ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2024 Справа № 917/2308/23

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ківшик О.В., після виходу з лікарняного, розглянувши матеріали

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Білоуса Володимира Івановича, АДРЕСА_1 (адреса для листування: АДРЕСА_2 )

до відповідача Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, вул. Стрітенська, 19, м. Полтава, Полтавська область, 36020

про стягнення 58 985,07 грн,

Секретар судового засідання Ісенко М.В.,

Без виклику учасників справи,

установив:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Фізична особа-підприємець Білоус Володимир Іванович просить суд стягнути з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради 58 985,07 грн, з яких : 51 258,55 грн інфляційні втрати та 7 726,52 грн три проценти річних, нараховані за несвоєчасне виконання останнім умов укладеного між сторонами 27.03.2020 року Договору на розробку проектної документації на об`єкт : "Капітальний ремонт внутрішньоквартальних проїзних доріг житлового будинку за адресою вул. Ватутіна №29 та вул. Коцюбинського №8 у м. Полтава" №53 та присуджена до стягнення згідно рішення Господарського суду Полтавської області від 01.08.2022 у справі № 917/367/22 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2023 року у справі №917/367/22.

Також у позовній заяві позивач просить стягнути на його користь судові витрати в розмірі 2 684,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази : копію рішення Господарського суду Полтавської області від 01.08.2022 по справі № 917/367/22; копію постанови Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2022 по справі № 917/367/22; копію виписки банку за період з 21.04.2023; копію Договору №53 від 27.03.2020 на розробку проектної документації на об`єкт: "Капітальний ремонт внутрішньоквартальних проїзних доріг житлового будинку за адресою вул. Ватутіна №29 та вул. Коцюбинського №8 у м. Полтава"; розрахунок інфляційних донарахувань та 3% річних; копію Договору на надання правової допомоги від 16.10.2023; копію акту виконаних робіт від 17.11.2023; копію квитанції про сплату гонорару від 17.11.2023.

26.01.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 1072, а.с. 65-67). У поданому відзиві відповідач позовні вимоги не визнає, наголошує, що зазначені вимоги не були предметом спору в справі № 917/367/22, підтверджує факт сплати 21.04.2023 на користь позивача 154 679,95 грн основного боргу за договором №53 від 27.03.2020 року, стягнутого рішенням Господарського суду Полтавської області від 01.08.2022 року в справі № 917/367/22.

01.02.2024 року до суду від відповідача надійшло клопотання про поновлення процесуального строку для надання відзиву по справі № 917/2308/23 (вх. № 1350), де було зазначено, що ним не було отримано копії ухвали від 03.01.2024 року в паперовому вигляді. Доступу до електронного кабінету відповідач не має, тому про направлення вищезазначеної ухвали до електронного кабінету в підсистемі Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи відповідач дізнався від працівників суду в ході усного спілкування. Також відповідач просить врахувати те, що на території України введено воєнний стан.

Згідно з частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію (ч. 4-5 ст. 119 ГПК України).

Відповідачем вчинено процесуальну дію - подано відзив на позовну заяву (вх. № 1072 від 26.01.2024 року).

Як вбачається з матеріалів справи, що копію ухвали від 03.01.2024 року доставлено в електронний кабінет відповідача 03.01.2024 року о 18:59 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Тому, відповідно до норм чинного законодавства, відповідач мав був подати відзив на позовну заяву до 19.01.2024 року включно.

З урахуванням викладеного, дослідивши обставини, покладені в обґрунтування вищевказаного клопотання відповідача, суд дійшов висновку, що термін прострочення не єж значним, причини пропущення процесуального строку є поважними, а тому наявні підстави для поновлення строку на подачу відзиву на позовну заяву.

08.02.2024 позивач надав відповідь на відзив (вх. № 1762), у якій наводить спростування доводів відповідача та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

29.12.2023 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Білоуса Володимира Івановича до відповідача Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради про стягнення 58 985,07 грн, з яких : 51 258,55 грн інфляційні втрати та 7 726,52 грн три проценти річних, нараховані за несвоєчасне виконання останнім умов укладеного між сторонами 27.03.2020 року Договору на розробку проектної документації на об`єкт : "Капітальний ремонт внутрішньоквартальних проїзних доріг житлового будинку за адресою вул. Ватутіна №29 та вул. Коцюбинського №8 у м. Полтава" №53 та присуджена до стягнення згідно рішення Господарського суду Полтавської області від 01.08.2022 у справі № 917/367/22 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2023 року у справі №917/367/22.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.01.2024 року справу № 917/2308/23 розподілено судді Ківшик О.В.

Суд ухвалою від 03.01.2024 прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали.

Відповідач клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суду не надав.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

Між Фізичною особою-підприємцем Білоусом Володимиром Івановичем (далі - позивач, підрядник) та Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (далі - відповідач, замовник) укладений Договір № 53 від 27.03.2020 на розробку проектної документації на об`єкт: "Капітальний ремонт внутрішньоквартальних проїзних доріг житлового будинку за адресою вул. Ватутіна №29 та вул. Коцюбинського №8 у м. Полтава" (далі Договір, а.с. 24-29).

В даний договір за згодою сторін укладено Додаткову угоду № 1 від 23.12.2020 року та Додаткову угоду № 2 від 13.09.2021.

У Договорі сторони узгодили, зокрема, наступне:

- Замовник доручає, а Підрядник бере на себе зобов`язання відповідно до діючих державно-будівельних норм та державних стандартів України, законодавчих та нормативно-правових актів розробити проектну документацію на об`єкт : "Капітальний ремонт внутрішньо квартальних проїзних доріг житлового будинку за адресою вул. Ватутіна №29 та вул. Коцюбинського №8 у м. Полтава", відповідно до вимог чинного законодавства (п. 1.1. Договору);

- Авторський нагляд за будівництвом зазначеного об`єкта Підрядник проводить за додаткову оплату із дотриманням нових договірних умов. Вартість авторського нагляду до цього Договору не включена (п. 1.2. Договору зі змінами та доповненнями);

- ціна (вартість) договору згідно зведеного кошторису складає 146 198, 95 коп., у тому числі Єдиний податок 5 % - 7309 грн. 95 коп. (п. 2.1. Договору зі змінами та доповненнями);

- термін виконання робіт - 31.12.2021р., а відповідно термін дії договору ( п. 12.1. Договору) по 31.12.2021р. (п. 5.2. Договору зі змінами та доповненнями).

- за розробку проектної документації "Замовник" перерахує кошти "Підряднику" па підставі акту(-ів) здачі-приймання виконаних робі т з розробки проектної документації, рахунку(-ів) (п. 2.3. Договору);

- Замовник зобов`язаний прийняти в установленому порядку та оплатити виконані роботи (пп. 3.3.3. п. 3.3. Договору);

- Замовник має право відмовитися від прийняття закінчених робіт (об`єкта будівництва) у разі виявлення недоліків, які виключають можливість їх (його) використання відповідно до мети, зазначеної у проектній документації та цьому договорі, і не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою. (п. 3.4.1. Договору);

- по звершенню робіт з розробки проектної документації Підрядник передає Замовнику проектну документацію та акт здачі-приймання виконаних робіт з розробки проектної продукції, рахунок (п. 4.1. Договору);

- роботи (їх етапи) вважаються виконаними Підрядником та прийнятими Замовником з моменту підписання замовником відповідного акту здачі-приймання виконаних робіт. По кожному етапу робіт складається відповідний акт здачі-приймання виконаних робіт. Відповідно до п. 4.3. Договору,

Також позивач та відповідач підписали кошторис № 1 (форма № 2-П) на проекті роботи загальною вартістю 146 198,95 грн. (а.с.36).

Між сторонами 06.07.2021 року складено акт здачі-приймання виконаних проектних, вишукувальних та додаткових робіт № 53/20. Даний акт підписано та засвідчено печаткою зі сторони замовника (відповідача) без заперечень та зауважень, з акту вбачається, що виконані роботи відповідають умовам договору, в належному порядку оформлені та прийняті Замовником. Сторони претензій одна до одної не мають (а.с. 41).

В п. 4.4 Договору вказано, що замовник протягом 10 (десяти) днів з дня отримання проектної документації, при відсутності зауважень зі сторони замовника, повинен підписати акт здачі-приймання виконаних робіт з розробки проектної документації та здійснити оплату за виконані роботи.

У встановлені договором строки відповідач не оплатив вартість робіт на суму 146 198,95 грн, тому позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення зазначеної суми.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 01.08.2022 року в справі №917/367/22 позов задоволено повністю, стягнуто з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь позивача 146 198,95 грн основного боргу за договором, 2 481,00 грн витрат зі сплати судового збору; 3 500,00 грн адвокатських витрат (а.с. 7-12).

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2022 року рішення Господарського суду Полтавської області від 21.001.087.2022 року в справі № 917/367/22 залишено без змін (а. с. 13-22).

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, §77, від 25.07.2002, Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007 одним з основних елементів верховенства права визнано принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до п. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Отже, обставини, встановлені рішенням Господарського суду Полтавської області від 01.08.2022 року по справі № 917/367/22 мають преюдиціальне значення та не доказуються при розгляді даної справи.

Як зазначає позивач в позовній заяві, відповідно до виписки банку за 21.04.2023 (а.с. 23) відповідач перерахував суму основного боргу за Договором 21 квітня 2023 року.

Враховуючи порушення відповідачем умов договору в частині порушення строку оплати виконаних робіт із посиланням ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивач заявив до стягнення з відповідача 7 726,52 грн 3% річних, нарахованих за період з 17.07.2021 по 20.04.2023, та 51 258,55 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з серпня 2021 року по квітень 2023 включно (розрахунок ціни позову долучений до матеріалів справи, а. с. 42-43).

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір підряду.

Частиною 1 ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до приписів ст. 75 ГПК України судом приймаються як преюдиційні факти встановлені у рішенні Господарського суду Полтавської області від 01.08.2022 в справі №917/367/22, а саме :

- факт укладання між сторонами Договору № 53 від 27.03.2020 на розробку проектної документації на об`єкт: "Капітальний ремонт внутрішньоквартальних проїзних доріг житлового будинку за адресою вул. Ватутіна №29 та вул. Коцюбинського №8 у м. Полтава";

- факт надання позивачем та прийняття відповідачем передбачених в Договорі робіт загальною вартістю 146 198,95 грн;

- факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань по Договору щодо своєчасної оплати отриманих робіт;

- розмір заборгованості відповідача перед позивачем (146 198,95 грн);

- момент виникнення у відповідача зобов`язань з оплати отриманих від позивача робіт (10 днів з дня підписання акту здачі-приймання виконаних робіт з розробки проектної документації).

Виходячи зі змісту частини 1 статті 598, статей 599, 600, 604-609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 цього Кодексу.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.04.2018 року по справі № 908/1394/17 та постанові Верховного Суду від 17.02.2016 року у справі № 905/3137/14-908/5775/14, постанові Великої Палати Верховного Суду 04.06.2019 року у справі № 916/190/18.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В п. 4.4 Договору вказано, що замовник протягом 10 (десяти) днів з дня отримання проектної документації, при відсутності зауважень зі сторони замовника, повинен підписати акт здачі-приймання виконаних робіт з розробки проектної документації та здійснити оплату за виконані роботи.

За двостороннє підписаним актом здачі-приймання виконаних робіт № 53/20 від 06.07.2021 (а. с. 41), підрядник виконав, а замовник прийняв передбачені в договорі роботи загальною вартістю 146 198,95 грн. Таким чином, останнім днем виконання зобов`язання зі сплати виконаних робіт є 16.07.2021 року.

Матеріалами справи підтверджено, відповідач перерахував позивачу 146 198,95 грн основного боргу 21 квітня 2023 (виписка банку за 21.04.2023 наявна у матеріалах справи).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення 7 726,52 грн 3% річних, нарахованих за період з 17.07.2021 по 20.04.2023, та 51 258,55 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з серпня 2021 року по квітень 2023 включно (розрахунок ціни позову долучений до матеріалів справи, а. с. 42-43).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 цього Кодексу визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Кінцем відліку періоду прострочення є день, що передує дню, в якому відбулося погашення/припинення відповідного грошового зобов`язання, оскільки з урахуванням ч. 1 ст. 49 Закону України "Про платіжні послуги" платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі, тобто день зарахування суми платежу визначає термін припинення відповідного зобов`язання у розумінні ч. 2 ст. 251 ЦК України, а отже, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

У постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок:

"З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем)".

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Суми, які кредитор може стягнути з боржника відповідно до ст. 625 ЦК України носять компенсаторний характер, а право на їх стягнення з`являється у кредитора після прострочення боржника, тобто у разі неправомірного користування боржником грошовими коштами кредитора.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

З огляду не те, що фактично сплата заборгованості відбулась 21.04.2023, суд враховує позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19 щодо нарахування та сплати боржником інфляційних втрат за неповний місяць.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, суд встановив, що розмір позовних вимог щодо стягнення 7 726,52 грн 3% річних, нарахованих за період з 17.07.2021 по 20.04.2023, та 51 258,55 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з серпня 2021 року по квітень 2023 включно не перевищує розрахований судом.

Перевірка правильності розрахунку річних та інфляційних здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Заперечення відповідача судом як правомірні не оцінюються. Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За наведеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 7 726,52 грн 3% річних, нарахованих за період з 17.07.2021 по 20.04.2023, та 51 258,55 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з серпня 2021 року по квітень 2023 включно.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив із наступного.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до договору № 16/інф від 16.10.2023 про надання правової допомоги, укладеного між позивачем (клієнтом) та адвокатом Сучковою Юлією Олександрівною (а.с. 44-47), сторони домовилися про наступне:

- предметом договору є надання адвокатом усіма законними методами та засобами правової допомоги Клієнту, а саме: опрацювання документів на предмет можливості підготовки, складання та подання позову до Господарського суду Полтавської області про стягнення заборгованості зі сплати інфляційних втрат та 3 процентів річних з Управління ЖКГ ВК Полтавської області (п. 1.1 договору);

- клієнт зобов`язується прийняти та оплатити юридичні послуги (правову допомогу), вказані у п. 1.1 цього договору. Сторони домовились, що гонорар адвоката складає за надані юридичні послуги 5 000 гривень (п. 1.2 договору);

- до складу наданих юридичних послуг (правової допомоги) адвокатом на виконання цього договору включається: консультування телефоном; аналіз документації, що надається Клієнтом чи направляється засобами електронного, поштового зв`язку; підготовка проектів листів, договорів, процесуальних документів, наказів, рішень тощо; приїзд адвоката до місця розташування (діяльності, юридичної адреси, тощо) клієнта. При цьому час витрачений на проїзд та перебування адвоката у клієнта включається у вартість наданих послуг (правової допомоги) по ціні не вищій ніж встановлено законодавством України про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами справ. Час перебування у дорозі визначається (та дорівнює) тривалості маршруту громадського (міжміського) транспорту з м. Полтави (Полтавська область) до місця знаходження Клієнта, з урахуванням часу зупинок та пересадок; участь у переговорах, судових засіданнях, нарадах тощо (п. 1.4 договору).

Наявність статусу адвоката та свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю від 23.01.2018 № 2010 у Сучкової Юлії Олександрівни підтверджується витягом з реєстру адвокатів України Національної асоціації адвокатів України.

В акті надання послуг № 367 від 17.11.2023 (а.с. 48) сторони підтвердили, що адвокат надав позивачу юридичні послуги згідно договору про надання правової допомоги від 16.10.2023 року, а саме: зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи; вивчення документів (правовий аналіз наданих клієнтом документів) необхідних для складання позовної заяви ФОП Суховерхов Ю.А. до Управління ЖКГ ВК Полтавської міськради про стягнення заборгованості зі сплати інфляційних втрат та 3 процентів річних по справі № 917/367/22; аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах; підготовка проекту позовної заяви ФОП Білоус В.І. до Управління ЖКГ ВК Полтавської міськради про стягнення заборгованості; розгляд питання щодо підготовки розрахунку 3% річних та інфляційних втрат до вказаної позовної заяви; складання розрахунку суми судових витрат, які ФОП Білоус В.І. очікує понести; обговорення з клієнтом проекту позовної заяви ФОП Білоус В.І. до Управління ЖКГ ВК Полтавської міськради про стягнення заборгованості; виготовлення копій документів - додатків до вказаної позовної заяви; формування, оформлення та направлення пакету документів (вказаної позовної заяви з додатками) на адресу відповідача; формування, оформлення для подання пакету документів вказаної позовної заяви з додатками на адресу Господарського суду Полтавської області; консультування клієнта з приводу доцільності забезпечення позову в рамках господарської справи; консультування клієнта з приводу існуючого порядку оскарження рішення господарського суду, порядку набрання рішенням законної сили; консультування клієнта з питань порядку звернення до відділу державної виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду.

В акті підтверджена загальна вартість послуги з надання правничої допомоги в сумі 5 000,00 грн.

В підтвердження оплати професійної правничої допомоги позивач надав квитанцію №17/367 від 17.11.2023 року, за якою позивач сплатив адвокату Сучковій Ю.О. 5 000,00 грн за подання позову про стягнення інфляційних втрат та 3% річних (а.с. 49).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката в загальній сумі 5 000,00 грн.

Суд встановив, що вказані судові витрати пов`язані з розглядом цієї справи; їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Суд встановив, що при зверненні до суду із цим позовом позивач сплатив 2 684,00 грн судового збору за квитанцією до платіжної інструкції №0.0..1 від 05.12.2023 (а.с. 59). Факт надходження цього судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 06.12.2023 (а.с. 59).

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог, судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача в сумі 2 684,00 грн витрат по сплаті судового збору та в сумі 5 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями 126, 129, 232-233, 237-238, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (вул. Стрітенська, 19, м. Полтава, 36020, ) на користь Фізичної особи - підприємця Білоуса Володимира Івановича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 7 726,52 грн 3% річних, 51 258,55 грн інфляційних втрат, 2 684,00 грн витрат по сплаті судового збору, 5 000,00 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

3. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення складено та підписано 14.03.2024 (після виходу судді з лікарняного).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.257 ГПК України).

Суддя О.В.Ківшик