ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/3720/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Г.І. Діброви, Н.М. Принцевської

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК": Пучкова Л.А.

від Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2: не з`явився

від ОСОБА_1 : особисто

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2023 року, суддя в І інстанції Погребна К.Ф., повний текст якого складено 03.11.2023 в м. Одесі

у справі: №916/3720/23

за позовом: Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 272 125,39 грн

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення 272125,39грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №-КД-1 від 26.05.2021р.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.11.2023 у справі №916/3720/23 позов Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитом в сумі 144 400,03 грн, заборгованість по процентам в розмірі 50 582,54 грн та судовий збір в сумі 2 924,74 грн; в решті позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що прийняті на себе зобов`язання за договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів відповідач належним чином не виконує, у зв`язку з чим у останнього рахується заборгованість перед банком, що підтверджується матеріалами справи. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які повідомлення позивача про дострокове повернення кредиту, а тому суд дійшов висновку, що позивач, як особа, яка звернулась до суду за захистом своїх порушених прав, не довів суду, що станом на день подання позову зобов`язання відповідача з дострокового повернення усієї суми кредиту настали, а терміни виконання цього зобов`язання є порушеними. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обґрунтованості позову в частині вимоги про дострокове стягнення з відповідача суми кредиту у розмірі 77 142,82 грн.

24.11.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга особи, яка не є учасником справи - ОСОБА_1 , в якій остання просить рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2023 у справі №916/3720/23 скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що суд належним чином не з?ясував місцезнаходження Відповідача, що призвело до ухвалення рішення без здійснення належного захисту прав та інтересів Відповідача, зокрема, подання відзиву на позовну заяву, оскільки відповідач фізично не міг отримати поштове відправлення від суду з огляду на те, що з 05.03.2022 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , а з 10.05.2022 зник безвісти, тобто, задовго до прийняття Господарським судом Одеської області ухвали про відкриття провадження у господарській справі відносно нього.

Апелянт стверджує, що задовольняючи частково позовні вимоги Позивача, суд першої інстанції ухвалив рішення про стягнення з Відповідача 50 582,54 грн заборгованості за процентами за користування кредитом. При цьому Позивач, достовірно знаючи про факт зникнення безвісти Відповідача, всупереч імперативним нормам Законодавства продовжував здійснювати нарахування процентів за кредитом. Належне інформування Позивача про факт зникнення безвісти ОСОБА_2 було здійснено скаржником шляхом направлення відповідних листів на адресу Позивача та отриманням від Позивача відповідей. Враховуючи зазначене, після отримання відповідних листів, Позивач повинен був припинити нарахування процентів.

До апеляційної скарги додано витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №3 від 06.07.2023; договір оренди нежитлового приміщення №ЕІ/5/21 від 01.01.2021; акт прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.01.2021; наказ Міністерства оборони України №57 від 11.03.2022; листи Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" від 11.07.2022; заява про долучення документів до особової справи позичальника та надання інформації від 20.06.2022; лист-сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) від 07.06.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; повідомлення ОСОБА_1 про проходження військової служби від 08.06.2022; свідоцтво про народження дитини серія НОМЕР_2 від 29.07.2020.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.12.2023 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, призначено справу №916/3720/23 до розгляду на 13.02.2024 об 11:30 та в подальшому оголошено перерву в розгляді даної апеляційної скарги до 19.03.2024 о 12:30.

12.02.2024 до суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК", в яких останнє, зокрема, зазначає, що апеляційну скаргу подано особою, яка немає процесуальної дієздатності та підписана особою, яка не має права її підписувати, а тому апеляційне провадження має бути закритим в силу ст. 264 ГПК України. Додатково стверджує, що судом першої інстанції належним чином вжито заходів для сповіщення відповідача, а також те, що станом на день ухвалення оскаржуваного рішення у банку відсутні необхідні документи, достатні для того, щоб підтвердити статус особи як мобілізованого та зниклого безвісти, з яких банк мав право припинити нарахування відсотків.

18.03.2024 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про долучення рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 січня 2024 у справі №565/2229/23, яким ??заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім?єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - задоволено повністю; ??встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім?єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, у період з січня 2017 року до травня 2022 року.

18.03.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" надійшли письмові пояснення, в яких останнє зазначило, що враховуючи вимоги законодавства воєнного стану та заяви ОСОБА_1 , Банком проведено списання раніше нарахованих відсотків по кредиту в сумі 50 582,54 грн.

В судовому засіданні 19.03.2024 ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу задовольнити, при цьому зазначила, що не заперечує проти оплати заборгованості за тілом кредиту в сумі 144 400,03 грн, заперечує проти нарахування заборгованості по процентам в розмірі 50 582,54 грн. Також ОСОБА_1 просила відстрочити виконання рішення на 12 місяців.

Представник Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Щодо долучених до апеляційної скарги нових доказів, судова колегія вказує таке.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Так, в обгрунтування неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції скаржник зазначив, що Відповідач - ОСОБА_2 не міг фізично отримати ухвалу Господарського суду Одеської області про відкриття провадження у справі №916/3720/23, оскільки, на момент відкриття провадження у справі (04.09.2023) перебуває у статусі зниклого безвісти. Ухвалу Господарського суду Одеської області про відкриття провадження у справі №916/3720/23 надіслано на юридичну адресу Відповідача, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і була повернута поштовою установою з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Крім того, справа №916/3720/23 розглядалась Господарським судом Одеської області за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження (без проведення судового засідання). Зазначене, на думку скаржника, свідчить про наявність причин неможливості надання Відповідачем доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зважаючи на вищевикладені обставини, користуючись правами суду першої інстанції в межах повноважень, наданих процесуальним законом апеляційному господарському суду, а також з дотриманням принципів справедливості та балансу інтересів, з метою повного, всебічного і об`єктивного розгляду справи, судова колегія встановила наявність виняткового випадку для прийняття на стадії апеляційного перегляду справи нових доказів, що не були предметом дослідження під час вирішення спору судом.

Щодо права на оскарження рішення колегія суддів зазначає наступне.

Апелянт - ОСОБА_1 не є учасником справи, своє право на оскарження ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що у даній справі відповідач - ФОП ОСОБА_2 є військовослужбовцем, який 05.03.2022 у зв?язку з військовою агресією рф проти Держави України був призваний для проходження військової служби та призначений на посаду командира зенітного ракетного взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . 11 травня 2022 року ОСОБА_1 як дружині зателефонував командир військової частини НОМЕР_1 та повідомив, що ОСОБА_2 потрапив під обстріл ворогів, в результаті нападу ОСОБА_2 зник безвісти. За фактом звернення від Міністерства Внутрішніх справ України було надано витяг №3 від 06.07.2023 з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин в якому зазначено про зникнення ОСОБА_2 безвісти за особливих обставин. ОСОБА_1 є матір?ю ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), батьком якого є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 29.07.2020.

З метою належного захисту прав та законних інтересів відповідача, ОСОБА_1 звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду в інтересах військовослужбовця - ОСОБА_2 , який захищає територіальну цілісність держави Україна під час повномасштабної військової агресії.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 50 ГПК України, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правового зв`язку між оскаржуваним судовим рішенням й порушенням інтересів апелянта та виникнення у скаржника права на апеляційне оскарження рішення у даній справі.

За обставин, що склались, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

Щодо суті спору

Як вбачається з матеріалів справи, 26.05.2021 між Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (банк, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладений кредитний договір №-КД-1. Розділ "А" договору визначає істотні умови кредитування:

- вид кредиту - невідновлювальна кредитна лінія (п.А.1);

- ліміт цього договору: 333 375грн., у тому числі на наступні цілі: у розмірі 300 000грн. на поповнення обігових коштів; у розмірі 33 375 грн., на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених п.п. 2.1.5, 2.2.12 цього договору (п.А.2);

- термін повернення кредиту 01.05.2024 (п.А.3);

- за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 13,8 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п.А.6);

- у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених п.2.2.13 цього договору, банк за користування кредитом встановлює позичальнику проценти у розмірі 18,8 % річних;

- у випадку порушення позичальником грошового зобов`язання по сплаті кредиту позичальник сплачує банку проценти за користуванням кредитом у розмірі 27,6 % річних від суми простроченої заборгованості за кредитом (п.А.7);

- будь-які повідомлення, запити та кореспонденція за цим договором або у зв`язку з ним повинні бути в письмовій формі або можуть передаватися по електронній пошті, за умови, що оригінали юридично важливої кореспонденції і документації повинні передаватися визнаною в Україні кур`єрською службою або вручатися особисто. Адреса, згадана для обміну повідомленнями, така: адреса банку: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, Україна, електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса Позичальника: АДРЕСА_1 , Електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_6 (п.А.10).

Відповідно п.2.3.2 договору при настанні будь-якої з наступних подій: неотриманні від позичальника згоди на зміну процентної ставки за користування кредитом, зміну періодичності порядку сплати платежів по кредиту; порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього договору; порушенні заставодавцями/іпотекодавцями зобов`язань за договорами застави/іпотеки, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, отриманні повідомлення від заставодавців про дострокове затребування вкладу (повністю або частково) за договором, майнові права за яким передані банку у заставу; неотриманні від заставодавців/іпотекодавців до укладення договору застави/іпотеки та під час його/їх дії повідомлення про усі відомі йому/їм права та вимоги інших осіб на предмет застави/іпотеки, у т.ч. не зареєстровані у встановленому порядку; у випадку передачі предмету застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя; порушенні заставодавцями/іпотекодавцями правил про заміну предмету застави; втрати предмету застави/іпотеки за обставинами, за які заставодержатель не відповідає, якщо заставодавець/іпотекодавець не замінив або не відновив предмет застави/іпотеки; порушенні господарським/цивільним судом справи про банкрутство позичальника або про визнання недійсними установчих документів позичальника, або про відміну державної реєстрації позичальника; ухваленні (прийнятті) власником або компетентним органом рішення про ліквідацію позичальника; притягнення до кримінальної відповідальності відносно позичальника; смерті позичальника; втрати можливості звернення стягнення на майно, надане у заставу/іпотеку в забезпечення виконання зобов`язань за цим договором (у т.ч. втрати, знищенні, пошкодженні або недоступності предмету застави/іпотеки для банку з будь-яких інших привидів), підтвердженій актами перевірок; встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться у п.2.2.10 цього договору; наявності судових рішень про стягнення грошових коштів з поточного рахунку позичальника, що набули законної чинності, наявності арешту на поточних рахунках, що належать позичальнику, наявності платіжних вимог про примусове списання та інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальнику кредит не буде повернений своєчасно, банк, на свій розсуд, має право, зокрема: а) змінити умови цього договору - зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення, при цьому згідно зі ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену у повідомленні дату, у цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором; б) розірвати цей договір у судовому порядку, при цьому в останній день дії цього договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний термін ного користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором; в) достроково розірвати цей договір та вимагати повернення коштів/погашення заборгованості у разі, коли здійснення ідентифікації та/або верифікації позичальника є неможливим, якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені.

У відповідності до п.п. 6.1, 6.2, 7.2 договору цей договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису усіма його сторонами. Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань. Цей договір підписано із використанням кваліфікованого електронного підпису в порядку, передбаченому Законами України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

26.05.2021 між Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (банк, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №1 до Кредитного договору (Додаткова угода) відповідно до підпункту "а" пункту 1 якої сторони узгодили, що протягом строку кредиту, зазначеного в п. А.3. Кредитного договору, за умови належного виконання позичальником положень Порядку програми фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємства та умов цієї Додаткової угоди, позичальник має право на отримання фінансової державної підтримки.

Згідно із п. 2.1. Додаткової угоди за користування кредитом на умовах та в порядку визначених цією Додатковою угодою, позичальник сплачує банку базову процентну ставку, яка становить 13.80% річних.

Відповідно до п. 2.2. Додаткової угоди у випадку прострочення понад 15 днів позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту і/або процентів в розмірі, зазначеному в п. 2.3., 2.7. цієї Додаткової угоди, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в порядку та розмірі: а в період прострочення з 1-го до 15-го включно - в розмірі базової процентної ставки, що діяла на період прострочення; в період з 16 числа місяця, в якому виникла прострочена заборгованість до дати її погашення - в розмірі, визначеному за формулою: розмір базової процентної ставки з урахуванням її зміни згідно п. 2.1. цієї Додаткової угоди + 5% річних; в період з дати погашення заборгованості до кінця місяця, в якому існувала заборгованість - в розмірі базової процентної ставки, що діяла на дату сплати.

В матеріалах справи наявні виписки по рахунках відповідача у період з 26.05.2021 по 03.08.2023 за якими Банк надав відповідачу кредитні кошти в сумі 300 000 грн.

Позивач вказує, що станом на 04.08.2023 заборгованість відповідача становить 272 125,39грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 221 542,85грн., та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 50582,54 грн.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості за кредитом та нарахованих процентів.

Місцевий господарський суд у своєму рішенні дійшов висновку, що прийняті на себе зобов`язання за договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів відповідач належним чином не виконує, у зв`язку з чим у останнього рахується заборгованість перед банком, що підтверджується матеріалами справи. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які повідомлення позивача про дострокове повернення кредиту, а тому суд дійшов висновку, що позивач, як особа, яка звернулась до суду за захистом своїх порушених прав, не довів суду, що станом на день подання позову зобов`язання відповідача з дострокового повернення усієї суми кредиту настали, а терміни виконання цього зобов`язання є порушеними.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 144 400,03 грн та заборгованості по процентам в розмірі 50 582,54 грн, а в решті позовних вимог суд відмовив, оскільки позивачем не доведено обґрунтованості позову в частині вимоги про дострокове стягнення з відповідача суми кредиту у розмірі 77 142,82 грн.

Зі вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За вимогами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Разом з тим, вимогами ст. 610, 612 Цивільного кодексу України законодавцем встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, з матеріалів господарської справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між сторонами виникли господарські зобов`язання в зв`язку з укладанням Кредитного договору між Банком та ФОП ОСОБА_2, на виконання якого Банком видано Позичальнику кредит в розмірі 300 000 грн.

Тобто, свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором Банк виконав у повному обсязі, що не заперечується сторонами у даній справі.

Водночас, у відповідача рахується заборгованість перед банком, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, розрахунком заборгованості станом на 04.08.2023, з якого вбачається, що станом на 04.08.2023 за відповідачем рахується заборгованість у загальному розмірі 221 542,85 грн., у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 144 400,03 грн.

Крім того, ФОП ОСОБА_2 станом на 04.08.2023 р. (дата, визначена Банком у розрахунку позовних вимог) мав сплатити, проте не перерахував 50 582,54 грн базових процентів за користування кредитом, нарахованих Банком.

Відтак, судами у даній справі установлено, що з урахуванням наявної домовленості між Банком та позичальником щодо графіку погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів, відповідачем неналежно виконуються взяті на себе зобов`язання по повному та своєчасному поверненню отриманих у позикодавця кредитних коштів та сплати нарахованих процентів, у зв`язку із чим, позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Так, за умовами укладеного між сторонами кредитного договору сторони, зокрема у п. п.А.3 погодили, що термін повернення кредиту - 01.05.2024 року.

Водночас за вимогами п. 6.2., 6.3. спірного кредитного договору, він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань. Договір може бути змінений або розірваний за ініціативою однієї із сторін у встановленому законом та цим договором порядку.

Відтак, з огляду на вказане, зміна умови договору щодо повернення позичених клієнтом у Банку коштів у повному обсязі у даному випадку має відбуватися по - перше, у відповідності до чинного законодавства, а по - друге, у порядку встановленому договором.

Так, за умовами п.2.3.2 кредитного договору передбачено, що при настанні будь-якої з наступних подій, зокрема, порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього договору, Банк, на свій розсуд, має право: а) змінити умови цього договору - зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому згідно зі ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену у повідомленні дату. У цю дату позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором.

При цьому, Банк, незалежно від настання термінів виконання зобов`язань позичальником за цим договором, має право вимагати дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів та винагород, при настанні умов, передбачених п.2.3.2 цього договору (п.2.3.8 кредитного договору).

Тобто, зважаючи на вказані, погоджені між позичальником та Банком умови, сторони за кредитним договором знову ж таки, погодили між собою умови настання підстав та умов для дострокового виконання відповідачем господарських зобов`язань. Сторони договору не визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а визнали обов`язковою умовою для дострокового виконання зобов`язань направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, з огляду на що, така зміна умов договору не надає Банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному Цивільним кодексом України без направлення боржнику відповідного повідомлення.

За матеріалами господарської справи вбачається, що Банком на адресу позичальника не надсилалося жодного повідомлення з вимогою дострокового погашення кредиту, з огляду на що, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні правомірно висновано про те, що у позичальника не настав строк на дострокове погашення кредиту у повному обсязі за той період, визначений у Графіку погашення заборгованості, який ще не настав, а тому, позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача у даній справі 77 142,82грн заборгованості є передчасними.

