ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

06 березня 2024 року Справа № 926/5070/23

За позовом Чернівецької міської ради

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю в сумі 305655,41 грн

Суддя Тинок О.С.

Секретар судового засідання Григораш М.І.

Представники:

від позивача Філіп М.О.

від відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Чернівецька міська рада звернулась до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю в сумі 305655,41 грн.

Позов обґрунтований тим, що за відповідачем зареєстровано право на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 . Зазначене нерухоме майно розміщене на ділянці площею 0,6984 га (кадастровий номер :15:003:0139), яка знаходиться у комунальній власності та розміщена за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Чернівецької міської ради від 01 грудня 2021 року №624, відповідачу вирішено надати в оренду на 5 років земельну ділянку АДРЕСА_1 , площею 0,6984 (кадастровий номер :15:003:0139) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, зобов`язано впродовж 90 днів з дня прийняття рішення укласти з Чернівецькою міською радою договір оренди землі.

Проте, впродовж зазначеного в рішенні терміну відповідач договір оренди з Чернівецькою міською радою не уклала. Таким чином, не оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою на правах оренди спричинило за собою фактичне безоплатне її використання.

З огляду на те, що відповідач у добровільному порядку не сплатила нараховану суму безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування землею у розмірі 305655,41 грн Чернівецька міська рада звернулась до суду із відповідним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 листопада 2023 року, позовну заяву по справі №926/5070/23 передано судді Тинку О.С.

Ухвалою суду від 23 листопада 2023 року постановлено позовну заяву Чернівецької міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю в сумі 305655,41 грн, яка надійшла до Господарського суду Чернівецької області за вх.№5070 22 листопада 2023 року - залишити без руху.

04 грудня 2023 року представник Чернівецької міської ради подав до суду клопотання про усунення недоліків (вх.№5235).

Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року постановлено: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 20 грудня 2023 року.

Ухвалою суду від 20 грудня 2023 року відкладено підготовче засідання на 17 січня 2024 року та повідомлено відповідача про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області.

Судове засідання 17 січня 2024 року не відбулось через загрозу безпеці учасників справи та працівників суду, у зв`язку з тим, що з 10 години 26 хвилини до 12 години 09 хвилини 17 січня 2024 року у Чернівецькій області (а також на всій території України) була оголошена повітряна тривога, про що відповідальним працівником суду було складено акт про неможливість проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 17 січня 2024 року призначено підготовче засідання на 29 січня 2024 року.

Ухвалою суду від 29 січня 2024 року закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 14 лютого 2024 року. Повідомлено відповідача про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області.

Ухвалою від 14 лютого 2024 року відкладено розгляд справи по суті на 06 березня 2024 року. Повідомлено Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області. Попереджено сторін по справі, що неявка їх представників у судове засідання не буде перешкоджати розгляду справи за відсутності таких учасників справи.

У судовому засіданні 06 березня 2024 року представник позивача позов підтримав та просила задовольнити, посилаючись на викладене у позові.

Відповідач явку свого представника у судове засідання 06 березня 2024 року не забезпечив, причина неявки суду не відома.

При цьому суд вважає за необхідне зазначає наступне.

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Так, суд на виконання вимог частини 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України неодноразово направляв відповідачу ухвали. Також суд повідомляв Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області. Тобто судом було вжито усіх необхідних заходів із повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, та відповідач був належним чином повідомлений судом про розгляд спору за його участі.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

За таких обставин, враховуючи, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд дійшов висновку про те, що неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 273480215 від 06.09.2021 року відповідач є власником нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 267422254 від 26.07.2021 року земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,6984 га (кадастровий номер :15:003:0139) знаходиться у комунальній власності.

22 жовтня 2021 року відповідач, через центр надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради, звернувся із заявою про надання в оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,6984 га (кадастровий номер :15:003:0139).

Згідно рішення 13 сесії Чернівецької міської ради VIII скликання від 01.12.2021 року № 624 земельна ділянка була надана в оренду відповідачу терміном на 5 (п`ять) років для споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Пунктом 15 вищевказаного рішення зобов`язано фізичних осіб, яким надаються в оренду землі, впродовж 90 календарних днів з дня прийняття цього рішення укласти з Чернівецькою міською радою договори оренди землі та сплатити плату за фактичне користування земельними ділянками в еквіваленті орендної плати за землю до цільового фонду, утвореного міською радою, відповідно до умов договорів.

