ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/11/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Іскендерова К.О.

за участю представників учасників справи:

від прокуратури Капустін М.В.,

від Одеської ОДА не з`явився,

від Бородінської селищної ради - не з`явився,

від Держгеокадастру - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Болградської окружної прокуратури

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.01.2024, постановлену суддею Літвіновим С.В., м. Одеса про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

у справі № 916/11/24

за позовом: Керівника Болградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації

до відповідачів:

1. Бородінської селищної ради Болградського району Одеської області;

2. Головного управління Держгеокадастру в Одеській області;

про: визнання незаконним та скасування наказу, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки, державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку та зобов`язання повернути земельну ділянку;

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року Керівник Болградської окружної прокуратури (далі прокурор) в інтересах держави в особі Одеської обласної державної (військової) адміністрації (далі Одеська ОДА) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Бородінської селищної ради Болградського району Одеської області (далі селищна рада) та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (далі Держгеокадастр), в якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Держгеокадастру № 33-ОТГ від 05.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині передачі спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1903, площею 5,4513 га;

- визнати незаконним та скасувати п. 377 додатку до акту приймання-передачі до наказу Держгеокадастру № 33-ОТГ від 05.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність»;

- усунути перешкоди державі в особі Одеської ОДА у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 1,6802 га шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку площею 5,4513 га з кадастровим номером :01:002:1903, що розташована за межами населених пунктів Бородінської селищної ради Болградського району Одеської області (запис про речове право №43354103 від 02.08.2021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 247) з одночасним припиненням права комунальної власності;

- усунути перешкоди державі в особі Одеської ОДА у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 1,6802 га шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1903 площею 5,4513 га у Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги щодо цієї земельної ділянки;

- усунути перешкоди державі в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання Бородінської селищної ради Болградського району Одеської області повернути у власність держави в особі Одеської ОВА земельну ділянку площею 1,6802 га, що є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1903 та має 10 поворотних точок за відповідними координатами.

Позов мотивований порушенням відповідачами вимог земельного законодавства та Закону України «Про державний кордон України» під час передачі в комунальну власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1903 площею 5,4513 га, частина з якої площею 1,6802 га знаходиться в законодавчо встановлених межах прикордонної смуги, так як наслідок належить до земель оборони, які мають обмежену обороноздатність та можуть перебувати виключно в державній власності.

Разом з позовною заявою прокурором подано суду заяву про забезпечення позову (вх.№ 2-13/24 від 02.01.2024) шляхом накладення арешту на земельну ділянку із кадастровим номером :01:002:1903, площею 5,4513 га та заборони Бородінській селищній раді Болградського району Одеської області, а також іншим фізичним та юридичним особам здійснювати будь-які дії щодо поділу, об`єднання, передачі у власність або в оренду, тощо земельної ділянки із кадастровим номером :01:002:1903, площею 5,4513 га.

Заява мотивована наступним.

Відповідно до розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації Тарутинського району Одеської області № 773/A-2012 від 24.10.2012 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою по виготовленню державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Петрівської Другої сільської ради» надано дозвіл ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та іншим 2 громадянам на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Петрівської сільської ради Тарутинського району Одеської області (за межами населених пунктів).

На виконання цього розпорядження та договору на виконання робіт від 06.02.2020, ФОП Барон Г.О. розроблено Проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, яка розташована на території Петрівської Другої сільської ради (за межами населених пунктів) Тарутинського району Одеської області.

Вказаним проектом землеустрою сформовано, окрім земельної ділянки площею 1,0000 га, що підлягає передачу у власність ОСОБА_1 , земельну ділянку комунальної власності площею 5,4513 га з цільовим призначенням 16.00 земельні ділянки запасу (земельні ділянки, які не надані у користування громадянам чи юридичним особам).

Прокурор зазначає, що відомості про вказану земельну ділянку площею 5,4513 га з кадастровим номером :01:002:1903 зареєстровані до Державного земельного кадастру державним реєстратором Відділу в Тарутинському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Матвєєвим М.С. 09.04.2020.

На підставі наказу Держгеокадастру №33-ОТГ від 05.12.2020 за актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, передано з державної у комунальну власність Бородінської селищної ради Тарутинського (на теперішній час Болградського) району Одеської області земельні ділянки загальною площею 10570,8488 га згідно з додатком.

Відповідно до вказаного додатку до акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення під порядковими номером 377 зазначено земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:1903 площею 5,4513 га, землі запасу.

Крім того, право комунальної власності Бородінської селищної ради на вказану земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.08.2021, підстава - рішення державного реєстратора Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Дмитренко Д.В. від 05.08.2021 індексний номер 59689169.

Рішення державного реєстратора прийнято на підставі наказу Держгеокадастру в №33-ОТГ від 05.12.2020 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» та акту приймання-передачі.

Водночас, частина земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером :01:002:1903 площею 1,6802 га знаходиться у межах прикордонної смуги шириною 50 метрів вздовж від лінії державного кордону України з Республікою Молдова, відтак має належати до земель оборони.

Вищевказана реєстрація права комунальної власності Бородінською селищною радою Болградського району Одеської області на земельну ділянку площею 5,4513 га з кадастровим номером :01:002:1903, частина якої розміром 1,6802 га накладається на законодавчо встановленні розміри прикордонної смуги (землі оборони), свідчить про незаконність формування та відведення вказаної ділянки за рахунок земель оборони, що мають обмежену оборотоздатність та можуть перебувати виключно в державній власності, що створює перешкоди її законному власнику Одеській ОДА в здійсненні права володіння та розпорядження нею.

Отже, у разі передачі Бородінською селищною радою спірної земельної ділянки у користування, відчуження на користь третіх осіб та внесення до Державного реєстру речових прав записів про право приватної власності або користування даного земельною ділянкою, ії поділ на декілька земельних ділянок, або об`єднання з іншими земельними ділянками призведуть до неможливості реального поновлення інтересів власника земельної ділянки - Одеської ОДА, повернення земельної ділянки у придатному для використання стані, а також унеможливить або ускладнить виконання рішення суду.

Невжиття запропонованих заходів забезпечення позову може створити передумови для відповідача щодо подальшого відчуження права власності або оренди на спірну земельну ділянку, що у випадку ухвалення рішення суду про задоволення позовних вимог, створить перешкоди під час його виконання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.01.2024 у справі № 916/11/24 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд зазначив, що заява прокурора не містить обґрунтованих мотивів з посиланням на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Не погодившись з ухвалою суду, прокурор подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги прокурор посилається на наступне.

Місцевий господарський суд залишив поза увагою те, що заходи забезпечення позову спрямовані на усунення перешкод для подальшого виконання рішення суду, адже незастосування таких заходів може суттєво ускладнити чи взагалі унеможливити виконання такого рішення, захисту порушених інтересів держави через виникнення потреби у повторному зверненні до суду з іншим позовом.

Суд першої інстанції не надав оцінки тим обставинам, що спірна земельна ділянка наразі сформована, тобто існує як об`єкт цивільних правовідносин, а право власності чи користування на неї, або на її частину, можуть у будь-який час перейти до третіх осіб (фізичних чи юридичних), у тому числі і до ОСОБА_2 , яка отримала дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Отже забезпечення позову у даному випадку виступає запорукою виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 витребувано у Господарського суду Одеської області копії матеріалів справи №916/11/24, які необхідні для розгляду апеляційної скарги, вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відкладено до надходження копій матеріалів з суду першої інстанції.

29.01.2024 копії матеріалів надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2024 за апеляційною скаргою Керівника Болградської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.01.2024 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 916/11/24 відкрито апеляційне провадження, встановлено іншим учасникам строк до 19.02.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу (з належними доказами його направлення іншим учасникам справи) та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, призначено справу № 916/11/24 за апеляційною скаргою до розгляду на 12.03.2024 о 14:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.02.2024 витребувано у Господарського суду Одеської області копії додатків до позовної заяви (вх. № 11/24 від 02.01.2024) у справі № 916/11/24.

01.03.2024 до суду апеляційної інстанції надійшли додатки до позовної заяви.

Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило.

В судове засідання 12.03.2024 з`явився прокурор, просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.01.2024 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 916/11/24, заяву задовольнити.

Представники інших учасників справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів, керуючись ч. 12 ст. 270 ГПК України, дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів оскарження ухвали, судова колегія зазначає наступне.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку, а також заборони Бородінській селищній раді та іншим фізичним та юридичним особам здійснювати будь-які дії щодо її поділу, об`єднання, передачі у власність або в оренду тощо.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до ст. 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Колегія суддів зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності (постанови Верховного Суду від 25.01.2021 у справі № 902/775/20 від 27.01.2021 у справі № 910/3480/20).

Колегія суддів також зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися наданими йому правами.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 911/2930/17.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Згідно з ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Слід зауважити, що розгляд справи по суті це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Близькі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20.

З матеріалів оскарження вбачається, що предметом позову у цій справі є вимоги немайнового характеру, зокрема, про визнання незаконним та скасування наказу Держгеокадастру в частині передачі спірної земельної ділянки державної власності у комунальну власність, усунення перешкод державі в особі Одеської ОДА у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом скасування державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку з одночасним припиненням права комунальної власності, скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги щодо цієї земельної ділянки, а також усунення перешкод державі в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання селищної ради повернути у власність держави в особі Одеської ОВА земельну ділянку.

Підставою позову зазначено порушення відповідачами вимог земельного законодавства та Закону України «Про державний кордон України» під час передачі в комунальну власність земельної ділянки, частина з якої знаходиться в законодавчо встановлених межах прикордонної смуги, так як наслідок належить до земель оборони, які мають обмежену обороноздатність та можуть перебувати виключно в державній власності.

Як вже зазначалось, відмовляючи у задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку, а також іншим фізичним та юридичним особам здійснювати будь-які дії щодо її поділу, об`єднання, передачі у власність або в оренду тощо, місцевий господарський суд виходив з того, що заява не містить обґрунтованих мотивів з посиланням на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що оскільки спірна земельна ділянка наразі сформована, тобто існує як об`єкт цивільних правовідносин, відповідно, право власності чи користування на неї, або на її частину, можуть у будь-який час перейти до третіх осіб, у тому числі і до Мельник Н.В., яка отримала дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Колегія суддів звертає увагу, що положення ч. 1 ст. 319 ЦК України надають власникові майна право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, у тому числі здійснювати його відчуження на користь третіх осіб.

Тобто до вирішення спору по суті, наявні сприятливі обставини, коли відповідач вправі до моменту ухвалення/виконання рішення, розпорядитися належним йому майном на власний розсуд, у зв`язку з чим таке майно може зменшитись за кількістю або взагалі вибути з розпорядження/володіння відповідача на момент виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову.

Прокурором у заяві наведено достатньо переконливі та мотивовані підстави, які свідчать про реальну імовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких прокурор звернувся до суду в межах цієї справи, у разі задоволення позову.

Колегія суддів також зазначає, що спірні заходи забезпечення позову стосуються виключно предмету позову та за цією ознакою є такими, що відповідають критеріям адекватності. По суті, такі заходи спрямовані на збереження існуючого наразі стану речей і є ефективним засобом запобігання неможливості чи утруднення ефективного захисту прав позивача у разі задоволення позовних вимог, з урахуванням того, що предметом позову є вимоги немайнового характеру.

При цьому, такими заходами забезпечення позову не вирішується спір по суті, а необхідність їх застосування покликана насамперед наявністю судового спору щодо права державної власності на земельну ділянку, під час розгляду якого відповідачем та іншими особами можуть бути вчинені дії, які можуть призвести до відчуження частин спірної земельної ділянки на користь третіх осіб.

Запропоновані прокурором заходи забезпечення позову не порушують та не обмежують права будь-яких осіб, в тому числі відповідачів, а лише встановлюють певні обмеження, наявність яких сприятиме ефективному захисту прав позивача, в інтересах якого прокурор звернувся із цим позовом, в межах одного та саме цього судового провадження без нових звернень до суду.

З огляду на викладене, за встановлених обставин цієї справи колегія суддів вважає, що запропоновані прокурором заходи забезпечення позову відповідають приписам процесуального законодавства, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін та за даних фактичних обставин справи є співрозмірними із заявленими вимогами, за наявності реальних передумов для висновку про імовірність утруднення ефективного захисту прав позивача.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви прокурора.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Одеської області від 04.01.2024 у справі №916/11/24, якою відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, скасуванню, а заява прокурора (вх.№ 2-13/24 від 02.01.2024) задоволенню.

Керуючись статтями 136-140, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Керівника Болградської окружної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.01.2024 у справі № 916/11/24 скасувати.

Заяву Керівника Болградської окружної прокуратури про забезпечення позову (вх.№ 2-13/24 від 02.01.2024) задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку із кадастровим номером :01:002:1903, площею 5,4513 га, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 247), розташовану на території Петрівської Другої сільської ради Тарутинського (нині Болградського) району Одеської області.

Заборонити Бородінській селищній раді Болградського району Одеської області, а також іншим фізичним та юридичним особам здійснювати будь-які дії щодо поділу, об`єднання, передачі у власність або в оренду тощо земельної ділянки із кадастровим номером :01:002:1903, площею 5,4513 га, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 247), розташованої на території Петрівської Другої сільської ради Тарутинського (нині Болградського) району Одеської області.

Стягувач: Болградська окружна прокуратура (Одеська область, м. Болград, вул. Варненська 19; ).

Боржник: Бородінська селищна рада болградського району одеської області (Одеська область, Болградський район, селище міського типу Бородіно, вул. Миру, буд. 132; ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку в порядку та строки, передбачені статтями 287-288 ГПК України.

Дана постанова є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 18.03.2024.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська