № 1 до договору сторонами погоджено обсяги та порядок постачання теплової енергії споживачу; у додатку № 2 до договору сторони погодили умови припинення постачання теплової енергії; у додатку № 3 "Дислокація" до договору погоджено об`єкт постачання теплової енергії, а саме: нежитлове приміщення (аптека) за адресою: м-н Сонячний, буд. 13, прим. 106, Q оп. Гкал./год - 0,0044, Q г/в Гкал/год - 0,00048, загальна S - 83,0.

Згідно підписаного та скріпленого печатками сторін без заперечень акту передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 2307 від 28.02.2021 позивачем надано споживачу теплової енергії на суму 43 854,68 грн.

22.06.2021 Позивач звернувся до відповідача з претензією № 4280/30 щодо оплати 43 854,68 грн заборгованості за договором.

У відповідь на претензію відповідач повідомив про часткове визнання заборгованості за листопад 2018 - лютий 2021 в розмірі 24 951,18 грн, яку просив розстрочити на 2 роки з щомісячним погашенням рівними частинами.

Оскільки відповідач у добровільному порядку існуючу перед позивачем заборгованість не погасив, останній звернувся до суду з даним позовом.

Стосовно викладених обставин колегія зазначає наступне.

Згідно зі?ст. 11 Цивільного кодексу України?цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За приписами?ст. 509 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями?ст. 173 Господарського кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених?ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

В силу положень?ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 7?ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими?Цивільним кодексом України?з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статей 193, 202 Господарського кодексу України, статтями 525, 526, 599 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно розшифрування нарахувань за лютий 2021 року за договором № 2015 від 25.02.2021 (адреса: м-н Сонячний, 13/106) позивачем визначено обсяг використаної споживачем теплової енергії в розмірі 21,89 Гкал починаючи з жовтня 2013, що згідно рахунку фактури заявника № 2307 від 28.02.2021 склало 43 854,68 грн.

Водночас, актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 2307 від 28.02.2021 підтверджується надання позивачем споживачу теплової енергії на суму 43 854,68 грн.

Заперечуючи підписання вказаного акту відповідачем заявлялось клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо достовірності проставленого підпису з його сторони, у зв`язку з чим просив витребувати у позивача оригінал вказаного акту та призначити експертизу.

За приписом частини 1?статті 99 Господарського процесуального кодексу України?суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не може замінити інші засоби доказування.?Неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи.

З огляду на те, що акт передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 2307 від 28.02.2021 містить відтиск печатки відповідача і відповідачем не було надано доказів про те, що його печатка втрачена, викрадена чи іншим шляхом вибула з володіння поза його волею, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для призначення почеркознавчої експертизи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що печатка відноситься до даних, які дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин. Тому, наявність відбитку печатки відповідача на акті свідчить про те, що відповідач має нести відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні її відбитків на договорах, актах, розрахункових документах. Водночас, оскільки відповідач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, у суду першої інстанції відсутні були підстави вважати, що печатка відповідача використовувалась проти його волі.

За наведених обставин колегія суддів встановила, що акт передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 2307 від 28.02.2021 на суму 43 854,68 грн є належним та допустимим доказом того, що між сторонами відбулась господарська операція, і, відповідно - виникло зобов`язання відповідача перед позивачем.

Враховуючи наведене, споживачем допущено порушення строку оплати фактично спожитої теплової енергії, що погоджений сторонами у пункті 6.3 договору, при цьому відповідачем заборгованості не заперечена та документально не спростована, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 43 854,68 грн боргу правомірно задоволені судом першої інстанції.

Позивачем також були нараховані та заявлені до стягнення з відповідача 3 302,92 грн пені за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 22.03.2021 по 10.09.2021; 3 069,83 грн штрафу у розмірі 7 % за прострочення понад 30 днів, 836,24 грн 3 % річних за період з 22.03.2021 по 09.11.2021 та 1 447,20 грн інфляційних втрат з квітня 2021 року по вересень 2021 року.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частинами 4, 6 статті 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Зі змісту пункту 7.2.7 договору випливає, що за порушення строків сплати споживачем за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної суми. Період, за який нараховуються штрафні санкції, становить три роки. Строк позовної давності, щодо стягнення штрафних санкцій, встановлено сторонами у три роки.

За приписами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснені розрахунки, апеляційний господарський суд встановив, що нараховані позивачем 836,24 грн 3 % річних та 1 447,20 грн інфляційних втрат за заявлені періоди та 3 069,83 грн штрафу, є арифметично вірними та такими, що ґрунтуються на договірних й законодавчих нормах.

У задоволенні пені в сумі 3 302,92 грн, судом першої інстанції відмовлено, оскільки умовами договору не було визначено конкретного розміру пені, а лише зазначено її граничний розмір, який не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, і при цьому, Законом, у даному випадку, не передбачено розміру штрафних санкцій, що не оскаржується апелянтом.

Клопотання відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами частини 1 статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до змін, внесених Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Згідно частини 5 статті 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно п. 10.1 договору сторони домовились, що умови договору поширюються на правовідносини, які виникли між ними з 01.10.2013, тобто до дати його укладання.

У частині 3?статті 631 Цивільного кодексу України?передбачено право сторін надати договору зворотну силу, тобто, поширити дію його умов на відносини, що виникли до моменту його укладання.

Відтак зазначені умови правочину були погоджені сторонами на власний розсуд сторонами, і такі не суперечать загальним засадам цивільного законодавства, не змінені та не визнані недійсними у судовому порядку, а тому, є обов`язковими для виконання сторонами договірних відносин.

Оскільки заявлена до стягнення заборгованість підтверджена сторонами актом передачі-прийняття теплової енергії № 2307 від 28.02.2021 на суму 43 854,68 грн і позивач за захистом порушеного права звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області в листопаді 2022 року, то підстав для застосування строку позовної давності не встановлено.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

Відповідно до частини 1?статті 269 Господарського процесуального кодексу України?суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4?статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені?статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до?статті 129 Господарського процесуального кодексу України?судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись статтями?129, 269,?275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу?фізичної особи-підприємця Яковлєвої Інни Вячеславівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2022 у справі № 904/8933/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2022 у справі № 904/8933/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на?фізичну особу-підприємця Яковлєву Інну Вячеславівну.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф.Мороз

Суддя Л.А.Коваль

Суддя А.Є.Чередко