Листом №24/01-08/3-04/4/614 від 01.04.2022 року Департаментом урбаністики та архітектури на адресу відповідача було направлено проект договору на ознайомлення та запропоновано звернутись до відділу оренди землі управління регулювання земельних відносин з метою його підписання.

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за №465 від 06.04.2021 року, проведеного головним управлінням держгеокадастру у Чернівецькій області нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером :15:003:0139 становить 5676456,00 грн.

Окрім того, у відповідності до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок за № НВ-023 від 31.08.2023 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 5402737, 58 грн.

Розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995р. №213 (надалі - Методика).

Згідно пункту 21 Методики, нормативна грошова оцінка земель населених пунктів визначається за спеціальною формулою з урахуванням, зокрема, коефіцієнта, який характеризує функціональне використання земельної ділянки.

На підставі вищевказаних витягів, працівниками департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради проведено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю за користування без належних на те правових підстав у періоді з 06.09.2021 року до 05.09.2023 року вищевказаною земельною ділянкою, на якій розміщене нерухоме майно відповідача.

Листом №24/01-08/304/4/1465 від 08.09.2023 року департамент повідомив відповідача про те, що було проведено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю за користування без належних на те правових підстав у періоді з 06.09.2021 року до 05.09.2023 року земельною ділянкою на загальну суму 305655,41 грн та запропоновано впродовж одного місяця з дня отримання листа сплатити кошти.

Проте, відповідач кошти у вказаний термін не сплатив.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того чи зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою.

Статтею 12 Земельного кодексу визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, як це передбачено ст. 16 вищевказаного Закону, є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Реалізація права власника комунального майна, в тому числі землі, передбачає право на отримання доходів від користування нею іншими особами, у розмірах та в порядку визначеними чинним законодавством та відповідними правовстановлюючими документами, до яких відноситься договір оренди землі. Не отримання доходів від використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, у зв`язку із не укладенням договору оренди землі, порушує інтереси відповідної територіальної громади та інтереси держави, а тому вимагає від органу місцевого самоврядування, який зобов`язаний їх захищати, вжиття заходів щодо стягнення вказаних коштів.

Статтею 206 Земельного кодексом України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктом «а» частини 2 статті 83 Земельного кодексу визначено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Землі, які перебувають у комунальній власності належать територіальним громадам сіл, селищ, міст.

Згідно з частиною 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Статтею 125 Земельного кодексу передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за приписами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

З огляду на подвійну правову природу орендної плати за землю, яка одночасно є загальнодержавним податком та платежем за договором оренди, пунктом 288.1. ст. 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

За змістом статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Імперативними приписами ст. 1166 Цивільного кодексу передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом «д» частини 1 статті 156 Земельного кодексу України визначено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно з приписами ст. 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Верховний Суд у постановах від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 у справі № 922/1276/18, від 01.10.2019 у справі № 922/2082/18, від 06.11.2019 у справі № 922/3607/18 неодноразово зазначав, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18) зазначила, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Окрім того, абз. 4 частина 3 вищевказаної статті передбачає, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 року затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі - Порядок), за змістом пункту 1 якого власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Тому у випадку не укладення договору оренди, суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені статтею 157 ЗК України та Порядком.

Аналогічні висновки щодо застосування вказаних вище правових норм зробив Верховний Суд України у постановах від 14.09.2016 у справі № 6- 2588цс15, від 18.05.2016 у справі № 194гс16, від 28.01.2015 у справі № 3- 210гс14) та Верховний Суд у постановах від 07.05.2018 № 925/852/17, від 20.06.2018 № 913/661/17, від 15.05.2018 № 915/355/16, від 24.04.2018 № 924/587/17, від 20.04.2018 № 924/612/17).

Отже, зважаючи на викладені норми, користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у виді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, оцінюючи подані докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, а також враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи вищенаведені обставини справи, суд вважає що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача з вини якого спір доведено до вирішення в судовому порядку.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 123, 129, 130, 220, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Чернівецької міської ради (58000, м. Чернівці, Центральна площа, 1, код 36068147) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю в сумі 305655,41 грн - задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) на користь Чернівецької міської ради (58000, м. Чернівці, Центральна площа, 1, код 36068147) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за землю в сумі 305655,41 грн та судовий збір у розмірі 4585,00 грн.

У судовому засіданні 06 березня 2024 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 233 ГПК України, повне рішення складено та підписано 18 березня 2024 року.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя Олександр ТИНОК