ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

18 березня 2024 року Справа № 915/1642/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ткаченка О. В., розглянувши матеріали заяви у справі № 915/1642/23, в якій

Заявник (кредитор): Одеська митниця (відокремлений підрозділ Державної митної служби України) (, 65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, 21 А)

Боржник: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Керуючий реструктуризацією: Капінус Андрій Анатолійович (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1533 від 16.07.2013); РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: 54017, м. Миколаїв, а/с 55).

суть спору: про визнання кредиторських вимог в сумі 8 336 448,83 грн.

в с т а н о в и в:

У провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвалою суду від 08.12.2023 відкрито провадження у справі № 915/1642/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); введено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; призначено керуючим реструктуризацією боргів боржника арбітражного керуючого Капінуса Андрія Анатолійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1533 від 16.07.2013). З урахуванням режиму воєнного стану на всій території України призначено попереднє судове засідання поза строком, визначеним Кодексу України з процедур банкрутства, на 29.02.2024 о 10:00.

З метою виявлення кредиторів з вимогами за зобов`язаннями боржника, Господарським судом Миколаївської області здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність на офіційному вебпорталі судової влади України. Відповідне повідомлення опубліковане 29.12.2023 на офіційному сайті Верховного Суду за № 72199.

31.01.2024 на адресу суду надійшла заява Одеської митниці (відокремленого підрозділу Державної митної служби України) від 25.01.2024 № 7.10-1/7.10-10-01/8.19/1655 (вх. №1276/24) про визнання кредиторських вимог до боржника у сумі 8 336 448,83 грн.

Ухвалою суду від 06.02.2024 вищевказану заяву залишено без руху та встановлено заявнику строк для усунення недоліків заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали, - десять днів з дня отримання даної ухвали.

16.02.2024 до Господарського суду Миколаївської області надійшла заява Одеської митниці про усунення недоліків, у якій, із посиланням на відсутність фінансування та неможливість сплатити судовий збір за подання заяви про визнання кредиторських вимог, просили відстрочити строк сплати судового збору за подання заяви про визнання кредиторських вимог до боржника; у разі неможливості відстрочення - продовжити Одеській митниці строк на усунення недоліків поданої заяви про визнання кредиторських вимог.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.02.2024 в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання заяви про визнання кредиторських вимог до боржника було відмовлено, проте продовжено строк для усунення недоліків, а саме для сплати судового збору на строк десять днів з дня вручення даної ухвали. Судом також було роз`яснено, що неусунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, зумовлює повернення судом заяви у відповідності до ч. 3 ст. 46 Кодексу України з процедур банкрутства.

11.03.2024 до Господарського суду Миколаївської області надійшла заява Одеської митниці про усунення недоліків, у якій заявник знову просить суд продовжити строк на усунення недоліків поданої заяви про визнання кредиторських вимог.

Заява обґрунтована тим, що у зв`язку з військовою агресією рф проти України, введенням воєнного стану на території України у Одеської митниці відсутні бюджетні надходження на оплату судового збору. До заяви в якості доказу відсутності коштів наданий витяг з виписки по рахунку НОМЕР_3 за 09.03.2024. Крім того, заявник зазначає, що він бажає скористатись своїм правом на визнання кредиторської заборгованості до боржника ОСОБА_1 , проте реалізація даного права є неможливою у випадку обмеження права на доступ до правосуддя з боку суду.

Дослідивши матеріали заяви, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Наведеними положеннями Закону України «Про судовий збір» встановлено чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб`єктних та предметних критеріїв, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема, звільнити, відстрочити сплату судового збору або зменшити його розмір.

Приписи вказаної вище норми права передбачають право суду, з урахуванням майнового стану сторони, відстрочити або розстрочити сплату судового збору лише за наявності викладених вище умов, тоді як законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2021 у справі № 912/3514/20.

Крім того, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 14.01.2021 у справі № 940/2276/18, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд зазначає, що простого факту відсутності у сторони коштів для оплати судового збору самого по собі недостатньо для безумовного висновку про необхідність надання відстрочки або розстрочки сплати судового збору, зменшення розміру або звільнення від сплати судового збору при поданні заяви про визнання кредиторських вимог.

При вирішенні питання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

При цьому, особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, повинна навести доводи та надати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Заява Одеської митниці не містить конкретного строку, до якого суд має продовжити можливість усунення недоліків заяви про визнання кредиторських вимог, також заявник не надав жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо майнового стану та неможливості оплатити судовий збір. Витяг з виписки по рахунку UA015377 за 09.03.2024 не є належним доказом відсутності коштів на сплату судового збору, оскільки такий витяг підтверджує відсутність коштів на рахунку лише за один день.

Крім того, суд також бере до уваги, що сума кредиторських вимог, з якими звернувся заявник, становить 8 336 448,83 грн., тоді як сума судового збору, яку необхідно сплатити за подачу такої заяви становить 6 056,00 грн.

Таким чином, необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (пункт 57).

Європейський суд з прав людини в рішенні «Креуз проти Польщі» у справі 28249/95 від 19.06.2001 зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Отже, виходячи з того, що заявник не підпадає під категорію осіб, яким суд, враховуючи майновий стан, може своєю ухвалою за їх клопотанням відстрочити сплату судового збору; позов не спрямований на захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; заявником не зазначено конкретного строку, до якого він просить продовжити можливість усунення недоліків заяви та не надано доказів на підтвердження відсутності коштів для сплати судового збору господарський суд зазначає про відсутність правових підстав для задоволення клопотання заявника про продовження строку на усунення недоліків заяви про визнання кредиторських вимог у справі № 915/1642/23, у зв`язку з чим відмовляє у його задоволенні.

Разом з тим, відповідно п. 3 ст. 46 Кодексу України з процедур банкрутства, повернення заяви з підстав, передбачених цією статтею, не перешкоджає повторному зверненню до суду у цій же справі, з урахуванням частини четвертої статті 45 цього Кодексу.

Керуючись ст. 46 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 119, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Одеської митниці (відокремлений підрозділ Державної митної служби України) у продовженні строку для усунення недоліків заяви про визнання кредиторських вимог від 25.01.2024 № 7.10-1/7.10-10-01/8.19/1655 (вх. №1276/24).

2. Заяву Одеської митниці (відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про визнання кредиторських вимог від 25.01.2024 № 7.10-1/7.10-10-01/8.19/1655 (вх. №1276/24) - повернути заявнику.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями) та може бути оскаржена до Південно - західного апеляційного господарського суду.

Суддя О. В. Ткаченко