ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" березня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/1643/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Крайнюк А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Піун С.П. адвокат (приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) до відповідача Житлово-будівельного кооперативу "Французький бульвар білдінг" (65012, м. Одеса, Французький бульвар, 9, ) про стягнення

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Житлово-будівельного кооперативу «Французький бульвар білдінг» про стягнення 451108,11грн.

В обґрунтування позовних вимог Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» посилається на неналежне виконання Житлово-будівельним кооперативом «Французький бульвар білдінг» умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу №20/21-4316-ТЕ-23 від 13.10.2020.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.04.2024 відкрито провадження у справі №916/1643/23, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11.05.2023 о 11:00.

05.05.2023 за вх.суду№14898/23 позивач надав до суду пояснення щодо суми позовних вимог та зазначив, що під час виготовлення розрахунку заборгованості позивачем було допущено арифметичну описку в сумі загальної заборгованості та в колонці «РАЗОМ» невірно зазначена загальна сума заборгованості « 451108,11» замість вірної - « 451108,12».

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 11.05.2023, підготовче засідання 11.05.2023 о 11:00 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.05.2023 призначено підготовче засідання на 20.06.2023 о 11:40.

В підготовчому засіданні від 20.06.2023 було оголошено перерву на 08.08.2023 о 12:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.06.2023 повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. у відпустці з 03.07.2023 по 17.08.2023 включно, судове засідання 08.08.2023 о 12:00 не відбулося.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з відпустки, ухвалою суду від 15.08.2023 призначено судове засідання на 30.08.2023 о 11:50.

В підготовчому засіданні від 30.08.2023 було оголошено перерву на 14.09.2023 о 12:30, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.08.2023 повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 12.09.2023 по 20.09.2023р включно, підготовче засідання 14.09.2023 о 12:30 не відбулося.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 21.09.2023 призначено судове засідання на 19.10.2023р о 12:20.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 19.10.2023, підготовче засідання 19.10.2023 о 12:20 не відбулося.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 25.10.2023 призначено підготовче засідання на 16.11.2023 о 12:20.

В підготовчому засіданні від 16.11.2023 було оголошено про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.11.2023 закрито підготовче провадження у справі №916/1643/23, призначено справу до розгляду по суті на 14.12.2023 о 11:20 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

14.12.2023 судове засідання не відбулось у зв`язку з призупиненням роботи КП Діловодство спеціалізованого суду згідно з наказом керівника апарату суду від 30.11.2023 року. Згідно наказу керівника апарату суду від 07.12.2023 з 08.12.2023 роботу суду відновлено, однак відновлювальні роботи по забезпеченню роботи функціонування залів судових засідань тривають. Розгляд судових справ у судових засіданнях розпочнеться з 15.12.2023.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.12.2023 призначено судове засідання на 25.01.2024 о 11:40 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 18.01.2024, підготовче засідання 25.01.2024 не відбулося.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 31.01.2024 призначено судове засідання на 05.03.2024 о 11:30.

В судовому засіданні від 05.03.2024 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/1643/23.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

Як вказує позивач, 13.10.2020 між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач) та ЖБК «Французький бульвар білдінг» (далі відповідач) укладено договір № 20/21-4316-ТЕ-23 постачання природного газу (далі договір). Відповідно до п. 2.1 договору (в редакції Додаткової угоди №5 від 26.03.2021), позивач передав відповідачу в період з 01.11.2020 по 31.03.2021 замовлений відповідачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 136,657тис.куб.м., в тому числі по місяцях, перелік яких із зазначенням обсягу (об`єму) наведено в п. 2.1 договору та підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Відповідно до пункту 5.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1026565,87грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, що надані згідно додатку до цього позову. Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 договору. Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за договором складає 300000,00грн.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов договору складає 26439,93грн. Сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 106702,51грн, загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 17965,68грн.

Під час розгляду справи відповідач частково розрахувався на загальну суму 25000,00грн, що підтверджується банківськими виписками позивача. Таким чином сума основного боргу складає 275000,00грн.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 275000,00грн основного боргу, 26439,93грн пені, 17965,68грн 3% річних, 106702,51грн інфляційних.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що ЖБК «Французький бульвар-білдинг» вже було частково погашено заборгованість перед AT «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». Так, ЖБК «Французький бульвар-білдинг» було сплачено 25000,00грн. Факт оплати було підтверджено у письмових пояснення позивача. Таким чином, відповідач просить суд закрити провадження в частині стягнення з ЖБК «Французький бульвар-білдинг» заборгованості за поставлений природний газ на суму 25000,00грн та роз`яснити позивачу право на пропорційне зменшення суми судового збору, та повернення частини судового збору на підставі відповідного клопотання позивача.

Відповідач вказує, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, АТ «НАК «Нафтогаз України» здійснювались нарахування штрафних санкцій за період з моменту прострочення оплати за договором до 31.01.2023. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Про Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» було встановлено: «Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: - нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; - припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх несплати або оплати не в повному обсязі». Природний газ. що споживався ЖБК «Французький бульвар-білдинг» в рамках договору №20/21-4316-ТЕ-23 від 13.10.2020 використовувався Кооперативом виключно для забезпечення власників квартир багатоквартирних будинків за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 9 та м. Одеса, вул. Ясна, 12. Так, в п. 1.2. договору №20/21-4316-ТЕ-23 від 13.10.2020 зазначено: «Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню». Таким чином, послуга з постачання природного газу є комунальною послугою. Положення чинного законодавства України забороняють нарахування будь-якого роду штрафні санкції, зокрема пеня, інфляційні витрати та три відсотки річних до припинення/скачування правового положення воєнного стану. 24.02.2022 Президентом України було підписано Указ №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». В той же день, Верховною Радою України було прийнято Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні». Отже, починаючи з 24.02.2022 та до теперішнього часу, заборонено здійснення нарахування будь-яких штрафних санкцій за несплату житлово-комунальних послуг. Таким чином, позивач не має права вимагати від відповідача оплати штрафних санкцій за період з 24.02.2022. Вперше введення карантину було здійснено Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12.03.2020. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України, починаючи з 12.03.2020 заборонено здійснювати нарахування будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236» строк дії карантину було подовжено до 30.06.2023. Отже, нарахування штрафних санкцій стягнення яких вимагає позивач відповідно до положень чинного законодавства України є незаконним та не може бути задоволено за результатами судового розгляду. Необхідно врахувати, що в результаті дії відповідача АТ "ПАК "Нафтогаз України" не було нанесено жодних збитків та шкоди. Так, пеня не є основним доходом АТ "НАК "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність. Таким чином, застосування такого значного розміру штрафних санкцій до відповідача є недоцільним, адже основним завданням суду є саме захист прав та законних інтересів сторін.

Враховуючи викладене, відповідач просить закрити провадження в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 25000,00грн та відповідно зменшити розмір судового збору, що заявляється до стягнення з відповідача у разі задоволення позовних вимог та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій, а саме: 26439,93грн пені, 17965,68грн 3% річних та 106 702,51грн інфляційних збитків.

Також позивач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру штрафних санкцій в якій просить зменшити розмір штрафних санкцій що були нараховані позивачем та заявлені до стягнення в рамках господарської справи №916/1643/23.

У своїх письмових поясненнях позивач зазначає, що у відзиві відповідач зазначає, що, на його думку, слід відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки чинним законодавством заборонено здійснювати нарахування штрафних санкцій, а саме Постановою КМУ від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», ч. 3 Прикінцевих положень Закону України від 17.03.2021 №530-ІХ. Позивач не погоджується з такою позицією відповідача з наступних підстав. В преамбулі договору №20/21-4316-ТЕ-23 зазначено, зокрема «Сторони керуючись Законом України «Про ринок природного газу», Положенням про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою КМУ від 19 жовтня 2018 №867», уклали цей догорів про таке…». Щодо споживання ЖБК «Французький бульвар білдінг» природного газу з ресурсу НАК «Нафтогаз України», останній зазначає про імператив (обов`язок) щодо постачання природного газу, встановленого Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі Положення про ПСО), затвердженого постановою КМУ від 19.10.2018 року №867.

Позивач зазначає, що положення про ПСО, затвердженого постановою КМУ від 19.10.2018 №867 регулюється питання обов`язку НАК «Нафтогаз України» закуповувати природний газ для потреб споживачів. Положення про ПСО зазначено, що це Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів на ринку природного газу. Положення про ПСО встановлено обов`язок НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами визначеними відповідно до Положення.

