ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

"29" березня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/1353/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І., розглянувши заяву про забезпечення позову Заступника керівника Одеської обласної прокуратури (вх.№2-499/24 від 28.03.2024р.)

подану у справі № 916/1353/24

за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3; ) в інтересах держави

в особі 1) Одеської обласної ради (65032, м. Одеса, просп. Шевченка, 4; )

2) Управління обласної ради з майнових відносин (65032, м. Одеса, просп. Шевченка, 4; )

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Простір натхнення» (65045, м. Одеса, вул. Троїцька, 43-А; )

про заборгованості в сумі 10 874 402,72 грн., розірвання договору оренди та зобов`язання звільнити і повернути Управлінню обласної ради з майнових відносин домоволодіння,

ВСТАНОВИВ:

28.03.2024р. Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської обласної ради та Управління обласної ради з майнових відносин до Товариства з обмеженою відповідальністю «Простір натхнення», в якій просить суд:

1) стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди пам`ятки культурної спадщини, визнаного укладеним рішенням Господарського суду Одеської області від 23.10.2020 у справі № 916/22 72/20, в розмірі 8 915 335,76 грн., пеню в розмірі 1 689 835,98 грн. та 3% річних в розмірі 269 230,98 грн., які з урахуванням пункту 3.5. договору розподілити наступним чином:

- 30% орендної плати та 100% ПДВ у розмірі 3736296,95 грн. на користь Управління обласної ради з майнових відносин,

- 70 % орендної плати у розмірі 5179 038,81 грн., пеню в розмірі 1 689 835,98 грн. та 3% річних в розмірі 269 230,98 грн. стягнути на користь Одеської обласної ради до обласного бюджету;

2) розірвати договір оренди пам`ятки культурної спадщини, визнаний укладеним між Управлінням обласної ради з майнових відносин та ТОВ «Простір натхнення» згідно з рішенням Господарського суду Одеської області від 23.10.2020 у справі № 916/2272/20;

3) зобов`язати ТОВ «Простір натхнення» звільнити і повернути Управлінню обласної ради з майнових відносин домоволодіння, в тому числі: нежитлову будівлю - пам`ятку культурної спадщини місцевого значення, убиральню, вимощення, огорожу та ворота, загальною площею 3183,70 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 10, за актом приймання- передачі.

Також, Заступник керівника Одеської обласної прокуратури просить суд стягнути з ТОВ «Простір натхнення» витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог заступник прокурора зазначає наступне.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.10.2020, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2021 у справі № 916/2272/20 визнано укладеним між Управлінням обласної ради з майнових відносин та ТОВ «Простір натхнення» договір оренди майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області нежитлової будівлі площею 3183,70 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 10, державну реєстрацію права оренди за яким проведено 09.03.2021.

На виконання умов договору оренди Управління обласної ради з майнових відносин зі свого боку передало, а ТОВ «Простір натхнення» прийняло домоволодіння, в тому числі нежитлову будівлю площею 3183,70 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 10, про що між сторонами 20.10.2021 підписано акт приймання-передачі майна.

Згідно з п. 9.1. договору оренди нерухоме майно передано у користування на 49 років.

Однак, як встановлено прокуратурою, умови договору оренди майна з боку орендаря - ТОВ «Простір натхнення» не виконуються, зокрема: не виконуються вимоги пункту 3.1. договору оренди майна щодо внесення орендної плати; пунктів 4.8., 4.9. договору щодо укладення та поновлення договорів страхування орендованого майна; пункту 4.15. договору щодо укладення охоронного договору на пам`ятку архітектури; пункту 4.24 договору щодо здійснення протягом року ремонтно-реставраційних робіт у пам`ятки архітектури. Відповідні дані про неналежне виконання відповідачем умов договору оренди містяться у відповіді Управління обласної ради з майнових відносин від 22.02.2024 за № 03/506/24, а також у відповіді Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 14.02.2024 за № 475/01-33/2-24/148.

Так, прокурор вказує, що з приводу невиконання наведених умов договору оренди майна Управлінням обласної ради з майнових відносин на адресу відповідача 15.08.2022, 09.09.2022, 15.05.2023, 12.09.2023 направлялись претензії з вимогами виконати умови договору, а також сплатити розмір заборгованості з орендної плати. Згідно з довідкою про заборгованість з орендної плати за користування комунальним майном, наданою Управлінням обласної ради з майнових відносин, заборгованість з орендної плати за період з грудня 2021 року по січень 2024 року усього становить 10 874 402,61 грн, з яких 8 915 335,76 грн - заборгованість з орендної плати, 1689835,98 грн. - нарахована пеня відповідно до пункту 3.3. договору, а також 269 230,87 грн. - 3% річних. Однак, відповідачем претензії залишені без виконання та станом на 01.03.2024 загальна сума боргу за договором оренди не змінилась і становить 10 874 402,61 грн., також інші умови договору залишаються не виконаними.

Відповідно до відповіді Управління обласної ради з майнових відносин від 22.02.2024 за № 03/5 06/24 відповідачем не надано договори страхування майна з 30.11.2022, тобто за 2023 рік і початок 2024 року, що є порушенням пунктів 4.8., 4.9. договору оренди.

Також прокурор вказує, що згідно листа Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 14.02.2024 за № 475/01-3 3/2-24/148 вимоги пункту 4.15. договору оренди залишились невиконаними відповідачем, оскільки охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини укладено лише у 2019 році між тоді ще Управлінням культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації та Управлінням обласної ради з майнових відносин.

З наданих відповідей прокурор вбачає відсутність інформації про надання погодження на проведення ремонтно-реставраційних робіт на зазначеному об`єкті, що свідчить про невиконання відповідачем вимог пункту 4.24 договору оренди комунального майна.

Відповідно до умов договору оренди невиконання кожного окремого із наведених пунктів договору є підставою для його розірвання, що прямо передбачено у пунктах 3.6., 4.10., 4.15., 4.24. останнього.

Пунктом 8.6. договору передбачено, що у випадку невиконання умов договору орендодавець має право ініціювати питання щодо розірвання договору.

Враховуючи невиконання відповідачем умов договору оренди комунального майна щодо внесення орендної плати у строки і розмірах, обумовлених умовами договору, а також невиконання інших умов договору прокурор просить розірвати договір згідно зі ст. 651 ЦК України, вказуючи, що ненадходження коштів у виглядів орендних платежів до бюджету завдає шкоди економічним інтересам держави. Також прокурор зазначає, що непроведення у визначений строк ремонтно-реставраційних робіт негативним чином впливає на збереження пам`ятки архітектури, що значною мірою позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору оренди. З огляду на те, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повернути орендоване майно є похідними від розірвання договору оренди, відповідно вказані вимоги, на думку прокурора, підлягають задоволенню.

Одночасно з поданням позовної заяви до суду, Заступником керівника Одеської обласної прокуратури до Господарського суду Одеської області було подано заяву про забезпечення позову (вх.№ 2-499/24 від 28.03.2024), відповідно до якої останній просить суд вжити заходи забезпечення позовної заяви шляхом накладання арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Простір натхнення» в розмірі 10 874 402,61 грн., які знаходяться в банківських установах на всіх рахунках відповідача, інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заступник керівника Одеської обласної прокуратури зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Простір натхнення» станом на подачу заяви значиться зареєстрованим та в процесі припинення не перебуває, Товариство продовжує вести господарську діяльність, витрачаючи кошти не для здійснення розрахунків з позивачем. Натомість, ТОВ «Простір натхнення» - в порушення норм чинного законодавства та умов зазначеного договору - зі свого боку узяті на себе зобов`язання не виконує, орендну плату не сплачує, через що за період з грудня 2021 року по січень 2024 року виникла заборгованість у розмірі 10 874 402,61 грн. Отже, на думку прокурора, якщо відповідач розпорядиться грошовими коштами з іншою метою, ніж погашення боргу перед позивачем, виконання судового рішення у разі задоволення позову буде неможливим або істотно утрудненим.

Розглянувши заяву Заступника керівника Одеської обласної прокуратури (вх.№2-499/24 від 28.03.2024р.) про забезпечення позову та дослідивши матеріали позовної заяви, суд зазначає наступне.

Забезпечення позову врегульовано главою 10 Господарського процесуального кодексу України. Статтею 136 цього кодексу передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Необхідною умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача (відповідачів) на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Таким чином, в ухвалі про вжиття заходів до забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Суд зазначає, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідачів, які можуть сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Так, суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення балансу інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Наведена правова позиція викладена і у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18, а також у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 року у справі № 916/3245/19, від 16.10.2019 року у справі № 904/2285/19.

Більше того, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою ним в ухвалі від 20.08.2018 р. у справі № 917/1390/17.

Зі змісту заяви прокурора вбачається, що останній припускає можливість ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду з даного спору у разі задоволення позову з підстав можливого розпоряджання відповідачем грошовими коштами з іншою метою, ніж погашення боргу перед позивачем. Однак, жодних доказів на обґрунтування своїх доводів прокурором не надано до заяви взагалі, а тому лише посилання в заяві на потенційну можливість розпорядження відповідачем своїми грошовими коштами не може свідчити про ймовірне ухилення відповідача в майбутньому від виконання рішення суду у разі задоволенні позову.

Відтак, на думку суду, наведені прокурором обставини не є достатньою підставою вважати імовірним утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття судом запропонованих заявником заходів. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо), однак про такі дії відповідача прокурор не зазначає у поданій заяві. Тому суд вважає, що саме лише посилання в заяві на ведення Товариством господарської діяльності і витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем не є достатньою підставою для вжиття судом запропонованих прокурором в поданій заяві заходів забезпечення позову.

Також, суд наголошує, що для застосування певного виду забезпечення позову не достатньо лише зазначення в заяві про забезпечення позову лише про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є саме підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Проте, у поданій заяві прокурором, крім обставин ведення господарської діяльності, не наводиться жодних інших обставин, не зазначається про жодні дії відповідача, які свідчитимуть про неможливість виконання рішення суду у разі його задоволення. Прокурором в заяві про забезпечення позову не наведено достатньо обґрунтованого припущення, що кошти (майно), наявні у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, можуть зникнути або зменшитися на момент виконання рішення.

Відтак, судом критично оцінюються доводи прокурора в обґрунтування необхідності вжиття запропонованих заходів забезпечення позову.

Згідно частин 2, 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, суд вважає, що з урахуванням наведених прокурором в заяві обставин, предмету спору за заявленим позовом, відсутня ймовірність того, що невжиття обраних заявником заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову.

За таких обставин, господарський суд, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів Заступника керівника Одеської обласної прокуратури щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, вважає подану прокурором заяву про забезпечення позову необґрунтованою, у зв`язку з чим господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви.

Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 234, 235

Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову (вх.№2-499/24 від 28.03.2024р.) відмовити.

Ухвала набрала законної сили 29.03.2024 року та може бути оскаржена в апеляційному порядку ст. 256 ГПК України.

Суддя Ю.І. Мостепаненко