Відтак, зважаючи на те, що строк спірного кредитного договору не закінчився, а Банк не позбавлений можливості неодноразового направлення відповідного повідомлення щодо дострокового погашення кредитної заборгованості відповідачу з отриманням письмового доказу щодо вкладення у цінний лист (опис рекомендованого вкладення), судова колегія вважає, що в даному випадку вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитом є не просто звичайними заходами досудового врегулювання спору, додержання яких є необов`язковими для сторін до звернення до суду, а умовами укладеного договору між позивачем та відповідачем, відповідно до яких у сторін виникають інші зобов`язання з іншими строками виконання та наслідками.

Відтак, недоведеність позивачем дотримання ним вищевказаних умов договору та діючого законодавства України є підставою для відмови у його позовних вимогах в цій частині.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується наявність простроченої заборгованості відповідача за кредитним договором, яка станом на 04.08.2023 становить 144 400,03 грн., з огляду на що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення з відповідача суми простроченої заборгованості за наданим кредитом у розмірі 14 400,03 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 50 582,54 грн є обґрунтованими та доведеними. Решта заявлених вимог про стягнення кредитних коштів у розмірі 77 142,82 грн підлягає відмові, з огляду на їх недоведеність, як вірно зазначено судом першої інстанції та не заперечується позивачем.

Таким чином, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення.

Водночас, судова колегія зазначає, що в суді апеляційної інстанції Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" в письмових поясненнях від 18.03.2024 повідомило, що враховуючи вимоги законодавства воєнного стану та заяви ОСОБА_1 , Банком проведено списання раніше нарахованих відсотків по кредиту.

Позивач у своїх письмових поясненнях зазначив, що проценти у розмірі 50 582,54 грн Банком списано повністю.

Також вказав, що станом на 19.02.2024 року заборгованість ОСОБА_2 ФОП становить 221 542,85 грн, що в повному обсязі є сумою тіла кредиту, з яких 144 400,03 грн стягнуто за рішенням суду першої інстанції, а по решті суми суд дійшов висновку про ненастання строків для погашення.

Щодо можливості проведення розстрочення/відстрочення виплат по тілу кредиту у Банку наразі відсутні можливості для проведення такої реструктуризації, з огляду на що, Банк наполягає на погашення наявного боргу (тіла кредиту) в повному обсязі згідно ухваленого рішення суду у примусовому порядку.

Судова колегія вважає за необхідне вказати наступне.

За змістом п.2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.05.2020 у справі № 907/737/18, від 13.06.2018 у справі № 905/1584/15, закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення, у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Як предмет позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Таким чином, незважаючи на те, що суд першої інстанції в межах наданих доказів прийняв законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 50 582,54 грн, зайвий формалізм не повинен створювати надмірний тягар для сторін.

Враховуючи зазначене, судова колегія дійшла висновку, що провадження у справі №916/3720/23 в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 50 582,54 грн підлягає закриттю на підставі п.2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки банком списано нарахування процентів за користування кредитом.

Згідно зі статтею 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи списання нарахування процентів за користування кредиту після ухвалення рішення суду у даній справі, провадження у даній справі в частині стягнення 50 582,54 грн процентів підлягає закриттю.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2023 у справі №916/3720/23 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 50 582,54 грн заборгованості по процентам за користування кредитом. В решті рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2023 у справі №916/3720/23 слід залишити без змін.

Крім того, судова колегія зазначає, що скаржник - ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції заявила клопотання про відстрочення виконання рішення Одеської області від 03.11.2023 у справі №916/3720/23 на 12 місяців у зв`язку з тим, що відповідач у даній справі - ФОП ОСОБА_2 є військовослужбовцем, який 05.03.2022 був призваний для проходження військової служби, а 11 травня 2022 командир військової частини повідомив, що ОСОБА_2 потрапив під обстріл ворогів, в результаті нападу ОСОБА_2 зник безвісти, що підтверджується витягом №3 від 06.07.2023 з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин в якому зазначено про зникнення ОСОБА_2 безвісти за особливих обставин. ОСОБА_1 є матір?ю ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), батьком якого є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 29.07.2020, тому остання в подальшому буде вимушена сплачувати заборгованість за тілом кредиту.

Частинами 1 та 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 3, 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Питання про відстрочення (розстрочення) виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення (подібний висновок наведено в п.4.12 постанови Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі №910/1180/19).

В той же час, відстрочка виконання рішення означає перенесення його виконання на інший час.

