ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року

м. Київ

cправа № 922/1813/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. - головуючий, Кібенко О.Р., Студенець В.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.11.2023 (головуючий суддя - Тарасова І.В., судді: Білоусова Я.О., Пуль О.А.)

у справі №922/1813/23

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту"

про стягнення 1 258 127,90 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1.1.ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернулась до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" (далі також - ТОВ "Харківський завод засобів індивідуального захисту") про стягнення 1 258 127,90 грн.

1.2.Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем строку поставки товару за договором поставки від 15.07.2022 №311-22 та користуванням відповідачем чужими грошовими коштами передплати понад встановлений договором строк, з огляду на що позивач відповідно до п.7.2 договору нарахував відповідачу: (1) пеню за прострочення поставки товару за період з 15.10.2022 по 17.10.2022 в розмірі 0,1 відсотка вартості товару за кожен день прострочення, що становить 41 040 грн, (2) на суму передплати за товар в розмірі 6 840 000 грн за період з 26.07.2022 по 17.10.2022 на підставі п.7.5 договору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 787 068,49 грн, (3) на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК) 3% річних у сумі 47 224,11 грн та інфляційні втрати в сумі 382 795,30 грн.

1.3.Заперечення проти позову мотивовані тим, що відповідач фактично виконав зобов`язання 18.10.2022, а тому цей день не може бути врахований як день прострочення. Не підлягає врахуванню як день прострочення також й 17.10.2022, адже відповідно до статті 253 ЦК перебіг строку прострочення починається з наступного дня, яким є 18.10.2022, коли зобов`язання фактично вже було виконано. Вказане свідчить про безпідставність нарахування позивачем пені у сумі 41 040,00 грн. Також відповідач вказує на необґрунтоване та передчасне нарахування позивачем 3% річних, інфляційних втрат та подвійної облікової ставки НБУ, яке здійснено ще до спливу 5 робочих днів, без вимоги про розірвання договору та повернення коштів, виходячи із неправильно розрахованої дати постачання 15.10.2022, якою з урахуванням статті 251 ЦК насправді є 17.10.2022.

2.Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

2.1.Військова частина НОМЕР_1 (замовник) та ТОВ "Харківський завод засобів індивідуального захисту" (постачальник) 15.07.2022 уклали договір №311-22 на закупівлю рукавичок тактичних, вид 1 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність замовника товар - рукавички тактичні, вид 1 (код ДК 021:2015-18420000-9) у кількості, в асортименті та за цінами згідно зі специфікацією (додаток №1), відповідно до якої постачальник зобов`язаний поставити товар відповідної назви у кількості 20 000 штук на суму 13 680 000,00 грн згідно з технічними умовами (додаток №2 до договору).

2.2.Пунктом 5.1 договору встановлено, що постачальник зобов`язаний поставити товари у розпорядження замовника разом з усіма документами, необхідними для того, щоб прийняти поставку на умовах цього договору, в термін не пізніше 23.08.2022.

2.3.22.08.2022 замовник та постачальник уклали додаткову угоду №1 до договору від 15.07.2022 №311-22, згідно з умовами якої сторони (окрім іншого) дійшли згоди щодо строку поставки товару до 15.10.2022.

2.4.Договором визначені наступні умови оплати, а саме: згідно з пунктом 4.1 оплата товару проводиться у національній валюті України, а пунктом 4.2 передбачено, що розрахунок за товар здійснюється у наступному порядку: попередня оплата у розмірі 50% від загальної вартості товару здійснюється на розрахунковий рахунок постачальника протягом 10 (десяти) банківських днів з дня підписання договору на підставі належним чином оформленого рахунку-фактури; перерахування 50% від загальної вартості товару (остаточний розрахунок) замовником здійснюється протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту отримання товару, на умовах розділу V договору, на підставі накладної.

2.5.Пунктом 4.6 договору визначено, що у разі порушення постачальником зобов`язань за договором, він повертає суму попередньої оплати у повному обсязі протягом 5 робочих днів з моменту направлення замовником вимоги (листа, претензії).

