ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2024 р. Справа№ 910/12687/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання: Новосельцева О.Р.;

представників сторін

від позивача: Хатунцева І.В.;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 (оприлюднено 25.09.2023)

у справі № 910/12687/22 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД"

про стягнення 1 288 788,00 грн.

та за зустрічною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД"

до Міністерства оборони України

про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року Міністерство оборони України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "АРІАН-ТРЕЙД" про стягнення штрафних санкцій (пені) у розмірі 1 288 788,00 грн, нарахованих за порушенням відповідачем строків поставки товару за договором №286/1/22/4 про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 24.05.2022.

28.12.2022 ТОВ "АРІАН-ТРЕЙД" звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до Міністерства оборони України про розірвання договору.

Обґрунтовуючи зустрічну позовну вимогу про розірвання договору постачання, Товариство зазначило, що олива моторна, котра є предметом постачання за спірним договором, виготовляється з використанням барієвих присадок. Для виконання взятих на себе зобов`язань за договором №286/1/22/4 перед первісним позивачем Товариство уклало з ТОВ «ЮНІВЕРС ІМПОРТЕКС» договір № 1205-1 від 12.05.2021 на постачання барієвих присадок. Однак, виконати своїх зобов`язань контрагент відповідача не зміг, вказані присадки не виготовив та відповідачу не поставив з огляду на відсутність необхідних на те компонентів і неможливість їх імпорту внаслідок збройної агресії РФ проти України. У зв`язку з вказаною обставиною відповідач звернувся до світового виробника AFTON CHEMICAL Corp. з пропозицією поставити присадки, але отримав відповідь від 09.06.2022 про можливість здійснення поставки не раніше грудня 2022 року. Отже, на переконання відповідача, він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання перед первісним позивачем, але поставка оливи моторної у погоджений сторонами строк виявилася неможливою через відсутність барієвих присадок в Україні та затримку строків постачання імпортної сировини внаслідок збройної агресії РФ проти України. Тобто порушення строків поставки товару за спірним договором мало місце за відсутності вини первісного відповідача і відбулося внаслідок істотної зміни обставин, якими сторони керувалися в процесі укладення договору, і котрі суттєво впливають на можливість своєчасного виконання постачальником своїх зобов`язань. Означений факт, будучи підтвердженим висновком Київської обласної торгово-промислової палати про істотну зміну обставин (hardship) № 113/03.23 від 12.08.2022, слугував підставою для відмови Товариству у задоволенні претензії Міністерства про сплату штрафу та пропозицій про розірвання спірного договору. Однак, враховуючи, що відповіді на вказану пропозицію Товариство від Міністерства так і не отримало, тому Товариство змушене було звернутися з вимогою про розірвання договору №286/1/22/4 у судовому порядку, можливість чого передбачена приписами ст. 652 ЦК України та положеннями п. 11.3 договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 первісні позовні вимоги Міністерства оборони України задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД" на користь Міністерства оборони України штрафні санкції, а саме пеню в розмірі 1 288 788,00 грн за порушення строків поставки, визначених договором №286/1/22/4 від 24.05.2022 та витрати по сплаті судового збору в розмірі 19 331,82 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД" відмовлено повністю.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що факт невиконання взятого на себе обов`язку з поставки товару у визначений договором строк Товариством не заперечується та не оспорюється.

Посилаючись на п. 7.3.2 договору, суд, перевіривши виконаний первісним позивачем розрахунок заявленої до стягнення пені за визначений ним період нарахування з 01.07.2022 по 18.11.2022 (141 день), дійшов висновку, що він є арифметично правильним, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача 1 288 788,00 грн пені підлягає задоволенню.

