номер провадження справи 34/238/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
22.03.2024 Справа № 908/2845/23
Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О.,
При секретареві судового засідання Концур Г.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Фізичної особи-підприємця Кучерявого Володимира Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/2845/23
за позовом: Фізичної особи-підприємця Кучерявого Володимира Сергійовича, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Юдіна Олега Олександровича, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 )
третя особа -1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фізична особа-підприємць Аніщук Павло Ігорович ( АДРЕСА_3 );
про стягнення 142 851 грн 48 коп.
За участю уповноважених представників сторін: не з`явились.
До Господарського суду Запорізької області звернулась Фізична особа-підприємець Кучерявий Володимир Сергійович з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Юдіна Олега Олександровича 142 851 грн 48 коп. на підставі договору № 01/08-20 від 19.08.2020, з яких: заборгованості в сумі 128 216,00 грн, пеня в сумі 6 478,46 грн, інфляційні втрати в сумі 6 537,40 грн, 3 % річних в сумі 1 619,62 грн.
Відповідно до протоколу авторозподілу від 11.09.2023 позов визначено для розгляду судді Науменку А.О.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.03.2024 у справі № 908/2845/23 позов задоволено частково.

12.03.2024 до суду від позивача у справі надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/2845/23 про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн 00 коп.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.03.2024 заяву визначено для розгляду судді Науменку А.О.

Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи вищевикладене, 12.03.2024 суд прийняв до розгляду заяву в судовому засіданні на 22.03.2024 о 10 год. 40 хв., про що всі учасники судового розгляду повідомлені належним чином.

20.03.2024 до суду від Фізичної особи-підприємця Юдіна Олега Олександровича надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, заявленої позивачем до стягнення.

Представники сторін в судове засідання 22.03.2024 не з`явились, під`єднатись до відеоконференцзвязку не змоги з власних причин.

22.03.2024 судом постановлено додаткове рішення про таке.

До Господарського суду Запорізької області звернулась Фізична особа-підприємець Кучерявий Володимир Сергійович з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Юдіна Олега Олександровича 142 851 грн 48 коп. на підставі договору № 01/08-20 від 19.08.2020, з яких: заборгованості в сумі 128 216,00 грн, пеня в сумі 6 478,46 грн, інфляційні втрати в сумі 6 537,40 грн, 3 % річних в сумі 1 619,62 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання п. 3.2. договору № 01/08-20, позивач здійснив оплату вищевказаного рахунку, що підтверджується платіжним дорученням від 25.08.2020 № 359 на суму 128 216,00 грн. Покупець виконав свої зобов`язання в повному обсязі, отже, відповідач повинен був передати товар до 08.09.2020 року (включно). В свою чергу, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо передачі товару позивачу. У зв`язку з відсутністю дій відповідача щодо виконання взятих на себе зобов`язань по постачанню товару, він повинен повернути сплачені позивачем грошові кошти в сумі 128 216,00 грн., а також пеню в сумі 6 478,46 грн, інфляційні втрати в сумі 6 537,40 грн, 3 % річних в сумі 1 619,62 грн.

У позові, на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, повідомляю, що позивачем понесено судові витрати зі сплати витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн та витрати на сплату судового збору 2 684,00 грн.

У позові позивач просив суд покласти витрати зі сплати витрат на правничу допомогу.

Відповідно до протоколу авторозподілу від 11.09.2023 позов визначено для розгляду судді Науменку А.О.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.03.2024 у справі № 908/2845/23 позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Юдіна Олега Олександровича, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Кучерявого Володимира Сергійовича, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) 128 216 (сто двадцять вісім тисяч двісті шістнадцять) грн 00 коп. заборгованості, 6 537 (шість тисяч п`ятсот тридцять сім) грн 40 коп. інфляційних втрат; 1619 (одна тисяча шістсот дев`ятнадцять) грн 62 коп. 3% річних, 6478 (шість тисяч чотириста сімдесят вісім) грн 46 коп. пені, 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн судового збору.

У заяві позивач просить суд ухвалити додаткове рішення у справі № 908/2845/23 щодо розподілу судових витрат та стягнути з ФОП Юдіна О.О. на користь ФОП Кучерявого В.С. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. Згідно із заявою, фактичний розмір винагороди (гонорар) за надані послуги в рамках справи 908/2845/23 в суді першої інстанції складає 30 000,00 грн. Керуючись ч. 8 ст. 129 ГПК України, заявник надав докази на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу: детальний опис наданих послуг професійної правничої допомоги; копію договору про надання професійної правничої допомоги та Акту приймання передавання наданих послуг. Про відповідні вимоги, представник позивача заявляв в судовому засіданні.

Представник відповідача у наданому суду клопотанні просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, посилаючись на не погодження з розрахунком витрат на оплату послуг адвоката вказаним представником ФОП Кучерявого Володимира Сергійовича.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Стаття 627 ЦК України закріплює принцип свободи договору.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічні положення містяться у ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану роботу, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічну правову позиції викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18.

Також, суд зазначає, що розмір судових витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється згідно з умовами договору про надання правової допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Згідно з Договором № 2/14-07 про надання правничої допомоги від 14.07.2023 ФОП Кучерявий В.С. (клієнт) уклав договір з Адвокатським об`єднанням «МОДУМ» (виконавець) цей договорі для надання послуг із захисту інтересів позивача у даній справі, у т.ч. шляхом представництва клієнта в суді.

Додатковою угодою № 1 до Договору № 2/14-07 сторони домовились про вартість послуг 30 000 грн 00 коп. Оплата послуг у суді першої та апеляційній інстанції шляхом сплати виконавцю 100% вартості послуг протягом 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 10.03.2024, правнича допомога, що надана на умовах Договору складається з: попередня усна консультація 2000,00 грн; правовий аналіз первинної бухгалтерської та фінансової документації по взаємовідносинам з ФОП Юдін О.О. 3 000,00 грн, складання позовної заяви - 5 000,00 грн. вивчення відзиву на позовну заяву та аналіз документів до нього 5 000,00 грн, складання пояснень по справі - 2 000,00 грн; участь у судових засіданнях - 13 000,00 грн. Загалом, на надання правничої допомоги витрачено 40 годин робочого часу.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу додаються: договір про надання правничої допомоги №2/14-07 від 14.07.2023 року; додаткова угода №1 до Договору про надання правничої допомоги №2/14-07 від 14.07.2023 року; акт приймання передавання наданих послуг від 10.03.2024.

Щодо розміру вимог заявника про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає таке.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07.11.2019 по справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При ухваленні даного додаткового рішення судом також враховані наступні висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду ВС (постанова від 02.02.2024 у cправі №910/9714/22):

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 15 та 2 ГПК України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з наданих доказів, з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

В даному випадку, при вирішенні питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд враховує категорію справи, предмет спору, складність справи та здійснені адвокатом позивача дії, складені документи у даній справі, а також умови Договору № 2-14/07 і клопотання відповідача про зменшення відповідних витрат.

Враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг, беручи до уваги критерій реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, а також вищенаведені умови Договору № 2-14/07 і клопотання відповідача про зменшення відповідних витрат, суд вважає, що в даному випадку, 14 000 грн відповідних витрат становлять співмірні і розумні витрати відповідача на професійну правничу допомогу у даній справі в суді першої інстанції.

В іншій частині заяви суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 244 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Кучерявого Володимира Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/2845/23 задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Юдіна Олега Олександровича, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Кучерявого Володимира Сергійовича, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) 14 000 (чотирнадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну (правову) допомогу. Видати наказ.

3. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

4. В іншій частині заяви відмовити.

Відповідно до ч. 3 та ч. 5 ст. 244 ГПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення може бути оскаржено.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного додаткового судового рішення.

Повне додаткове рішення складено та підписано 25.03.2025.

Суддя А.О. Науменко