2.6.Відповідно до пункту 7.2 договору за порушення постачальником строків виконання зобов`язання з нього стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

2.7.Згідно з пунктом 7.5 договору у випадку перерахування замовником на умовах передоплати та невиконання постачальником своїх зобов`язань за договором, що призвело до його розірвання замовником, сума коштів, на яку не виконане зобов`язання, повертається замовнику протягом 5 робочих днів після повідомлення замовником постачальника про розірвання договору. У цьому випадку сторони погоджуються, що в постачальника виникає перед замовником відповідне грошове зобов`язання.

Постачальник відповідно до частини шостої статті 231 Господарського кодексу України за весь час користування чужими коштами - з моменту отримання передоплати і до моменту отримання замовником зазначених грошових коштів, сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми передоплати, а також - у відповідності до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити зазначену суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь цей період та три проценти річних від простроченої суми.

2.8.26.07.2022 замовник здійснив передоплату у розмірі 6 840 000 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 19.07.2022 №1313 (з відміткою Казначейства про підтвердження оплати).

2.9.18.10.2022 відповідач здійснив поставку товару на загальну суму 13 680 000, 00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією видаткової накладної від 18.10.2022 №РН-000061.

2.10.20.10.2022 позивач здійснив оплату решти вартості поставленого за договором товару в сумі 6 840 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 20.10.2022 №2219 (з відміткою Казначейства про підтвердження оплати).

3.Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3.1.Господарський суд Харківської області рішенням від 03.08.2023 у справі №922/1813/23 позов задовольнив; стягнув з ТОВ "Харківський завод засобів індивідуального захисту" на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) суму штрафних санкцій за договором від 15.07.2022 №311-22 у розмірі 1 258 127,90 грн (де: подвійна облікова ставка НБУ - 787 068,49 грн; інфляційні нарахування - 382 795,30 грн; пеня 3% річних - 47 224,11грн; пеня 0,1% - 41 040 грн), а також суму судового збору 18 871,92 грн.

3.2.Східний апеляційний господарський суд постановою від 09.11.2023 рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2023 у справі №922/1813/23 скасував; ухвалив нове рішення, яким в позові відмовив.

3.3.Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення 41 040 грн пені за прострочення поставки товару за період з 15.10.2022 по 17.10.2022, апеляційний суд виходив з того, що (1) додатковою угодою до договору від 22.08.2022 встановлено строк поставки до 15.10.2022, який є вихідним днем - суботою, відповідно відповідач мав здійснити поставку товару протягом першого робочого дня, який слідує за 15.10.2022, яким є 17.10.2022, а перебіг прострочення поставки почався з 18.10.2022 - в день, коли відповідне зобов`язання відповідачем вже було виконано та за який не може нараховуватись пеня і її нарахування за цей день позивачем не здійснено; (2) позивач в порушення норм матеріального права здійснив нарахування пені, включивши у період прострочення вихідний день, на який припадає останній день встановленого договором строку - 15.10.2022 (суботу), наступний за ним вихідний день - 16.10.2022 (неділю) та перший робочий день - 17.10.2022, протягом якого мала бути здійснена поставка, тобто за період, в який не мало місце прострочення.

3.4.Мотивуючи своє рішення в частині відмови у стягненні нарахованих на суму передплати 787 068,49 грн пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми передоплати, 47 224,11 грн 3% річних та 382 795,30 грн інфляційних втрат, апеляційний суд вказував на те, що (1) умовою для їх нарахування є прострочення відповідачем саме грошового зобов`язання з повернення попередньої оплати в розмірі 6 840 000 грн, сплаченої позивачем на виконання умов пункту 4.2 договору 26.07.2022 за платіжним дорученням від 19.07.2022 №1313; (2) у відповідача не виникало грошового зобов`язання з повернення вказаної суми передоплати ані з підстав, встановлених договором, ані з підстав, встановлених законом. В матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем відповідачу в порядку пункту 7.5 договору повідомлення про розірвання договору, так само як і докази направлення вимоги (листа, претензії) про повернення попередньої оплати у зв`язку з порушенням постачальником зобов`язань за договором в порядку п.4.6 договору; (3) позивач 18.10.2022 прийняв поставлений відповідачем товар за видатковою накладною від 18.10.2022 №РН-000061 та 20.10.2022 здійснив повну оплату його вартості за платіжним дорученням від 20.10.2022 №2219.

За висновками апеляційного суду, прийнявши товар за видатковою накладною від 18.10.2022 №РН-000061 та здійснивши його повну оплату, позивач в однозначній формі здійснив волевиявлення на прийняття товару, що виключає наявність у нього права вимагати повернення попередньої оплати в порядку частини другої статті 693 ЦК.

4.Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи інших учасників справи

4.1.ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.11.2023 та залишити в силі рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2023 у цій справі.

4.2.Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник посилається на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), зазначаючи, що відсутній висновок Верховного Суду з питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема щодо застосування норми матеріального права, а саме частини п`ятої статті 254 ЦК в умовах воєнного стану та у сукупності з наявними обмеженнями, встановленими Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" про скасування вихідних та святкових днів.

4.3.Також скаржник вказує на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, що виникла в умовах воєнного стану, а також справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), оскільки для останньої немає вихідних та святкових днів чи будь-якого перепочинку у війні з російською федерацією (підпункти "а" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК).

4.3.Доводи скаржника зводяться до того, що Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", який змінив трудове законодавство, визначено, що у період дії воєнного стану не діють норми статті 53 (тривалість роботи напередодні святкових, неробочих і вихідних днів), частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67 та статей 71 -73 (святкові і неробочі дні) Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), що свідчить про відсутність офіційних святкових та неробочих днів.

4.4.ТОВ "Харківський завод засобів індивідуального захисту" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

4.5.За твердженнями відповідача:

(1) касаційна скарга позивача не відповідає нормам статті 290 ГПК, так як не містить обґрунтовану підставу (підстави) касаційного оскарження, адже наявний висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах;

(2) у постанові від 16.06.2021 у справі №554/4741/19 Верховний Суд виснував щодо застосування частини п`ятої статті 254 ЦК, а саме зазначив, що при визначенні кінцевого строку варто враховувати, що правила частини п`ятої статті 254 ЦК поширюються на будь-які сфери цивільно-правового регулювання і стосуються будь-яких суб`єктів цивільних правовідносин. Тому, коли останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день;

(3) Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" не змінює та не скасовує вихідні дні;

(4) відносини, що склалися між сторонами, не потребують застосування аналогії права чи закону, так як наявне їх чітке законодавче врегулювання, а саме частина п`ята статті 254 ЦК;

(5) додатковою угодою до договору встановлено строк поставки товару до 15.10.2022, який є вихідним днем (суботою), відповідно відповідач мав виконати своє зобов`язання з поставки товару в перший робочий день, який слідує за 15.10.2022, а саме 17.10.2022;

(6) фактично зобов`язання було виконано 18.10.2022, а тому цей день не може бути врахованим як день прострочення. Також не підлягає врахуванню як день прострочення 17.10.2022, адже відповідно до статті 253 ЦК, перебіг строку починається з наступного дня, яким є 18.10.2022, коли зобов`язання фактично вже було виконано;

(7) норми частини другої статті 625 ЦК підлягають застосуванню до грошового зобов`язання, в той час як позивач зазначає про порушення відповідачем не грошового зобов`язання, а товарного (постачання товару);

(8) відповідно до частини другої статті 693 ЦК позивач здійснив свій вибір - вимагати передачі оплаченого товару, яке було реалізовано ним 18.10.2022 шляхом прийняття товару за видатковою накладною, що, у свою чергу, позбавило його права вимагати повернення суми попередньої оплати, а відтак, й застосовувати до спірних правовідносин норми частини другої статті 625 ЦК, бо вони так й не стали для сторін грошовими;

(9) пунктом 7.5 договору сторони погодили не лише обов`язковою умовою для повернення грошових коштів - письмове повідомлення про розірвання договору, якого не було, а й строк такого повернення - 5 робочих днів, що виключає право позивача застосувати норми статті 625 ЦК до спливу цього строку, перебіг якого так і не почався, адже відповідне повідомлення позивачем не направлялось;

(10) цим договором сторони також чітко визначили застосування частини шостої статті 231 Господарського кодексу України - за весь час користування грошовими коштами з моменту отримання попередньої оплати і до моменту отримання позивачем цих коштів, що не може відбутися, адже позивач згідно з частиною другою статі 693 ЦК здійснив вибір не про повернення коштів, а про постачання товару;

(11) відповідач необґрунтовано та передчасно здійснив нарахування 3% річних, інфляційних втрат та подвійної облікової ставки НБУ, ще до спливу 5 робочих днів, без вимоги про розірвання договору та повернення коштів, виходячи із неправильно розрахованої дати постачання - 15.10.2022, якою, з урахуванням статті 254 ЦК, є 17.10.2022.

4.6.У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначив, що орієнтовний попередній розрахунок понесених ним витрат на правничу допомогу з розгляду справи в суді касаційної інстанції становить 150 000 грн.

5.Позиція Верховного Суду

5.1.Відповідно до частини першої статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.2.Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення 1 258 127,90 грн, з яких: (1) пеня за період прострочення поставки товару з 15.10.2022 по 17.10.2022 в розмірі 0,1 відсотка вартості товару за кожен день прострочення, що становить 41 040 грн, (2) нарахована на суму передплати за товар в розмірі 6 840 000 грн за період з 26.07.2022 по 17.10.2022 на підставі п.7.5 договору пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 787 068,49 грн, (3) нараховані на підставі частини другої статті 625 ЦК 3% річних у сумі 47 224,11 грн та інфляційні втрати в сумі 382 795,30 грн.

5.3.Причиною звернення з касаційною скаргою стала незгода позивача з постановою апеляційного суду, якою скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено у задоволенні вказаних позовних вимог в повному обсязі.

5.4.Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункт 3 частини другої статті 287 ГПК, зазначаючи, що відсутній висновок Верховного Суду з питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема застосування норми матеріального права, а саме частини п`ятої статті 254 ЦК в умовах воєнного стану та у сукупності з наявними обмеженнями, встановленими Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" про скасування вихідних та святкових днів.

5.5.Скаржник стверджує, що укладення ним договорів поставки спрямоване на своєчасне забезпечення військовослужбовців усім необхідним майном та технікою, а відтак, відтермінування поставки, зумовлене застосуванням норми частини п`ятої статті 254 ЦК про перенесення поставки на наступний робочий день, у разі несвоєчасного виконання постачальниками умов договору, а саме у суботу, неділю чи інший святковий день, може спричинити непоправні негативні наслідки для забезпечення військовослужбовців усім необхідним майном.

5.6.Встановлені судами обох інстанцій обставини свідчать, що між сторонами виник спір стосовно дати настання строку виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару за договором, відповідно початку перебігу строку прострочення цього зобов`язання та виникнення у позивача права здійснити нарахування пені за таке прострочення.

5.7.Як зазначалось, відмовляючи у стягненні 41 040 грн пені, нарахованої за період прострочення поставки товару з 15.10.2022 по 17.10.2022 в розмірі 0,1 відсотка вартості товару за кожен день прострочення, апеляційний суд, застосувавши норми частини п`ятої статті 254 ЦК, виходив з того, що додатковою угодою до договору встановлено строк поставки до 15.10.2022, який є вихідним днем - суботою, відповідно відповідач мав здійснити поставку товару протягом першого робочого дня, який слідує за 15.10.2022, яким є 17.10.2022, а перебіг прострочення поставки почався з 18.10.2022 - в день, коли відповідне зобов`язання відповідачем вже було виконано та за який не може нараховуватись пеня і її нарахування за цей день позивачем не здійснено.

5.8.Верховний Суд вважає такі висновки помилковими з огляну на таке.

5.9.Відповідно до частини першої статті 251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

5.10.Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК).

5.11.Нормами статті 253 ЦК визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК).

5.12.Згідно зі статтею 254 ЦК строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина перша).

До строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року (частина друга).

Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п`ятнадцяти дням.

Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця (частина третя).

Строк, що визначений тижнями, спливає у відповідний день останнього тижня строку (частина четверта).

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (частина п`ята).

5.13.З аналізу статті 254 ЦК вбачається, що вказана норма, зокрема частини перша-четверта регулюють закінчення строку, який визначений роками, півроком або кварталом року, місяцями, у півмісяця та тижнями, і лише у випадку, коли останній день строку, закінчення якого визначено частинами першою-четвертою цієї статті, припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку, згідно з частиною п`ятою цієї статті, є перший за ним робочий день.

5.14.Водночас правила цієї статті не поширюються на договірні правовідносини сторін, коли ними у свободі договору (стаття 627 ЦК) досягнуто домовленості про призначення кінцевої календарної дати виконання зобов`язання за договором, з огляду на норми частини першої статті 530 ЦК, яка визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); статті 629 ЦК, відповідно до якої договір є обов`язковим для виконання сторонами, а також принцип належного виконання зобов`язань, який полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

5.15.При цьому, Верховний Суд вважає помилковими посилання скаржника на необхідність застосування до спірних правовідносин Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" в частині скасування вихідних та святкових днів, адже цей Закон встановлює особливе регулювання трудових відносин між роботодавцями та працівниками, зокрема щодо укладення та розірвання трудових договорів, зміни істотних умов праці, переведення на іншу роботу, надання відпусток, максимальної тривалості роботи протягом тижня та періоду відпочинку, оплати праці та інше. Визначення частиною шостою статті 6 вказаного Закону, що у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53 (тривалість роботи напередодні святкових, неробочих і вихідних днів), частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67 та статей 7 1 -7 3 (святкові і неробочі дні) Кодексу законів про працю України, жодним чином не впливає на строки виконання договірних зобов`язань.

5.16.Як встановили суди попередніх інстанцій, пунктом 5.1 договору сторони погодили, що постачальник зобов`язаний поставити товари у розпорядження замовника разом з усіма документами, необхідними для того, щоб прийняти поставку на умовах цього договору, в термін не пізніше 23.08.2022.

5.17.22.08.2022 замовник та постачальник уклали додаткову угоду №1 до договору від 15.07.2022 №311-22, згідно з умовами якої сторони (окрім іншого) дійшли згоди щодо строку поставки товару до 15.10.2022.

5.18.Отже, за умовами договору, з урахуванням додаткової угоди №1, постачальник повинен був поставити товар саме у визначену сторонами календарну дату - до 15.10.2022, яка є встановленим сторонами строком виконання зобов`язання, який вони не визначали роками, місяцями, тижнями, днями або годинами відповідно до закону.

5.19.Та обставина, що 15.10.2022 припало на вихідний день - суботу, не звільняє постачальника від обов`язку своєчасно, тобто до 15.10.2022, виконати взяті на себе за договором зобов`язання з поставки товару, тим більше, що сторони визначили саме строк поставки (період часу), який закінчувався 15.10.2022, відповідно постачальний не був позбавлений права поставити товар раніше ніж 15.10.2022, якщо не мав можливості здійснити поставку в останній день строку, який припав на вихідний день - суботу.

5.20.Апеляційний суд вказаного не врахував, а тому помилково виснував про відсутність прострочення з поставки товару з огляду на те, що постачальник повинен був поставити товар протягом першого робочого дня, який слідує за 15.10.2022, яким є 17.10.2022.

5.21.Як встановили суди попередніх інстанцій, відповідно до пункту 7.2 договору за порушення постачальником строків виконання зобов`язання з нього стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

5.22.Як зазначалось, за прострочення зобов`язання з поставки товару, позивач на підставі вказаного пункту нарахував відповідачу пеню за період прострочення поставки товару з 15.10.2022 по 17.10.2022 в розмірі 0,1 відсотка вартості товару за кожен день прострочення, що становить 41 040 грн.

5.23.Проте, здійснений позивачем розрахунок є неправильним, адже оскільки за умовами договору постачальник (відповідач) повинен був здійснити поставку товару до 15.10.2022 (визначену договором календарну дату закінчення строку поставки), незважаючи на те, що цей день припав на вихідний день - суботу, строк прострочення цього зобов`язання відповідно до норм чинного законодавства, а саме статті 253 ЦК, починається з наступного, тобто з 16.10.2022, а не з 15.10.2022, як помилково зазначив позивач у своєму розрахунку.

5.24.При цьому колегія суддів враховує, що оскільки Інститутом української мови НАН України було зазначено (лист №307/209 від 31.03.2015), що в офіційному вжитку для визначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь потрібно використовувати прийменник до, останнім календарним днем виконання зобов`язання є саме 15.10.2022. Тому правильним буде розрахунок пені прострочення поставки товару за період з 16.10.2022 по 17.10.2022 (в межах заявленого позивачем періоду) в розмірі 0,1 відсотка вартості товару в сумі 13 680 000 грн, що становить 27 360 грн (за формулою 13 680 000*0,1/100*2 (дні)).

5.25.Наведене є підставою для скасування постанови апеляційного суду в частині відмови у стягненні 27 360 грн пені за прострочення поставки товару.

5.26.Доводи скаржника, зокрема, щодо виникнення у відповідача грошового зобов`язання з повернення суми передоплати, а у позивача права на нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 3% річних та інфляційних втрат на суму попередньої оплати не обґрунтовані належним чином підставами касаційного оскарження, передбаченими пунктами 1-4 частини другої статті 287 ГПК України, а отже знаходяться поза межами поставлених перед Верховним Судом питань у межах цієї справи, зокрема щодо відсутності підстав для застосування частини п`ятої статті 254 ЦК до встановленого договором строку виконання зобов`язання щодо поставки товару.

5.27.Наведені скаржником в контексті цих доводів норми та висновки Верховного Суду щодо їх застосування, зокрема щодо можливості нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму неповернутої попередньої оплати, яка є грошовим зобов`язанням, не спростовують висновків апеляційного суду стосовно того, що (1) у відповідача не виникло зобов`язання з повернення суми передоплати ані з підстав, встановлених договором, ані з підстав, встановлених законом, так як в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем відповідачу в порядку пункту 7.5 договору повідомлення про розірвання договору, так само як і докази направлення вимоги (листа, претензії) про повернення попередньої оплати у зв`язку з порушенням постачальником зобов`язань за договором в порядку пункту 4.6 договору; (2) прийнявши товар за видатковою накладною від 18.10.2022 №РН-000061 та здійснивши його повну оплату, позивач в однозначній формі здійснив волевиявлення на прийняття товару, що виключає наявність у нього права вимагати повернення попередньої оплати в порядку частини другої статті 693 ЦК.

6.Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1.Відповідно до частин першої та другої статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.2.Згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

6.3.Нормами частини першої статті 309 ГПК визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4.Відповідно до частин першої, третьої статті 311 ГПК суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

6.5.З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а постанова апеляційного суду в частині відмови у стягненні 27 360 грн пені за прострочення поставки товару - скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення поставки товару в розмірі 27 360 грн.

7. Розподіл судових витрат

7.1.Відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

7.2.Згідно зі статтею 129 ГПК витрати зі сплати судового збору, сплачені позивачем за подання позову та касаційної скарги, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 409,52 грн за подання позову та у розмірі 819,04 грн за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 ГПК, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

2.Постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.11.2023 у справі №922/1813/23 в частині відмови у стягненні 27 360 грн пені за прострочення поставки товару скасувати.

3.Прийняти в цій частині нове рішення:

"Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" (61075, м. Харків, вул. Механізаторів, 4, ) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2) 27 360 (двадцять сім тисяч триста шістдесят) грн пені за прострочення поставки товару."

4.В іншій частині постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.11.2023 у справі №922/1813/23 залишити без змін.

5.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод засобів індивідуального захисту" (61075, м. Харків, вул. Механізаторів, 4, ) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 409 (чотириста десять) грн 52 коп. за подання позову та у розмірі 819 (вісімсот дев`ятнадцять) грн 04 коп. за подання касаційної скарги.

6.Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р. Кібенко

В.І. Студенець