Також суд відмовив у задоволенні клопотання первісного відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, зазначивши , що доводи первісного відповідача не є тими винятковими обставинами, з якими законодавець пов`язує можливість реалізації судом дискреційних повноважень щодо зменшення розміру пені, належної до стягнення зі сторони, яка порушила зобов`язання. Будь-яких доказів, які б підтверджували матеріальне становище первісного відповідача, останнім до справи не надано, тоді як самі лише суб`єктивні переконання заявника не можуть слугувати підставою для зменшення пені у порядку ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог суд першої інстанції послався на те, що у висновку в обґрунтування суттєвого ускладнення виконання Товариством своїх зобов`язань за договором постачання обставини стосуються безпосередньо правовідносин позивача з його контрагентом за укладеним правочином. При цьому, прострочення контрагентом Товариства виконання свого зобов`язання перед останнім за таким правочином є підставою лише для покладення на нього відповідальності за неналежне виконання зобов`язань та стягнення збитків, понесених позивачем за зустрічним позовом внаслідок такого неналежного виконання зобов`язань, втім, аж ніяк не стосується правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем у даній справі за договором постачання. Встановлені у висновку Київської обласної торгово-промислова палати обставини не мають безумовного характеру невідворотних та у даному випадку не є підставою для розірвання договору на постачання продукції. У зв`язку з чим, суд відхилив висновок Київської обласної торгово-промислова палати № 113/03.23 від 12.08.2022, наданий позивачем за зустрічним позовом в обґрунтування наявності підстав для розірвання договору.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що Товариством не доведено належними засобами доказування наявності істотної зміни обставин, як і одночасної наявності усіх чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК України, необхідних для розірвання договору у судовому порядку.

До того ж, суд звернув увагу, що розірвано може бути лише чинний договір (тобто такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення). Разом з тим, строк дії спірного договору постачання закінчився 31.12.2022, тобто станом на дату ухвалення судового рішення у даній справі останній вже втратив чинність.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог про розірвання договору №286/1/22/4 від 24.05.2022, укладеного між сторонами у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариством з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 про задоволення позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог скасувати повністю та прийняти нове, яким частково задовольнити первісні позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій, а саме пені, задовольнити частково у розмірі 128 878,80 грн.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вказує, що суд формально підійшов до розгляду справи, зокрема заяви про зменшення розміру неустойки, не надав жодної оцінки тому факту, що Міністерству оборони України, як позивачу у справі, не було завдано жодних збитків внаслідок невиконання договору №286/1/22/4 від 24.05.2022 зі сторони відповідача.

Також апелянт наголошує, що суд при вирішенні питання про зменшення розміру пені та штрафу не врахував, що існує велика різниця між майновим станом державного органу, яким є Міністерство оборони України та суб`єктом малого підприємництва ТОВ «АРІАН-ТРЕЙД», яке останні півтора роки веде господарську діяльність в умовах економічної невизначеності, у тому числі несе усі ризики збільшення вартості сировини, зростання курсу долару (що має прямий вплив на зростання вартості сировини), зменшення прибутку підприємства та значного розміру дебіторської заборгованості, зокрема зі сторони того ж самого Міністерства оборони України, тощо.

Крім того, скаржник зазначає, у прохальній частині позовної заяви, позивач просив стягнути штрафні санкції, а саме пеню у розмірі 1 288 788,00 грн за порушення строків поставки визначених договором №286/1/22/4 від 22.05.2022. Разом з тим, до позовної заяви був доданий розрахунок заборгованості, з якого вбачається розмір пені станом на 18.11.2022 становить 861 228,00 грн, а розмір штрафу становить 427 560,00 грн. Разом сума штрафних санкцій (пені та штрафу) складає 1 288 788,00 грн. Таким чином, на думку апелянта, позивач фактично заявив прохання про стягнення неустойки лише у вигляді пені, яка є меншою за суму, вказану у прохальній частині позову. У резолютивній частині рішення суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача штрафні санкції, а саме пеню у розмірі 1 288 788,00 грн, що суперечить відомостям, які містяться у матеріалах справи.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 05.11.2023, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того, позивач зазначає, що оцінивши викладені відповідачем обґрунтування у заяві про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій та подані докази, суд першої інстанції дійшов справедливого висновку про те, що тривалий характер ділових стосунків між позивачем і відповідачем, вжиття відповідачем належних заходів, спрямованих на виконання договору, а також невиконання контрагентом відповідача своїх зобов`язань перед ним не є винятковими обставинами.

Також позивач вважає, що недоцільно апелювати до пункту завдання збитків позивачу, оскільки предметом контракту є олива моторна, яка є необхідною для заправки бойових машин та іншого військового траспорту. Потреба у зазначеному товарі, в умовах здійснення відсічі збройної агросесії російської федерації, виникає щоденно. Прострочення поставки такого товару підприває боєздатність Збройних Сил України та не дозволяє Збройним Силам планувати та здійснювати заходи в ході відсічі збройної агресії російської федерації, що ставить під загрозу життя та здоров`я особового складу Збройних Сил України. Тому збитки, завдані позивачу, це збитки, завдані усій державі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2023 справу № 910/12687/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріалаи справи № 910/12687/22.

23.11.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/12687/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі № 910/12687/22 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути недоліки, а саме: надати докази сплати судового збору у розмірі 28 997,73 грн.

11.12.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД" надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору (платіжна інструкція №1606 від 06.12.2023 на суму 28 997,73 грн).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі № 910/12687/22 та призначено розгляд справи на 05.02.2024.

Судове засідання, призначене на 05.02.2024 не відбулось у зв`язку з технічною неможливістю здійснення фіксації судового засідання (акт щодо знеструмлення електромережі суду від 05.02.2024).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2024 розгляд справи № 910/12687/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 призначено розгляд справи на 11.03.2024.

Явка представників сторін

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 11.03.2024, не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом доставки електронного документа до електронного кабінету, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронного документу.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Позиції учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 11.03.2024 заперечувала проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просила її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

24.05.2022 між Міністерством оборони України (замовник, МОУ, Міністерство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД" (постачальник, ТОВ, Товариство) було укладено договір №286/1/22/4 про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язався поставити до 30.06.2022 оливу моторну для швидкохідних дизелів М-16ИХП-3 ГОСТ 25770-83 у кількості 50.0 т за ціною за одиницю товару - 101 800,00 грн, загальною вартістю - 5 090 000,00 грн, крім того ПДВ - 1 018 000,00 грн (далі - товар), а замовник - забезпечити приймання та оплату товару.

У силу п. 6.3.1 договору постачальник зобов`язаний забезпечити постачання товару у строки, встановлені договором.

Згідно з п. 4.2 договору постачальник зобов`язаний надати замовнику після постачання товару комплект наступних документів: рахунок-фактуру на відвантажений товар, який підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника; акт приймання-передачі (додаток № 22 до Інструкції з обліку військового майна у ЗСУ, затвердженої наказом МОУ від 17.08.2017 № 440); видаткову накладну постачальника, яка містить обов`язкові реквізити та підписана сторонами із зазначенням одержувачами замовника фактичної дати надходження товару; акт прийому-передачі товару (додаток 12.3 до договору); повідомлення-підтвердження (додаток 12.4 до договору), оформлене одержувачами замовника, у відповідності до Порядку розподілу та доведення до військ виділених асигнувань, здійснення централізованої оплати товарів, робіт і послуг у МОУ, затвердженого наказом МОУ від 31.12.2016 № 757.

Належним чином оформлені документи, зазначені в п. 4.2 договору, є підтвердженням прийняття товару (п. 1 додатку 12.1 до договору).

Прийняття товару за кількістю та якістю оформлюється актом приймання - передачі (додаток № 22 до Інструкції з обліку військового майна у ЗСУ), який повинен бути складений в останній день приймання товару. Належним чином оформлений і підписаний акт приймання - передачі є підтвердженням приймання товару (п. 3 додатку 12.1 до договору).