Позивач вказує, що відповідно до преамбули Закону України "Про житлово-комунальні послуги" цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. За положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: - виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13 - 15 цього Закону. За положеннями ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії надаються виключно на підставі індивідуальних договорів. Крім того, за умовами ч. 1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Пеня не нараховується за умови наявності заборгованості держави за надані населенню пільги та житлові субсидії та/або наявності у споживача заборгованості з оплати праці, підтвердженої належним чином. Відповідно до п. 1 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 травня 2019 року, крім: статті 1, частини першої статті 2, статей 3 - 7, 9, 11, 12, частини другої статті 26, статей 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), частини другої статті 2, частин третьої та четвертої статті 8, частин другої та третьої статті 10, статті 15, частин першої, третьої та п`ятої статті 16, статті 18, частини п`ятої статті 28, пунктів 2, 3 1, 6, підпункту 1, підпункту "б" підпункту 2, підпунктів 5 та 11 пункту 8 цього розділу, які вводяться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом; частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18, які вводяться в дію з 1 січня 2019 року. В свою чергу Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України в роз`ясненнях від 02.04.2019 щодо нарахування пені за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги було зазначено, що пеня згідно з нормами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" за несвоєчасне здійснення платежів за комунальні послуги може нараховуватися на ту суму заборгованості, що утвориться з моменту укладення відповідного договору про надання комунальних послуг. З огляду на викладене, позивач зауважує, що підстави для застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відсутні. Щодо посилань відповідача на положення ч. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року як на підставу звільнення його від сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат, позивач зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 розділу II Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19)" на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Постановою КМУ від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Тобто ця постанова регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Позивач зауважує, що підстави для застосування до спірних правовідносин положень Постановою КМУ від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» відсутні, оскільки позивач не надавав відповідачу житлово-комунальні послуги. В преамбулі договору №20/21-4316-ТЕ-23 зазначено, зокрема «Сторони керуючись Законом України «Про ринок природного газу», Положенням про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою КМУ від 19 жовтня 2018 №867», уклали цей договір про таке: 1.1.Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити…». З урахуванням вищевикладеного, позивач не надавав, а відповідач не отримував житлово-комунальні послуги, в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», за спірним договором постачання природного газу. Цей договір регулює правовідносини між сторонами, в результаті яких позивач, як постачальник поставляє споживачеві природний газ, з огляду на що підстави для застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19)" та Постанови КМУ від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» відсутні.

Як зазначає позивач, у відзиві на позов відповідач зазначає, «що в результаті дій відповідача АТ «НАК «Нафтогаз України» не було нанесено жодних збитків та шкоди» та «застосування такого значного розміру штрафних санкцій є недоцільним». Позивач вважає наведені відповідачем аргументи неспроможними з огляду на наступне. Згідно з частино 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. За приписами частини 4 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Пунктом 7.2 договору (в редакції Додаткової угоди №5 від 26.03.2021) визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 5.1, 5.6 договору, відповідач зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 13,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Отже, відповідач був обізнаний з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору. Укладаючи спірний договір, та будучи обізнаними з вищевказаними нормами чинного законодавства, у п.7.2. договору чітко передбачили розмір пені за неналежне виконання умов договору.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а як встановлено у ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За ч.1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.10.2020 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 20/21-4316-ТЕ-23 постачання природного газу , відповідно до якого позивач зобов`язався поставити відповідачу природний газ, а відповідач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

За ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Під час розгляду справи, відповідач сплатив частину основного боргу у розмірі 25000,00грн, що підтверджується наданою позивачем банківською випискою.

Позивач підтверджує надходження коштів у сумі 25000,00грн в рахунок погашення основного боргу за договором про що надає копію банківської виписки.

Відповідно до п.2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що відповідачем сплачена сума основного боргу у розмірі 25000,00грн, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі №916/1643/23 в частині вимог позивача про стягнення основного боргу у сумі 25000,00грн.

Заборгованість відповідача перед позивачем становить 275000,00грн.

Станом на день розгляду справи відповідач доказів сплати заборгованості у сумі 275000,00грн не наав у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 275000,00грн основного боргу підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення пені у сумі 26439,93грн пені слід зазначити наступне.

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

У ч.6 ст. 231 Господарського кодексу України також встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п.п. 7.1, 7.2. (в редакції Додаткової угоди №5 від 26.03.2021) відповідач зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 13,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 26439,93грн за період з 29.12.2020 по 01.01.2021 на суму заборгованості у розмірі 60000,00грн, за період з 04.01.2021 по 10.01.2021 на суму заборгованості у розмірі 50000,00грн, за період з 26.01.2021 по 08.02.2021 на суму заборгованості у розмірі 120000,00грн, за період з 09.02.2021 по 09.02.2021 на суму заборгованості у розмірі 110000,00грн, за період з 10.02.2021 по 10.02.2021 на суму заборгованості у розмірі 99995,16грн, за період з 11.02.2021 по 14.02.2021 на суму заборгованості у розмірі 85995,16грн, за період з 15.02.2021 по 17.02.2021 на суму заборгованості у розмірі 35995,16грн, за період з 18.02.2021 по 18.02.2021 на суму заборгованості у розмірі 995,16грн, за період з 26.02.2021 по 08.03.2021 на суму заборгованості у розмірі 255036,00грн, за період з 09.03.2021 по 10.03.2021 на суму заборгованості у розмірі 175036,00грн, за період з 11.03.2021 по 14.03.2021 на суму заборгованості у розмірі 99995,16грн, за період з 15.03.2021 по 17.03.2021 на суму заборгованості у розмірі 125036,00грн, за період з 18.03.2021 по 06.04.2021 на суму заборгованості у розмірі 100036,00грн, за період з 07.04.2021 по 08.04.2021 на суму заборгованості у розмірі 20036,00грн, за період з 09.04.2021 по 10.05.2021 на суму заборгованості у розмірі 36,00грн, за період з 27.04.2021 по 10.02.2023 на суму заборгованості у розмірі 192770,22грн, вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 26439,93грн.

Під час розгляду справи відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру пені.

В обґрунтування свого клопотання відповідач зазначає, що Житлово-будівельний кооператив «Французький бульвар-білдинг» є неприбутковою організацією, при цьому, джерелом надходження коштів на рахунок Кооперативу з яких фактично і проводиться сплата штрафних санкцій є здійснення внесків співвласниками багатоквартирного будинку - фізичними особами.

Позивач проти клопотання заперечує про що надав письмові пояснення.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи зміст наведених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступень виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить виключно на розсуд суду.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін. Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04.02.2020 по справі №918/116/19).

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04.02.2020р. по справі 918/116/19).

Доводи відповідача проте, що він є неприбутковою організацією та не є суб`єктом господарювання не є обґрунтованою підставою для зменшення розміру пені.

Крім того, пеня становить 26439,93грн, що не є надмірно високою сумою, яку відповідач не в змозі сплатити.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Щодо стягнення з відповідача 17965,68грн 3% річних, 106702,51грн інфляційних, слід зазначити наступне.

За вимогами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 17965,68грн за період з 29.12.2020 по 01.01.2021 на суму заборгованості у розмірі 60000,00грн, за період з 04.01.2021 по 10.01.2021 на суму заборгованості у розмірі 50000,00грн, за період з 26.01.2021 по 08.02.2021 на суму заборгованості у розмірі 120000,00грн, за період з 09.02.2021 по 09.02.2021 на суму заборгованості у розмірі 110000,00грн, за період з 10.02.2021 по 10.02.2021 на суму заборгованості у розмірі 99995,16грн, за період з 11.02.2021 по 14.02.2021 на суму заборгованості у розмірі 85995,16грн, за період з 15.02.2021 по 17.02.2021 на суму заборгованості у розмірі 35995,16грн, за період з 18.02.2021 по 18.02.2021 на суму заборгованості у розмірі 995,16грн, за період з 26.02.2021 по 08.03.2021 на суму заборгованості у розмірі 255036,00грн, за період з 09.03.2021 по 10.03.2021 на суму заборгованості у розмірі 175036,00грн, за період з 11.03.2021 по 14.03.2021 на суму заборгованості у розмірі 99995,16грн, за період з 15.03.2021 по 17.03.2021 на суму заборгованості у розмірі 125036,00грн, за період з 18.03.2021 по 06.04.2021 на суму заборгованості у розмірі 100036,00грн, за період з 07.04.2021 по 08.04.2021 на суму заборгованості у розмірі 20036,00грн, за період з 09.04.2021 по 10.05.2021 на суму заборгованості у розмірі 36,00грн, за період з 27.04.2021 по 10.02.2023 на суму заборгованості у розмірі 192770,22грн, вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 17965,68грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних у сумі 106702,51грн за період з 01.03.2021 по 30.04.2021 на суму заборгованості у розмірі 100036,00грн, за період з 01.04.2021 по 30.04.2021 на суму заборгованості у розмірі 212139,50грн, за період з 01.05.2021 по 30.09.2021 на суму заборгованості у розмірі 137229,78грн, за період з 01.10.2021 по 31.01.2023 на суму заборгованості у розмірі 107229,78грн, за період з 01.05.2021 по 31.01.2023 на суму заборгованості у розмірі 192770,22грн, вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні у сумі 106702,51грн.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, суд закриває провадження у справі за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до відповідача Житлово-будівельного кооперативу "Французький бульвар білдінг" в частині стягнення основного боргу у сумі25000,00грн, позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до відповідача Житлово-будівельного кооперативу "Французький бульвар білдінг" про стягнення 275000,00грн основного боргу, 26439,93грн пені, 17965,68грн 3% річних, 106702,51грн інфляційних, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 6766,62грн покласти на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, п. 2 ст. 231, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №916/1643/23 за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) до відповідача Житлово-будівельного кооперативу "Французький бульвар білдінг" (65012, м. Одеса, Французький бульвар, 9, ) в частині стягнення 25000,00грн основного боргу закрити.

2. Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) до відповідача Житлово-будівельного кооперативу "Французький бульвар білдінг" (65012, м. Одеса, Французький бульвар, 9, ) про стягнення 275000,00грн основного боргу, 26439,93грн пені, 17965,68грн 3% річних, 106702,51грн задовольнити.

3. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Французький бульвар білдінг" (65012, м. Одеса, Французький бульвар, 9, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 275000,00грн основного боргу, 26439,93грн пені, 17965,68грн 3% річних, 106702,51грн інфляційних, 6766,62грн судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 13 березня 2024 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова