ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/1158/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Н. Церковної при секретарі судового засідання І.Гусевик, розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (33013, м.Рівне, вул. Князя Володимира, 71, ) до відповідача 1 Відкритого акціонерного товариства "Пересувна механізована колона № 65" (33027, м. Рівне, вул. Київська, 92, ) відповідача 2 Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (33001, м. Рівне, вул. П.Могили, 24, ) про визнання нечинним наказу про передачу нерухомого майна, визнання право власності та витребування нерухомого майна з чужого володіння

за участю представників:

від позивача - Мирошніченко М.І.,

від відповідача 1 - Шевчук В.О.,

від відповідача 2 - Качан О.М.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Рівнеобленерго» (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача 1 Відкритого акціонерного товариства «Пересувна механізована колона №65» (далі - Відповідач 1) відповідача 2 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (далі- Відповідач 2) в якому просить визнати нечинним наказ про передачу нерухомого майна, визнати право власності та витребувати нерухоме майна з чужого володіння.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на адресу Приватного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» від ВАТ «Пересувна механізована колона №65» 26.10.2023 року надійшла позовна заява про визнання права власності на нерухоме майно, а саме: Трансформаторна підстанція №116, що знаходиться за адресою : вул. Київська, буд. 92, м. Рівне, Рівненської області. Товариству стало відомо, що всупереч вимог законодавства, за відсутності волі власника майна - ПрАТ «Рівнеобленерго» 11.07.2000 року наказом №386 Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Рівненській області згідно переліку у власність Відкритому акціонерному товариству «Пересувна механізована колона №65» передано майно зокрема підстанція трансформаторна, що знаходиться за адресою: вул. Київська, буд. 92, м. Рівне, Рівненської області. В подальшому ВАТ «ПМК №65» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна. Зазначає, що право власності за ПрАТ «Рівнеобленерго» на ТП -116 що знаходиться за адресою : вул. Київська, буд. 92, м. Рівне, Рівненської області виникло, ще у 1995 році, що підтверджується Переліком нерухомого майна, яке приватизовано у складі цілісного майнового комплексу по Рівненському міському РЕМ станом на 01.07.1995 року. Перелік нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду ДАЕК «Рівнеобленерго» під час корпоратизації на 338 аркушах, є правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності позивача на ТП -116 по вул. Київська у м. Рівне, Рівненської області. Право власності у ПрАТ «Рівнеобленерго» на ТП -116 виникло ще у 1995 році, до утворення юридичної особи Відкрите акціонерне товариство «Пересувна механізована колона №65». Спірне ТП -116 було передано на баланс ПрАТ «Рівнеобленерго» відповідно до Указу Президента України від 04.04.1995 року № 282/95, Наказом № 137 від 31.07.1995 року Міністерства енергетики та електрифікації України та передано Фондом державного майна України.

06 грудня 2023 року через підсистему «Електронний суд» на адресу суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву в якому заперечує щодо вимог позивача в повному обсязі.

06 грудня 2023 року на адресу суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову із посиланням на строки позовної давності в т.ч.

14 грудня 2023 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 2.

14 грудня 2023 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 1.

Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 20 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 12 грудня 2023 року.

Протокольною ухвалою від 12.12.2023 року відповідно до статті 173, п.5 ст. 233 , п.10. ст.240 ГПК України відмовлено у клопотанні про об`єднання позовних вимог.

12 грудня 2023 року оголошено перерву у судовому засіданні до 20 грудня 2023 року.

20 грудня 2023 року оголошено перерву у судовому засіданні до 03 січня 2024 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 03 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30 січня 2024 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 30 січня 2024 року оголошено перерву у судовому засіданні до 20 лютого 2024 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 20 лютого 2024 року оголошено перерву у судовому засіданні до 07 березня 2024 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12 березня 2024 року призначено судове засідання на 20 березня 2024 року.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Заслухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Позивач зазначає у своєму позові, що з 01.01.2019 року ПрАТ «Рівнеобленерго» на підставі отриманої ліцензії, здійснює господарську діяльність з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності.

Приватне акціонерне товариство «Рівнеобленерго» є новим найменуванням ПАТ «Рівнеобленерго», що є новим найменуванням ПАТ «АЕС Рівнеобленерго», яке було правонаступником ЗAT «Ей-І-Ес Рівнеенерго», яке було створено шляхом реорганізації ВАТ «Ей-І-Ес Рівнеенерго» на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27.01.2004 року. У свою чергу, ВАТ «Ей-І-Ес Рівнеенерго» створене шляхом перейменування Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Рівнеобленерго» відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів від 14.11.2001 року (протокол №7).

Державна акціонерна енергопостачальна компанія «Рівнеобленерго» створена шляхом перетворення Державного підприємства «Рівненське обласне підприємство електричних мереж» відповідно до Указу Президента України від 04.04.1995 року №282/95 «Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України» та наказу Міністерства енергетики та електрифікації України № 137 від 31.07.1995 року» (п. 1.1 Статуту позивача).

Рівненське обласне підприємство електричних мереж виробничого об`єднання «Львівенерго» набуло статусу юридичної особи з моменту затвердження Статуту вказаного підприємства Міністерством енергетики та електрифікації УРСР, а саме 21.04.1978 року.

Згідно з п.4 даного Статуту одним із завдань підприємства було забезпечення прийняття на свій баланс трансформаторних підстанцій колгоспів, радгоспів та інших підприємств.

У силу вимог Указу Президента України від 04.04.1995 року № 282/95 «Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України» доручено: 1) Міністерству енергетики та електрифікації України створити державні акціонерні енергетичні компанії згідно з переліком (додаток № 2 до Указу), 2) Фонду державного майна України передати Міністерству енергетики і електрифікації управління частками (паями, акціями) майна державних акціонерних компаній, що створюються відповідно до даного Указу.

Наказом № 137 від 31.07.1995 року Міністерства енергетики та електрифікації України створено Державну акціонерну енергетичну компанію «Рівнеобленерго», яка визнана правонаступником Рівненського обласного підприємства електричних мереж.

За п. 3.3 Статуту ДАЕК «Рівнеобленерго», реєстраційний № 1197, що затверджений розпорядженням Рівненського міського виконавчого комітету від 31.08.1995 року, компанія є правонаступником державного підприємства «Рівненське обласне підприємство електричних мереж виробничого об`єднання «Львівенерго» Міністерства енергетики та електрифікації України, до складу якої входить, зокрема Рівненський район електричних мереж.

Майно компанії складається з основних засобів та оборотних коштів, а також цінностей, вартість яких відображена на балансі Компанії. Компанія є власником майна, переданого засновником у власність (п. п. 3.4-3.5 Статуту ДАЕК «Рівнеобленерго»).

Згідно з п. 4.1.1 Статуту ДАЕК «Рівнеобленерго» засновником Компанії є держава в особі Міністерства енергетики та електрифікації України.

28.11.2002 року листом № 04/12-1313 Міністерства палива та енергетики передано затверджений Міністерством енергетики та електрифікації України Перелік нерухомого майна, що увійшло до статутного Фонду ДАЕК «Рівнеобленерго» під час корпопатизаціїу 1995 рокуна 338 аркушах (Перелік нерухомого майна).

Відповідно до вказаного Переліку нерухомого майна, визначено перелік нерухомого майна, яке приватизовано у складі цілісного майнового комплексу по Рівненському міському РЕМ станом на 01.07.1995 року (надалі - Перелік нерухомого майна по Рівненському міському РЕМ).

Так, відповідно по Переліку нерухомого майна, яке приватизовано у складі цілісного майнового комплексу по Рівненському міському РЕМ станом на 01.07.1995 року визначено право власності позивача на об`єкт нерухомості - ТП -116 по вул. Київська у м. Рівне. Рівненської області (надалі ТП -1161.

22.07.1998 року Фондом державного майна України прийнято наказ «Про затвердження Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно» №1450, яким визначено перелік документів, які підтверджують право власності акціонерних товариств, які створені в процесі перетворення державних підприємств.

Зокрема, згідно з п. 2.2 зазначеного наказу документами, які підтверджують право власності акціонерних товариств, що створені до набуття чинності даним наказом, є Перелік нерухомого майна, переданого у власність вказаних підприємств.

Отже, перелік нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду ДАЕК «Рівнеобленерго» під час корпоратизації на 338 аркушах, є правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності позивача на ТП -116 по вул. Київська у м. Рівне, Рівненської області.

Позивач зазначає, що право власності у ПрАТ «Рівнеобленерго» на ТП -116 виникло ще у 1995 році, до утворення юридичної особи Відкрите акціонерне товариство «Пересувна механізована колона №65». Також зазначає, що спірне ТП -116 було передано на баланс ПрАТ «Рівнеобленерго» відповідно до Указу Президента України від 04.04.1995 року № 282/95, Наказом № 137 від 31.07.1995 року Міністерства енергетики та електрифікації України та передано Фондом державного майна України.

На підставі викладеного Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Разом з цим, Відповідач 1 зазначив, що з метою забезпечення господарської діяльності Відповідача, Регіональним відділенням фонду Державного майна України по Рівненській області на підставі Наказу Регіонального відділення Фонду Державного майна по Рівненській області №386 від 11.07.2000 року було передано у власність ряд будівель та споруд, що розташовані за адресою в м. Рівне, по вул. Київській №92, про що КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» видано Реєстраційне посвідчення на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 23.08.2000 року за реєстровим №1-19-489. Згідно Додатку до наказу Регіонального відділення Фонду Державного майна по Рівненській області №386 від 11.07.2000 року «Перелік нерухомого майна, що додається у власність ВАТ «ПМК-65», визначено, що у складі будівель та споруд у власність Позивача також передано підстанцію трансформаторну, що розташована по вул. Київській, 92 у м. Рівному. На підставі наказу ВАТ «ПМК-65» №17-ОЗ від 28.08.2000 року Відповідачем прийнято вищезгадану підстанцію трансформаторну на баланс Товариства.

В ході своєї діяльності, працівниками ВАТ «ПМК-65» було виявлено виконання робіт із технічного обслуговування пов`язаного із підключенням нових споживачів на вищевказаній трансформаторній підстанції з боку працівників ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РІВНЕОБЛЕНЕРГО» без відповідного на те дозволу з боку ВАТ «ПМК-65».

З метою з`ясування правових підстав для виконання таких робіт, представником ВАТ «ПМК-65» адвокатом Шевчуком В.С. було надіслано адвокатський запит до ПрАТ «Рівнеобленерго» з проханням про надання інформації про балансоутримувача вказаної трансформаторної підстанції, згідно даних наявних у ПрАТ «Рівнеобленерго». У відповідь на такий запит, ПрАТ «Рівнеобленерго» згідно листа №28/5701 від 25.07.2023 року повідомило, що трансформаторна підстанція, якій присвоєно №116, що розташована за адресою в м. Рівне по вул. Київська, 92 перебуває на балансі ПрАТ «Рівнеобленерго», оскільки вказана трансформаторна підстанція ввійшла до переліку нерухомого майна, що ввійшло до статутного фонду ДАЕК «Рівнеобленерго» під час корпоратизації, в підтвердження чого Відповідачем наданого витяг з переліку нерухомого майна ДАЕК «Рівнеобленерго», що затверджений 28 листопада 2002 року.

При цьому, Відповідач 2 зазначив, що в матеріалах цієї справи, а також в матеріалах приватизаційної справи ВАТ «ПМК-65» відсутні будь - які відомості/документи, щодо передачі Фондом до Міністерства енергетики і електрифікації підстанції трансформаторної, що знаходиться за адресою: вул. Київська, буд. 92, м. Рівне.

Так, Наказом Регіонального відділення №386 від 11.07.2000 року, у власність ВАТ «Пересувна механізована колона №65» передано підстанцію трансформаторну, що знаходиться за адресою: вул. Київська, буд. 92, м. Рівне. Далі, ВАТ «Пересувна механізована колона №65» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме підстанцію трансформаторну, що знаходиться за адресою: вул. Київська, буд, 92, м. Рівне.

Регіональне відділення діяло в межах, визначених чинним законодавством на момент вчинення правочинів, а Підстанція трансформаторна №116 була відчужена ВАТ «ПМК № 65» шляхом викупу. Згідно Витягу з державного реєстру речових прав №345979077, 11.09.2023 року зареєстроване право власності за ВАТ «ПМК №65» на будівлю, підстанцію трансформаторну, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Київська, буд. 92., на основі реєстраційного посвідчення на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, виданого 23.08.2000 року Рівненським БТІ.

Відтак, позовні вимоги на думку відповідачів не підлягають до задоволення.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, та стосуються витребування майна з чужого незаконного володіння. Спірний характер правовідносин базується на тому, що Позивач вважає, що майно вибуло з його володіння всупереч вимогам закону. У свою чергу Відповідач 1 вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки набув спірне майно у законний спосіб.

Статтями 328, 329 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статі 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Відповідно до статей 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року (провадження 6-2407цс15)).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року (провадження 6-140цс14), власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Право власника згідно із частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої згаданої статті).

Отже, відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Таким чином, для надання правильної оцінки фактичним обставинам та для правильного застосування норм права при розгляді заяви про витребування майна з чужого незаконного володіння визначальним є дослідження правомірності саме первісного відчуження спірного майна.

За таких умов, суду необхідно з`ясувати: правовий статус приміщення; чи був позивач власником майна на момент вибуття; чи вибуло майно з володіння позивача з його волі; чи є відповідач добросовісним набувачем.

Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Згідно Указу Президента України від 04.04.1995 року № 282/95 «Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України» доручено: 1) Міністерству енергетики та електрифікації України створити державні акціонерні енергетичні компанії згідно з переліком (додаток № 2 до Указу), 2) Фонду державного майна України передати Міністерству енергетики і електрифікації управління частками (паями, акціями) майна державних акціонерних компаній, що створюються відповідно до даного Указу.

Наказом № 137 від 31.07.1995 року Міністерства енергетики та електрифікації України створено Державну акціонерну енергетичну компанію «Рівнеобленерго», яка визнана правонаступником Рівненського обласного підприємства електричних мереж.

28.11.2002 року листом № 04/12-1313 передано затверджений Міністерством енергетики та електрифікації України Перелік нерухомого майна, що увійшло до статутного фонду ДАЕК «Рівнеобленерго» під час корпоратизації у 1995 року на 338 аркушах (Перелік нерухомого майна).

Згідно з п. 4 Указу Президента України від 04.04.1995 року №2 82/95 «Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України» Фонд державного майна України був зобов`язаний передати Міністерству енергетики і електрифікації управління частками (паями, акціями) майна державних акціонерних компаній, що створюються відповідно до цього Указу, на період реформування електроенергетичної галузі та становлення ринку енергії.

Одночасно в матеріалах цієї справи, а також в матеріалах приватизаційної справи ВАТ «ПМК-65» відсутні будь - які відомості/документи, щодо передачі Фондом до Міністерства енергетики і електрифікації підстанції трансформаторної, що знаходиться за адресою: вул. Київська, буд. 92, м. Рівне.

22.07.1998 року Фондом державного майна України прийнято наказ «Про затвердження Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно» №1450, яким визначено перелік документів, які підтверджують право власності акціонерних товариств, які створені в процесі перетворення державних підприємств.

В подальшому, наказом Регіонального відділення №386 від 11.07.2000 року, у власність ВАТ «Пересувна механізована колона №65» передано підстанцію трансформаторну, що знаходиться за адресою: вул. Київська, буд. 92, м. Рівне.

Далі, ВАТ «Пересувна механізована колона №65» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєструвало право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме підстанцію трансформаторну, що знаходиться за адресою: вул. Київська, буд, 92, м. Рівне.

Наказом Регіонального відділення від 29.09.1995 року №790, у зв`язку з Указом Президента України від 19.01.1995 року №66/95 «Про прискорення приватизації майна в агропромисловому комплексі» та з прийняттям рішення про приватизацію майна ВАТ «ПМК №65» будівельно-монтажного підприємства «Рівневодбуд» було створено комісію з приватизації. Далі, 29.09.1995 року наказом Регіонального відділення №798, створено інвентаризаційну комісію ВАТ «ПМК №65» будівельно-монтажного підприємства «Рівневодбуд».

Наказом Регіонального відділення від 28.11.1995 року №1059 Затверджено акт оцінки цілісного майнового комплексу ПМК-65 підприємства «Рівневодбуд, вартість якого визначено в сумі 30614475 карбованців, а розмір статутного фонду в сумі 22071400 карбованців.

Згідно Додатку №4 до Методики оцінки вартості об`єктів приватизації у Відомості розрахунку вартості будівель, споруд і передавальних пристроїв станом на 01.10.1995 року ВАТ «ПМК №65» підприємства «Рівневодбуд», визначено одну Підстанцію трансформаторну, балансова вартість якої 245 157 карбованців, а залишкова вартість 84 783 карбованців та введення в експлуатацію зазначено як липень 1969 рік.

Як свідчить Довідка ПАТ «Рівнеобленерго» від 06.11.2023 №44-28/7953, дата прийняття на баланс будівлі ЗТП №116 - 01.06.1963 року, а Електрообладнання - 01.01.1964 року.

Регіональним відділенням прийнято наказ про створення відкритого акціонерного товариства (про перетворення з держпідприємства) ВАТ «ПМК №65».

Згідно Розділу 5 Плану приватизації, затверджено наказом Регіонального відділення №169 від 19.02.1996 року, безоплатно передались трудовому колективу: гуртожиток та бомбосховище, інші об`єкти, відповідно, були відчужені Регіональним відділенням ВАТ « ПМК №65 » шляхом викупу.

22.07.1998 року Фондом державного майна України прийнято наказ «Про затвердження Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно» №1450, яким визначено перелік документів, які підтверджують право власності акціонерних товариств, які створені в процесі перетворення державних підприємств.

Згідно Розділу 1, пункту 1.2 «Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно», метою Порядку є впорядкування обліку нерухомого майна, що приватизоване в складі цілісного майнового комплексу шляхом викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом, викупу державного майна, зданого в оренду, переданого державними органами приватизації до статутного фонду відкритого акціонерного товариства, перетвореного з державного підприємства або створеного у процесі приватизації.

Згідно Розділу 4, пункту 4.1 «Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно», на вимогу відкритого акціонерного товариства або покупця об`єкта приватизації (цілісного майнового комплексу) державний орган приватизації видає підтвердження права власності на окремі будівлі, споруди та нежилі приміщення, які передані до статутного фонду відкритого акціонерного товариства.

Згідно Розділу 2, пункту 2.2 «Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно», на вимогу відкритого акціонерного товариства, створеного у процесі приватизації (перетвореного з державного підприємства), або осіб, які відповідно до законодавства України є правонаступниками відкритого акціонерного товариства, до набуття чинності цим Порядком, державний орган приватизації видає Перелік нерухомого майна, переданого у власність відкритому акціонерному товариству.

Наказом Регіонального відділення №386 від 11.07.2000 року, у власність ВАТ «Пересувна механізована колона №65» передано підстанцію трансформаторну, що знаходиться за адресою: вул. Київська, буд. 92, м. Рівне.

Додатком до зазначеного наказу є Перелік нерухомого майна, що передається у власність відкритому акціонерному товариству ВАТ «ПМК №65», у якому зазначена Підстанція трансформаторна, за адресою: м.Рівне, вул.Київська, 92, інвентарний номер - 047.

Звідси випливає, що Регіональне відділення діяло в межах, визначених чинним законодавством на момент вчинення правочинів, а Підстанція трансформаторна №116 була відчужена ВАТ «ПМК № 65» шляхом викупу.

Згідно Витягу з державного реєстру речових прав №345979077, 11.09.2023 року зареєстроване право власності за ВАТ «ПМК №65» на будівлю, підстанцію трансформаторну, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Київська, буд. 92., на основі реєстраційного посвідчення на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, виданого 23.08.2000 року Рівненським БТІ.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор:

1)встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

-відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

-відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

-відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості;

-наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

- виконання вимог, визначених статтею 27-2 цього Закону, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (крім випадків автоматичної реєстрації такого права згідно із законом);

- наявність факту застосування санкцій відповідно до Закону України "Про санкції", які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав;

- внесення такого майна до статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи чи як вступного, членського та/або цільового внеску члена кооперативу;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, га/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані не пізніше трьох робочих днів з дня отримання відповідного запиту державного реєстратора безоплатно надати запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі. Особи, винні у порушенні строку надання інформації на запит державного реєстратора, несуть адміністративну відповідальність;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Отримані відомості долучаються до відповідної заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав. Перелік державних електронних інформаційних ресурсів, які використовуються для проведення реєстраційних дій, визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень;

5)відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження;

6)присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна, об`єкту незавершеного будівництва, майбутньому об`єкту нерухомості у випадках, передбачених цим Законом;

7)виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під на прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8)формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9)формує реєстраційні справи у паперовій формі;

9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження, інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Таким чином, одним з обов`язків державного реєстратора є встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а для перевірки цієї інформації з метою недопущення подвійної державної реєстрації прав державний реєстратор повинен, зокрема, запитувати інформацію від органів, які відповідно до чинного на час оформлення прав законодавства проводили таке оформлення, вимагати у разі потреби подання додаткових документів тощо.

У статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав. Зокрема, у пункті 5 частини 1 цієї статті зазначено, що у державній реєстрації прав може бути відмовлено, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном».

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Разом із тим, у пункті 71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

З огляду на викладене, принцип «належного урядування» не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна, у тому числі й земельних ділянок, на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які слід з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щобоцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності» при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.

Пунктами 32-35 рішення ЄСПЛ від 24.06.2003 року "Стретч проти Сполученого Королівства" визначено, що майном у зазначеній статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. За висновком Європейського суду в зазначеній справі "наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила". Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, у такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Окрім цього, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 14.03.2007 року у справі № 21-8во07, самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.01.2021 року у справі № 922/623/20 у правовідносинах щодо приватизації об`єкта комунальної власності вказала на необхідність надання юридичної оцінки необхідності позбавлення покупця права мирного володіння приватизованим майном, ураховуючи рішення ЄСПЛ про неможливість витребування у добросовісного набувача майна, яке вибуло з володіння держави внаслідок порушень, допущених уповноваженими посадовими особами, які здійснюють функцію управління державним майном (спори щодо порушення частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Таким чином, суд приходить до висновків, що реєстрація права власності на ТП-116 за ВАТ «ПМК-65» є правомірною, підстави для визнання протиправним та нечинним з моменту винесення наказу Регіонального відділення фонду державного майна України по Рівненській області від 11.07.2000 року № 386 відсутні, а позовні вимоги є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача 2 про застосування наслідків спливу позовної давності, яка викладена у відзиві.

У даній справі суд встановив, що відповідач є набувачем спірного майна - понад 23 років.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, №22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки, суд відмовляє у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, суд не досліджує питання спливу позовної давності.

Висновки суду

За результатами розгляду справи суд не встановив підстав для задоволення позову про визнання протиправним та нечинним з моменту винесення наказу Регіонального відділення фонду державного майна України по Рівненській області від 11.07.2000 року № 386 та витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки позов за висновком суду є необґрунтованим.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати у вигляді судового збору покладаються на особу яка звернулася з позовом.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 29.03.2024 року.

Суддя Н.ЦЕРКОВНА