У п. 7.3.2 договору сторони погодили, що за порушення строків постачання товару постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 % вартості товару, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості товару.

Неустойка (пеня, штраф) за несвоєчасне постачання товару, яка передбачена п. 7.3.2 договору, нараховується за весь період прострочення (п. 7.3.6 договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 10.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, листами від 21.06.2022 та від 30.06.2022 Товариство повідомило Міністерство про затримку постачання товару, зумовлену затриманням строків постачання присадок контрагентом Товариства, котрий знаходиться у м. Харків, унаслідок триваючих воєнних дій та постійних бомбардувань. При цьому Товариство гарантувало постачання товару належної якості у строк до 20.07.2022 (включно).

У відповідь на лист Міністерства № 286/2311 від 22.07.2022 Товариство 25.07.2022 проінформувало, що затримання поставки товару за договором має місце унаслідок затримання строків постачання імпортної сировини від постачальника та гарантувало постачання товару у найкоротший термін.

04.08.2022 Міністерство звернулося до Товариства з претензією про сплату штрафу у розмірі 164 916,00 грн на підставі п. 7.3.2 договору у зв`язку з допущеним постачальником порушенням строку поставки товару.

Листами від 16.08.2022 і від 29.08.2022 Товариство, посилаючись на істотну зміну обставин, підтверджену висновком Київської обласної торгово-промислової палати про істотну зміну обставин (hardship) № 113/03.23 від 12.08.2022, повідомило, що не зможе поставити замовлений товар до кінця бюджетного року, у зв`язку з чим, пропонувало розірвати договір у порядку ст. 652 ЦК України та п. 11.3 договору.

05.09.2022 у відповідь на претензію Міністерства Товариство зауважило, що порушення встановленого строку поставки товару мало місце через незалежні від нього обставини, а саме: у зв`язку з затриманням строків постачання імпортної сировини його контрагентом. Факт відсутності вини Товариства у порушенні строку поставки товару та зумовлення останнього істотною зміною обставин підтверджується висновком Київської обласної торгово-промислової палати про істотну зміну обставин (hardship) № 113/03.23 від 12.08.2022. На переконання Товариства, наведене виключає підстави для задоволення претензії Міністерства про сплату штрафу. Крім цього, Товариство повторно пропонувало розглянути можливість розірвання договору у порядку ст. 652 ЦК України та п. 11.3 договору.

Звертаючись до господарського суду, позивач за первісним позовом заявив вимогу про стягнення з відповідача штрафних санкцій, а саме пені у розмірі 1 288 788,00 грн за порушення договірного строку поставки товару.

Обґрунтовуючи зустрічну позовну вимогу про розірвання договору постачання, ТОВ «АРІАН-ТРЕЙД» зазначило, що олива моторна, котра є предметом постачання за спірним договором, виготовляється з використанням барієвих присадок. Для виконання взятих на себе зобов`язань за договором №286/1/22/4 перед первісним позивачем Товариство уклало з ТОВ «ЮНІВЕРС ІМПОРТЕКС» договір № 1205-1 від 12.05.2021 на постачання барієвих присадок. Однак, виконати своїх зобов`язань контрагент відповідача не зміг, вказані присадки не виготовив та відповідачу не поставив з огляду на відсутність необхідних на те компонентів і неможливість їх імпорту внаслідок збройної агресії РФ проти України. У зв`язку з вказаною обставиною відповідач звернувся до світового виробника AFTON CHEMICAL Corp. з пропозицією поставити присадки, але отримав відповідь від 09.06.2022 про можливість здійснення поставки не раніше грудня 2022 року. Отже, на переконання відповідача, він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання перед первісним позивачем, але поставка оливи моторної у погоджений сторонами строк виявилася неможливою через відсутність барієвих присадок в Україні та затримку строків постачання імпортної сировини внаслідок збройної агресії РФ проти України. Тобто порушення строків поставки товару за спірним договором мало місце за відсутності вини первісного відповідача і відбулося внаслідок істотної зміни обставин, якими сторони керувалися в процесі укладення договору, і котрі суттєво впливають на можливість своєчасного виконання постачальником своїх зобов`язань. Означений факт, будучи підтвердженим висновком Київської обласної торгово-промислової палати про істотну зміну обставин (hardship) № 113/03.23 від 12.08.2022, слугував підставою відмови Товариства у задоволенні претензії Міністерства про сплату штрафу та пропозиції про розірвання спірного договору. Однак, враховуючи, що відповіді на вказану пропозицію Товариство від Міністерства так і не отримало, тому Товариство змушено було звернутися до суду з вимогою про розірвання договору №286/1/22/4 у судовому порядку, можливість чого передбачена приписами ст. 652 ЦК України та положеннями п. 11.3 договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, договір, укладений між сторонами, за своєю правовою природою відносяться до договорів поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Як встановлено вище судом першої інстанції у п. 1.1 договору сторони погодили строк поставки товару - до 30.06.2022.

Разом з тим, доказів виконання первісним відповідачем взятого на себе зобов`язання у вказаний строк матеріали справи не містять.

Факт невиконання взятого на себе обов`язку з поставки товару (50 тонн оливи моторної для швидкохідних дизелів) на суму 6 108 000,00 грн у визначений договором строк (30.06.2022) відповідачем не заперечується та не оспорюється.

Як уже зазначалося, у п. 7.3.2 договору сторони погодили, що за порушення строків постачання товару постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 % вартості товару, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 Цивільного кодексу України).

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарського кодексу України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Так, у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача штрафних санкцій (штраф, пеня) на підставі п.7.3.2 договору та погодився із розрахунком, зробленим позивачем.

Однак, як в мотивувальній так і в резолютивній частинах рішення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення штрафних санкцій у виді лише пені за визначений позивачем період нарахування з 01.07.2022 по 18.11.2022 (141 день) у розмірі 1 288 788,00 грн за порушення строків поставки товару за умовами договору №286/1/22/4 від 22.05.2022, хоча розрахунок штрафних санкцій позивачем був здійснений згідно з п.7.3.2 договору.

Вказана обставина підтверджується розрахунком позивача, який доданий до матеріалів справи (а.с.33 т.1), де розмір пені за період нарахування з 01.07.2022 по 18.11.2022 (141 день) становить 861 228,00 грн, розмір штрафу становить 427 560,00 грн (6 108000,00 х 7%), а загальний розмір штрафних санкцій складає суму 1 288 788,00 грн .

Колегія суддів, перевіривши розрахунок заявленого до стягнення позивачем розміру штрафних санкцій, з урахуванням приписів чинного законодавства України та п. 7.3.2 договору дійшла висновку, що сума нарахована позивачем, відповідно до вимог законодавства та умов договору є арифметично правильною. Проте, суд першої інстанції при винесенні рішення дішов помилкового висновку, зазначивши лише суму пені у розмірі 1 288 788,00 грн, до якого ввійшла також сума штрафу.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі № 910/12687/22 підлягає скасуванню у цій частині у зв`язку з невідповідностю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Стосовно клопотання первісного відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені до суми, що становить 128 878,80 грн, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16 та у постанові від 27.02.2019 у справі №910/9765/18.

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Як вбачається зі змісту клопотання первісного відповідача про зменшення заявленої до стягнення суми пені, останнє мотивоване посиланням на тривалий характер ділових стосунків між сторонами у справі; вжиття Товариством всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання взятого на себе зобов`язання за договором; виникнення непередбачуваних обставин та зміну істотних умов, а саме: невиконання контрагентом первісного відповідача своїх зобов`язань з поставки компонентів, необхідних для подальшого виготовлення Товариством оливи моторної та її поставки первісному позивачу, що фактично і спричинило допущене прострочення, виключаючи наявність вини безпосередньо самого Товариства.

Проте, оцінюючи надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, суд першої інстанції правильно зазначив, що останні у розумінні ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України не є тими винятковими обставинами, з якими законодавець пов`язує можливість реалізації судом дискреційних повноважень щодо зменшення розміру пені, належної до стягнення зі сторони, яка порушила зобов`язання.

Стосовно посилання Товариства на те, що заявлений до стягнення розмір пені становить для нього надмірний тягар, суд першої інстанції вірно зауважив, що будь-яких доказів, які б підтверджували матеріальне становище первісного відповідача, останнім до справи не надано, тоді як самі лише суб`єктивні переконання заявника не можуть слугувати підставою для зменшення пені у порядку ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом про зменшення розміру заявленої до стягнення пені.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідач за первісним позовом не заявляв клопотання про зменшення розмірі штрафу. Проте, враховуючи, що позивач просив зменшити суму пені у розмірі 1 288 788,00 грн на 10 %, що становить 128 878,00 грн, в яку помилково війшла і сума штрафу, колегія суддів вважає за необхідне відмовити відповідачу за первісним позовом у змешенні суми штрафу.

Стосовно зустрічної позовної заяви про розірвання договору постачання, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає таке.

Можливість розірвання договору закон пов`язує з одночасною наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, необхідних для розірвання договору за рішенням суду, тягар доведення яких у силу приписів ст. 74 ГПК України покладається саме на позивача.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Товариство послалося на непередбачувану істотну зміну обставин, якими воно керувалося при укладенні спірного договору, а саме: порушення його контрагентом строків поставки компонентів, необхідних для виготовлення продукції - оливи моторної, що унеможливило для зустрічного позивача виконання зобов`язання перед Міністерством з її поставки у визначений договором строк.

З метою підтвердження настання істотної зміни обставин Товариство звернулось до Київської обласної торгово-промислової палати.

Відповідно до висновку про істотну зміну обставин № 113/03.23 від 12.08.2022 Київська обласна торгово-промислова палата підтвердила настання істотної зміни обставин за договором №286/1/22/4 про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 24.05.2022, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "АРІАНА-ТРЕЙД" та Міністерством оборони України. У зв`язку з настанням істотної зміни обставин згідно із статтею 652 Цивільного кодексу України ТОВ "АРІАНА-ТРЕЙД" має право вимагати перегляду та внесення змін до умов договору про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/22/4 від 24.05.2022 в частині перенесення термінів постачання для всього обсягу продукції до 31.12.2022. При недосягненні згоди сторонами щодо приведення вказаного договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, на вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАНА-ТРЕЙД" договір може бути змінений або розірваний за рішенням суду.

З огляду на ст. 96 ЦК України та ст. 42 ГК України, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

Позивач за зустрічним позовом, як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи з Міністерством оборони України договір на постачання продукції для державних потреб оборони, усвідомлював, що кінцевою датою поставки товару є дата, визначена у цьому договорі, з огляду на що повинен був розумно оцінити цю обставину з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджений сторонами строк.

Обставини порушення контрагентом зустрічного позивача своїх зобов`язань за договором поставки, наведені Товариством у якості підстав для розірвання договору, у розумінні ст. 652 ЦК України не є свідченням істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, а мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності, мали та могли бути передбачені та враховані зустрічним позивачем при укладенні договору з огляду на його обізнаність з технічними умовами товару (продукції) та необхідності для її виробництва відповідних компонентів, які поставляються із-за кордону.

Аналогічних висновків дійшов і Північний апеляційний господарський суд у постанові від 08.09.2021 у справі № 910/20972/20, які є релевантними до обставин розглядуваної справи, враховуючи, що зазначене судове рішення приймалося за подібної фактично-доказової бази.