Водночас, відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. При цьому, саме відстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідними правовідносинами є незмінною.

Тобто, відстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання.

Натомість, таке відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 26.06.2013 року №5-пр/2013 у справі №1-7/2013 підставою для застосування відстрочки виконання судового рішення є наявність об`єктивних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення в установлені процесуальним законодавством строки. Зокрема, до таких обставин належать скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, підставою для відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Як зазначено в згаданому рішенні Конституційного Суду України, відстрочка (розстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Таким чином, для надання відстрочки виконання судового рішення, суд встановлює у кожному конкретному випадку чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

Суд зауважує, що відстрочка виконання рішення є правом суду.

Колегія суддів вважає, що заявником доведено наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення по даній справі з огляду на наступне.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україніу зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Збройна агресія російської федерації є загальновідомим фактом, запровадження воєнного стану підтверджується Указами Президента України.

За приписами ч. 3 ст. 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Як вже зазначалося вище, командир зенітного ракетного взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , капітан ОСОБА_2 ,(відповідач по справі) в ході ракетного обстрілу у н.п. Врубівка зник безвісти 10.05.2022. Вказане підтверджується витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №3.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 29.07.2020 рік ОСОБА_1 є матір?ю ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), батьком якого є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 29.07.2020 рік.

Згідно з рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області у справі №565/2229/23 від 16 січня 2024 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім?єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - задоволено повністю; встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім?єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, у період з січня 2017 року до травня 2022 року. Рішення суду набрало законної сили 16.02.2024.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд апеляційної інстанції зазначає про об`єктивну відсутність вини відповідача у невиконанні зобов`язань за кредитним договором, приймаючи до уваги факт того, що ОСОБА_2 зник безвісти ще 10.05.2022, що підтверджується матеріалами справи.

Отже, наведені вище обставини, які склались та не залежать від волі відповідача, підтверджують відсутність в даний час об`єктивної можливості виконати негайно в повному обсязі постанову Південно-західного апеляційного господарського суду та свідчить про винятковість цього випадку у розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

Надання відстрочення виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, п. 74).

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07.10.2003 року у справі "Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, тривалість виконання вісім місяців).

У справі, яка розглядається, відповідачем надано достатні докази та наведено переконливі аргументи, які свідчать про наявність виняткових (виключних) обставин, які істотно ускладнюють та роблять неможливим виконання на цей час рішення суду.

Судова колегія вважає, що з метою дотримання балансу інтересів сторін, враховуючи при цьому встановлені факти та обставини, наявність доказів на підтвердження існування обставин, які підтверджують відсутність в даний час об`єктивної можливості виконати негайно в повному обсязі постанову Південно-західного апеляційного господарського суду та свідчить про винятковість цього випадку, зважаючи на те, що відстрочення виконання рішення в межах строку визначеного статтею 331 Господарського процесуального кодексу України не може призвести до порушення гарантованих статтею 1 Першого протоколу Конвенції прав позивача на отримання коштів, а тільки змінює термін повернення боржником стягнутої судом суми боргу та, тим самим, створює умови, що гарантують захист майнових інтересів як стягувача, так і боржника, є підстави для задоволення клопотання скаржника та відстрочення виконання постанови на 12 місяців, тобто до 19.03.2025.

Відстрочення виконання рішення суду до 19.03.2025 року в повній мірі буде відповідати принципам справедливого судового розгляду в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Крім того, апеляційний господарський суд наголошує на тому, що розстрочення виконання рішення жодним чином не зменшує суму грошових коштів, яка має бути сплачена боржником на виконання рішення, натомість таке відстрочення забезпечить реальне виконання останнім цього рішення та дозволить досягти мети виконання судового рішення з дотриманням балансу інтересів обох сторін (співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора), тим більше, що тривалість відповідного розстрочення для стягувача не є надмірною та визначена з урахуванням дозволених процесуальним законом меж.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 278, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2023 у справі №916/3720/23 - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2023 у справі №916/3720/23 - скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" - задовольнити частково.

Закрити провадження у справі №916/3720/23 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 50 582,54 грн заборгованості по процентам за користування кредитом.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитом в сумі 144 400,03 грн та судовий збір у сумі 2 924,74 грн.

Відстрочити виконання рішення по справі №916/3720/23 на один рік до 19.03.2025 року.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.03.2024.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська