ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/3157/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Філінюка І.Г.

суддів Аленіна О.Ю., Богатиря К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс»

на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2023

по справі №916/3157/23

за позовом: Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс»

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Дубини Олександра Сергійовича

про стягнення 44 592,68 грн.

суддя суду першої інстанції Волков Р.В.

місце винесення рішення: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області.

Повний текст рішення складено та підписано: 27.11.2023 року.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс», звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Дубини Олександра Сергійовича про стягнення 44 592,68 грн, з яких: 41 600,00 грн безпідставно збережених коштів; 2 381,06 грн інфляційних втрат; 611,62 грн 3% річних.

В обґрунтування позову посилається на укладення з відповідачем, як поклажодавцем, публічного договору зберігання № ВКС-3717 від 01.02.2021, погодження за вказаним договором використання відповідачем 100 палетомісць та безпідставне використання останнім збільшеної площі нерухомого майна, аніж обумовлена договором, на 200 палетомість. Звертає увагу, що про вказане порушення відповідачем умов договору йдеться в аудиторському висновку, згідно з яким виявлено, що під час проведеного дослідження договорів зберігання ТМЦ по вул. Боровського, 32 у м. Одесі, зокрема і щодо відповідача, за результатами комісійного обстеження встановлено завищення використання площі за договором № ВКС-3717 на 200 кв.м, що відповідає 200 палетомісць.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.11.2023 у задоволенні позову Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» до Фізичної особи-підприємця Дубини Олександра Сергійовича про стягнення 44 592,68 грн відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення судом першої інстанції зазначено, що позивачем не надано належних, допустимих та вірогідних доказів у розумінні положень статей 76-79 ГПК України в підтвердження перевищення відповідачем обсягу поклажі на 200 палетомісць у період з 01.02.2021 по 15.05.2021.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить:

Приєднати до матеріалів справи № 916/3157/23, докази: Лист Філії «Південна» від 23.10.2023 року ( вих. № 837 ); Лист Четвертого територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України від 27.11.2023 року ( вих. № 520/4/1763 ); засвідчена копія акту перевірки державного майна (№ б/н ), що обліковується на балансі філії «Південна» Концерну «Військторсервіс», а саме нерухомого майна по вул. Боровського, 32 у місті Одесі, які використовувались ФОП Дубина О.С. ( приміщення № 1 літ. «Г» );

Скасувати судове рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2023 по справі № 916/3157/23 - повністю, ухвалити нове рішення яким вирішити: стягнути з Фізичної особи - підприємця Дубина Олександра Сергійовича безпідставно збережені грошові кошти в розмірі - 44592 грн. 68 коп., за користування без достатньої правової підстави нежитловим приміщенням Позивача, площею 200 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, вул. М. Боровського, 32, в частині приміщень № 1 літ. «Г», яка складається: з суми безпідставно збережених грошових коштів 41600,00 грн.,; нарахований індекс інфляції на суму - 2 381,06 грн.; 3 % річних 611,62 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Скаржник зазначає, що Судом першої інстанції не враховано обставини, неподання доказів Позивачем з поважних причин.

24.10.2023 року Позивачем до суду було подано клопотання про приєднання до матеріалів справи засвідчених копій письмових доказів, а саме: листа від 12.10.2023 № 810 Філії «Південна»; листа (супровідного) Четвертого територіального управління внутрішнього аудиту від 20.10.2023 № 520/4/1718; листа від 23.10.2023 № 837 Філії «Південна»; довідки за результатами аудиторського дослідження від 20.09.2021 № 520/2/29аз, робочого документа Владлени Касаткіної за результатами аудиту ефективності організації процесів діяльності філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» за період з 01.07.2019 по 30.04.2021; Акту перевірки державного майна, які підтверджують завищення використання площ з боку відповідача.

Проте, суд протокольною ухвалою від 25.10.2023 відхилив клопотання позивача про долучення доказів, у зв`язку з чим вказані письмові докази не були прийняті судом до розгляду.

Суд першої інстанції постановив рішення на користь однієї сторони, а саме Відповідача, не прийнявши до уваги доказів та клопотання про приєднання доказів іншої сторони, тим самим надаючи очевидну перевагу доводам однієї сторони над доводами іншої, що спричинило наслідки не зазначення мотивів відхилення аргументів іншої сторони по суті спору.

Філією було подано численні, вичерпуючи докази, які слугують для задоволення позовних вимог: публічний договір про надання послуг зберігання ТМЦ та додаткових послуг; договір публічного зберігання за № ВКС - 3717 ( акцепт ), з додаткими до договору публічного зберігання за № ВКС - 3717 про узгодження зміни кількості палетомісць; лист від 12.10.2023 № 810 Філії «Південна»; лист (супровідного) Четвертого територіального управління внутрішнього аудиту від 20.10.2023 № 520/4/1718; лист від 23.10.2023 № 837 Філії «Південна»; довідку за результатами аудиторського дослідження від 20.09.2021 № 520/2/29аз, робочого документа Владлени Касаткіної за результатами аудиту ефективності організації процесів діяльності філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» за період з 01.07.2019 по 30.04.2021; Акту перевірки державного майна, що обліковується на балансі філії «Південна» Концерну «Військторсервіс», а саме нерухомого майна по АДРЕСА_1 , які використовувались ФОП Дубина О.С., в свою чергу, з боку Відповідача не було подано жодного доказу, що слугує для висновку про зворотне ( спростовують висновки Позивача ). Лише викладено свою суб`єктивну думку, що останній не займав площу в силу природи правочину.

Скаржник зазначає, що Філія «Південна» листом від 23.10.2023 року повторно звернулось до Четвертого територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, з приводу надання засвідчених копій документів, зокрема, акту обстеження який підтверджує завищення площ використання палетомісць для зберігання у приміщенні по вулиці Боровського, 32

Листом Управління від 27.11.2023 року ( вих. № 520/4/1763 ) було надано засвідчений акт перевірки державного майна ( № б/н ), що обліковується на балансі філії «Південна» Концерну «Військторсервіс», а саме нерухомого майна по АДРЕСА_1 , які використовувались ФОП Дубина О.С. ( приміщення № 1 літ. «Г» ).

Таким чином, з наведеного вбачається, що такий доказ як - засвідчений акт перевірки державного майна ( № б/н ), що обліковується на балансі філії «Південна» Концерну «Військторсервіс», а саме нерухомого майна по АДРЕСА_1 , яке використовувались ФОП Дубина О.С., на час оголошення 22 листопада 2023 року вступної та резолютивної частини рішення Суду першої інстанції - не був отриманий Позивачем, а був сформований до супровідного листа Четвертого територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України у день підписання рішення суду першої інстанції - 27 листопада 2023 року.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Богатир К.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2023.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/3157/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.12.2023 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/3157/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2023 по справі №916/3157/23 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

29.12.2023 матеріали справи №916/3157/23 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 апеляційну скаргу Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2023 по справі №916/3157/23 - залишено без руху.

Встановлено Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» строк для надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів направлення відповідачу Фізичній особі-підприємцю Дубина Олександру Сергійовичу разом з листом опису вкладення копії апеляційної скарги з відповідними додатками, з зазначенням номеру поштового відправлення - протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Роз`яснено Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс», що у разі невиконання вимог даної ухвали у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику.

19.01.2024 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» про усунення недоліків апеляційної скарги. До вказаної заяви було додано докази направлення відповідачу Фізичній особі-підприємцю Дубина Олександру Сергійовичу разом з листом опису вкладення копії апеляційної скарги з відповідними додатками, з зазначенням номеру поштового відправлення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 поновлено Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2023 по справі №916/3157/23.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2023 по справі №916/3157/23.

Визначено розглянути апеляційну скаргу Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2023 по справі №916/3157/23 у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи.

Встановлено іншим учасникам провадження у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, відзив має надійти до Південно західного апеляційного господарського суду не пізніше десятого дня з дня вручення про відкриття апеляційного провадження у справі, з урахуванням строків поштового перебігу.

Згідно з частино тринадцятою статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 7 статті 252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з частиною другою статті 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Однак, станом на до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною першою статті 273 ГПК України.

Відповідно до приписів статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог статті 282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Щодо доводів апеляційної скарги про надання додаткових доказів до суду першої інстанції, які залишені місцевим господарським судом без розгляду, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати докази, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до статті 169 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

За змістом статті 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього.

За частиною 2 статті 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання.

Відповідно до приписів частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (пункт 4 частини 2 статті 42 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 25.09.2023 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами, вказує на їх необґрунтованість та безпідставність, та зокрема зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували позицію позивача. 24.10.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача про приєднання до матеріалів справи засвідчених копій письмових доказів, а саме: листа від 12.10.2023 № 810 Філії «Південна», листа (супровідного) Четвертого територіального управління внутрішнього аудиту від 20.10.2023 № 520/4/1718, листа від 23.10.2023 № 837 Філії «Південна», довідки за результатами аудиторського дослідження від 20.09.2021 № 520/2/29аз, робочого документа Владлени Касаткіної за результатами аудиту ефективності організації процесів діяльності філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» за період з 01.07.2019 по 30.04.2021, Акту перевірки державного майна.

Отже, позивачем надано додаткові докази, як заперечення на відзив відповідача, що передбачено статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Так докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, оскільки лист від 12.10.2023 № 810 Філії «Південна», лист (супровідного) Четвертого територіального управління внутрішнього аудиту від 20.10.2023 № 520/4/1718 та лист від 23.10.2023 № 837 Філії «Південна» не існував на час подання позову, колегія суддів відхиляє останнні, та приймає докази які існували на момент подання позову, а саме: довідки за результатами аудиторського дослідження від 20.09.2021 № 520/2/29аз, робочого документа Владлени Касаткіної за результатами аудиту ефективності організації процесів діяльності філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» за період з 01.07.2019 по 30.04.2021, Акту перевірки державного майна.

Щодо суті позовних вимог.

01.02.2021 між Концерном «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» (зберігач) та Фізичною особою-підприємцем Дубиною Олександром Сергійовичем (поклажодавець) було укладено Договір про надання послуг зберігання ТМЦ та додаткових послуг (далі Договір), який відповідно до ст. ст. 633, 641 ЦК України є публічним договором та до якого відповідач приєднався шляхом підписання Заяви про акцепт Договору публічного зберігання від 01.02.202 № 3717 (далі Заява).

Предметом цього публічного Договору є надання зберігачем послуг по зберіганню, а також прийому та обліку товарно-матеріальних цінностей (далі ТМЦ), що належать поклажодавцю (п. 1.1. Договору).

Згідно зі ст. 294 ГК України товарним складом визнається організація, що здійснює зберігання товарів та надає пов`язані із зберіганням послуги на засадах підприємницької діяльності. Товарний склад є складом загального користування у разі якщо із закону, інших правових актів або виданого суб`єкту господарювання дозволу (ліцензії) випливає, що він зобов`язаний приймати на зберігання товари від будь-якого товароволодільця. Зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності з ч. ч. 1, 3 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання (ст. 938 ЦК України).

Згідно з п. 2.1. Договору зберігач зобов`язаний, зокрема:

- прийняти від поклажодавця ТМЦ на зберігання в кількості, одиницях виміру, вартості одиниці та загальної суми ТМЦ відповідно до видаткових накладних поклажодавця та акту приймання-передачі, забезпечити їх облік та зберігання у цілісності та належному стані … (п/п 2.1.1.);

- надавати послуги по зберіганню відповідно до заявленої поклажодавцем та узгодженої зберігачем кількості палетомісць з урахуванням технологічних і пожежних проходів (п/п 2.1.5.);

- у випадку якщо заявлена та раніше узгоджена кількість палетомісць буде недостатньою для належного зберігання ТМЦ поклажодавця, зберігач збільшує заявлену кількість палето-місць, письмово повідомивши про це поклажодавця (п/п 2.1.6.).

Відповідно до Заяви Договір діє з 01.02.2021 по 31.12.2021.

У Заяві позивач та відповідач визначили вартість послуг зберігання за 1 палетомісце та узгодили кількість палетомісць, яка становить 100 одиниць.

25.05.2021 між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № ВКС-3790 до Договору (далі Додаткова угода), відповідно до якої сторони домовились внести зміни до Договору та Заяви щодо збільшення кількості палетомісць для зберігання майна до 300 одиниць.

Пунктом 3 Додаткової угоди визначено, що зміни, передбачені цією угодою, вступають в силу за ч. 3 ст. 631 ЦК України з 15.05.2021.

Як вказав позивач, відповідно до змісту аудиторського висновку, виявлено, що під час проведеного дослідження договорів зберігання ТМЦ по вул. Боровського, 32 у м. Одесі, зокрема і щодо відповідача, за результатами комісійного обстеження встановлено завищення використання площі за договором № ВКС-3717 на 200 кв.м, що відповідає 200 палетомісць.

З матеріалів справи вбачається, що 01.02.2021 Договір було укладено першочергово на 100 палетомісць, строк дії Договору було визначено з 01.02.2021 по 31.12.2021. В подальшому, 25.05.2021 сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору, якою погоджено збільшення кількості палетомісць до 300 та визначено, що вказані зміни вступають в силу з 15.05.2021.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач як на підставу звернення до господарського суду з позовною заявою посилається на перевищення відповідачем площі нерухомого майна для зберігання ТМЦ на 200 палетомісць. Цитуючи ст. 1212 ЦК України, позивач звертає увагу на обов`язок відповідача відшкодувати безпідставно набуте майно, а саме вартість послуг зберігання, яка за розрахунком позивача за період з 01.02.2021 по 15.05.2021 складає 41 600,00 грн.

За ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 ЦК України).

Спірним періодом, за який позивач нараховує вартість послуг зберігання та позиціонує нараховані кошти як безпідставно набуте відповідачем майно (ст. 1212 ЦК України), є період з 01.02.2021 по 15.05.2021.

Водночас, як вбачається з додаткових доказів наданих позивачем, а саме:

- Акт перевірки державного нерухомого майна, що обліковується на балансі філії «Південна» концерну «Військторгсервіс» - не містить дати, а лише «_» травня 2021 року;

- Довідка за результатом аудиторського дослідження складена 20.09.2021, в якій зазначено, що під час обстеження, проведеного комісією Філії на підставі наказу начальника від 20.05.2021 №50, встановлено 8 фактів використання приміщень для розміщення належного контрагентами майна та провадження останніми власної виробничої діяльності, зокрема ФОП Дубіна О.С. (Том 1 а.с. 146), та встановлено, що останній займає 310, різниця 2010 (Том 1 а.с. 214).

Враховуючи вищевказані докази, які надані позивачем, вбачається, що обстеження приміщень відбувалось 20.05.2021, проте відповідно до Додаткової угоди № ВКС-3790 до Договору від 25.05.2021, яка вступила в силу 15.05.2021 сторони збільшення кількості палетомісць для зберігання майна до 300 одиниць, отже відповідач відповідно до умов договору станом на час здійснення перевірки правомірно займав 300 кількості палетомісць.

Отже, позивачем не надано належних, допустимих та вірогідних доказів у розумінні положень статей 76-79 ГПК України в підтвердження перевищення відповідачем обсягу поклажі на 200 палетомісць у період з 01.02.2021 по 15.05.2021, оскільки обстеження приміщення відболось 25.05.2021, у зв`язку з чим у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 41 600,00 грн безпідставно збережених коштів слід відмовити.

Не підлягають задоволенню і похідні вимоги про стягнення з відповідача 2 381,06 грн інфляційних втрат та 611,62 грн 3% річних.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновоком суду першої інстанції, що позивачем не доведено та документально не підтверджено викладені ним у позовній заяві обставини справи.

Як визначено в ч. 3 ст. 13, ч. 1 с. 73, ч. ч. 1, 3 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного вище, проаналізувавши норми чинного законодавства та дослідивши матеріали справ, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не доведено та документально не підтверджено викладені ним у позовній заяві обставини справи, а отже рішення господарського суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 ГПК України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги Позивача.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржуване рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс»- залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2023 у справі № 916/3157/23 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя К.В. Богатир