Крім цього, Товариство, укладаючи вищезазначений договір з Міністерством, був обізнаний про розпочату РФ збройну агресію проти України, враховуючи загальновідомий характер вказаної обставини, а тому, як постачальник, який надсилає свою пропозицію замовнику, котрий визначив вимоги до предмету закупівлі, повинен був з`ясувати реальні строки поставки продукції контрагентом під час триваючого збройного конфлікту в країні.

Також суд першої інстанції правильно відхилив висновок Київської обласної торгово-промислова палати № 113/03.23 від 12.08.2022, наданий зустрічним позивачем в обґрунтування наявності підстав для розірвання договору, зазначивши, що експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, хоча і є обов`язковими для застосування на всій території України, проте у разі їх надання суду в судовому процесі учасником справи в обґрунтування своїх вимог чи заперечень у розумінні ст. 73 ГПК України є доказами, які відповідно до частин 1 та 2 статті 86 та статті 104 названого Кодексу не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Суд в кожному конкретному випадку, виходячи з обставин справи оцінює ці докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №910/13459/19.

Так, зазначені у висновку в обґрунтування суттєвого ускладнення виконання Товариством своїх зобов`язань за договором постачання обставини стосуються безпосередньо правовідносин позивача з його контрагентом за укладеним правочином. При цьому слід вказати, що прострочення контрагентом зустрічного позивача виконання свого зобов`язання перед Товариством за таким правочином є підставою лише для покладення на нього відповідальності за неналежне виконання зобов`язань та стягнення збитків, понесених зустрічним позивачем внаслідок такого неналежного виконання зобов`язань, утім аж ніяк не стосується правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем у даній справі за договором постачання. Встановлені у висновку Київської обласної торгово-промислова палати обставини не мають безумовного характеру невідворотних та у даному випадку не є підставою для розірвання договору на постачання продукції.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку правильного висновку, що Товариством не доведено належними засобами доказування наявності істотної зміни обставин, як і одночасної наявності усіх чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК України, необхідних для розірвання договору у судовому порядку.

Крім того, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що розірвано може бути лише чинний договір, тобто такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення. Разом з тим, строк дії спірного договору постачання закінчився 31.12.2022, тобто станом на дату ухвалення судового рішення у даній справі останній вже втратив чинність.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог про розірвання договору №286/1/22/4 від 24.05.2022, укладеного між сторонами у справі.

Таким чином, на переконання колегії суддів, враховуючи, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо розрахунку штрафних санкцій (пені та штрафу), стягнувши лише пеню у розмірі 1 288 788,00 грн, рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі № 910/12687/22 слід скасувати частково в частині стягнення пені, прийняти в цій частині нове рішення про задоволення первісних позовних вимог та стягнути з Товариства на користь Міністерства оборони України штрафні санкції, а саме: пеню у розмірі 861 228,00 грн та штрафу у розмірі 427 560,00 грн, з урахуванням встановлених обставин, викладених у цій постанові.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі № 910/12687/22 підлягає задоволенню частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі № 910/12687/22 слід скасувати частково. Прийняти нове рішення про задоволення первісних позовних вимог та стягнення з Товариства на користь Міністерства оборони України штрафних санкцій, а саме: пені у розмірі 861 228,00 грн та штрафу у розмірі 427 560,00 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі № 910/12687/22 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 у справі № 910/12687/22 скасувати частково, прийняти нове рішення, виклавши пункт другий резолютивної частини рішення у наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІАН-ТРЕЙД" (03148, місто Київ, вул. Василя Кучера, будинок 3, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ) штрафні санкції, а саме: пеню у розмірі 861 228 (вісімсот шістдесят одна тисяча двісті двадцять вісім) грн 00 коп. та штраф у розмірі 427 560 (чотириста двадцять сім тисяч п`ятсот шісдесят) грн 00 коп. за порушення строків поставки, визначених договором №286/1/22/4 від 24.05.2022, витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 331 (дев`ятнадцять тисяч триста тридцять одну) грн 82 коп.»

В іншій частині рішення залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/12687/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 20.03.2024.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім