ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2024 р. Справа№ 927/560/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Яковлєва М.Л.

Гончарова С.А.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 13.03.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Агропромислового кооперативу "Старосільський"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.11.2023 у справі №927/560/23 (суддя Белов С.В., повний текс складено та підписано 30.11.2023)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропартнер"

до Агропромислового кооперативу "Старосільський"

про стягнення 2 922 430,11 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

До Господарського суду Чернігівської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропартнер» до Агропромислового кооперативу «Старосільський» про стягнення 2 922 430,11 грн, з яких 1 868 367,20 грн заборгованості, 343 902,90 грн штрафу, 99 666,63 грн 3 % річних, 610 493,38 грн інфляційних нарахувань.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу № П-349-АПР від 31.05.2021.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 30.11.2023 у справі №927/560/23 позов задоволено частково.

Стягнуто з Агропромислового кооперативу «Старосільський» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропартнер» заборгованість у сумі 1 709 628,00 грн, штрафу у сумі 314 816,60 грн, 3% річних у сумі 92 890,95 грн, інфляційних нарахувань у сумі 563 337,86 грн та судовий збір у розмірі 39 269,49 грн.

У решті позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача у справі заборгованості за поставлений за укладеним сторонами договором купівлі-продажу №П-349-АПР від 31.05.2021 у розмірі 1 709 628,00 грн, а в іншій заявленій позивачем частині заборгованості за поставку товару відповідно до видаткових накладних № 3110 від 13.07.2021 на суму 18512,00 грн та № 5544 від 30.11.2021 на суму 140 227,20 грн судом відмовлено, оскільки надані позивачем документи за висновком суду не можуть бути розцінені судом як належні і допустимі докази факту поставки відповідачу Товару за вказаними видатковими накладними.

З урахуванням викладеного, судом частково задоволено вимоги позивача щодо стягнення штрафу, 3% річних та інфляційних нарахувань.

При цьому, судом відхилено клопотання відповідача щодо зменшення розміру штрафу, відсотків річних та інфляційних нарахувань, оскільки останнім не доведено, що підстав, що зазначені в статті 233 Господарського кодексу України, відповідно до якої суду надано право зменшити розмір санкцій.

Вимоги та зміст апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Агропромисловий кооператив «Старосільський» звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.11.2023 у справі №927/560/23 скасувати. В задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропартнер» до Агропромислового кооперативу «Старосільський» про стягнення заборгованості - відмовити в повному обсязі.

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю нормам матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги:

- судом порушено норми матеріального права при розрахунку 3% річних, інфляційних втрат та штрафу, оскільки на переконання відповідача право вимагати оплати товару у відповідача виникає після поставки товару, а така оплата мала бути здійснена у визначений досудовою вимогою №1304 від 13.12.2022 строк, тобто до 15.12.2022;

- відповідач посилається на наявність досудового розслідування, відкритого за фактом вчинення стосовно нього шахрайських дій позивачем;

- судом не було враховано, що заявлені позивачем інфляційні втрати, штраф та 3% річних становлять більше ніж половину від суми основного боргу, а відхиляючи клопотання відповідача про зменшення їх розміру судом не враховано, що район, в якому відповідач здійснює господарську діяльність був окупований, що вплинуло на можливість виконання господарських зобов`язань.

Клопотання та відзив учасників справи.

14.02.2024 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропартнер» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу:

- у Специфікаціях №1-3 до Договору зазначено, що умовою оплати є 100% попередня оплата, тому у відповідача наявний обов`язок сплатити повну вартість товару одразу після його отримання, що спростовує твердження відповідача, що строк оплати за поставлений товар починається з дня пред`явлення позивачем досудової вимоги №1304 від 13.12.2022;

- сторони, укладаючи Договір, передбачили відповідальність відповідача у вигляді штрафу за невиконання ним своїх зобов`язань, тому позивач вважає обґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначеного розміру штрафу, 3% річних та інфляційних нарахувань, які підлягають стягненню з відповідача.

Позивач просить суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Дії суду апеляційної інстанції, щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

20.12.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Агропромислового кооперативу «Старосільський» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.11.2023 у справі №927/560/23

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тищенко О.В., Яковлєв М.Л.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №927/560/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 25.12.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Агропромислового кооперативу «Старосільський» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.11.2023 у справі №927/560/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Чернігівської області надіслати матеріали справи №927/560/23 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

12.01.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №927/560/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 у справі №927/560/23 апеляційну скаргу Агропромислового кооперативу «Старосільський» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.11.2023 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

26.01.2024 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Агропромислового кооперативу «Старосільський» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.11.2023 у справі №927/560/23 та призначено до розгляду на 20.02.2024.

Головуючий суддя Шаптала Є.Ю. 20.02.2024 перебував у відпустці, тому судове засідання, яке призначене на 20.02.2024 не відбулось.

Головуючий суддя Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному з 21.02.2024 по 01.03.2024.

Суддя Яковлєв М.Л. перебував на лікарняному з 27.02.2024 по 01.03.2024.

12.02.2024 до Північного апеляційного господарського суду від Агропромислового кооперативу «Старосільський» надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

12.02.2024 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропартнер» надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 заяву Агропромислового кооперативу «Старосільський» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та - заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропартнер» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Розгляд апеляційної скарги Агропромислового кооперативу «Старосільський» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.11.2023 у справі №927/560/23 призначено в режимі відеоконференції на 13.03.2024.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1039/24 від 11.03.2024, у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відрядженні, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 апеляційну скаргу Агропромислового кооперативу «Старосільський» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.11.2023 у справі №927/560/23 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі. Ухвалено розгляд справи здійснювати за раніше визначеною датою та часом.

Позиція учасників справи та явка в судове засідання.

13.03.2024 у судове засідання з`явився представник позивача, заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення.

Представник відповідача (скаржника) в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати дану апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 31.05.2021 сторонами у справі укладений договір № П-349-АПР (далі - Договір), у відповідності з умовами п. 1.1. якого постачальник (позивач) поставляє, а покупець (відповідач) приймає визначений у видаткових накладних та специфікаціях Товар на умовах договору.

Положеннями п.1.2. Договору сторони погодили, що з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за цим Договором Покупець буде надавати Постачальнику відповідні замовлення.

Кількість Товару визначається Сторонами у видаткових накладних ( п.2.1.), товар вважається зданим Постачальником та прийнятим Покупцем: по кількості - за відсутності різниці між кількістю, вказаною в товарно-транспортних документах, та фактично отриманою; по якості - згідно якості, вказаній в документації, що встановлює вимоги до якості Товару згідно з Договором (п.2.3.).

Пунктами 3.1-3.4 договору передбачено, що поставка Товару здійснюється Постачальником автомобільним транспортом на умовах, DDP (склад Покупця за адресою: с.Старосілля, Городнянського району Чернігівської області) у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 року); строк поставки Товару вказується у відповідній Специфікації; датою поставки Товару є дата підписання Сторонами видаткової накладної, якщо інше не випливає з окремої домовленості Сторін, зазначеної у відповідній Специфікації, право власності на Товар, а також ризик випадкового знищення та/або випадкового пошкодження Товару переходить до Покупця після передачі Товару та підписання відповідної видаткової накладної, що свідчить про прийом Покупцем Товару.

Сторони погодили, що ціна Товару встановлюється у відповідній видатковій накладній (п.4.1).

Відповідно до п.5.1-5.2 розрахунки за цим Договором здійснюються у національній валюті шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, порядок оплати за Товар визначається у Специфікації/Додатку до цього Договору.

Положеннями розділу 7 Договору сторони визначили, що за непоставку, несвоєчасну поставку Товару, Постачальник сплачує Покупцеві за вимогою останнього штраф з розрахунку 0,1 % від вартості непоставленого вчасно Товару за кожен день прострочення.

У разі порушення строків оплати Товару Покупець сплачує Постачальнику штраф з розрахунку 0,1% за кожен день прострочення від вартості неоплаченого вчасно Товару. При цьому Постачальник має право зупинити подальше відвантаження Товару.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом строку 31.12.2021 (п.9.1 договору).

Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відтисками печаток сторін.

Матеріали справи містять підписані та скріплені печатками сторін видаткові накладні № 2530 від 10.06.2021, № 2533 від 14.06.2021, № 2554 від 14.06.2021№ 2531 від 25.06.2021№ 2734 від 25.06.2021 на загальну суму 254 748,00 грн. Також в матеріалах справи міститься Специфікація №1 до договору № П-349-АПР від 31.05.2021 на суму 254 748,00 грн, що підписана та скріплена печаткою позивача, підпис уповноваженої особи відповідача та відтиск печатки останнього відсутній. В зазначеному документі зауважено щодо умови оплати 100% попередня оплата, відвантажити до 25.06.2021.

Згідно специфікації №2 до договору № П-349-АПР від 14.06.2021, що підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена відтисками печаток сторін, позивач, як продавець, передав відповідачу, як покупцю Товар на суму 245 050,00 грн. В зазначеному документі зауважено щодо умови оплати 100% попередня оплата, відвантажити до 15.06.2021. Матеріали справи також містять видаткову накладну № 2563 від 15.06.2021 на суму 245 050,00 грн підписану уповноваженими представниками сторін та скріплену відтисками печаток сторін.

У специфікації №3 до договору № П-349-АПР від 21.06.2021 на суму 1 209 830,00 грн, що підписана та скріплена печаткою позивача, підпис уповноваженої особи відповідача та відтиск печатки останнього відсутній, зазначено щодо умови оплати 100% попередня оплата, відвантажити до 25.06.2021. Матеріали справи також містять видаткову накладну № 2735 від 25.06.2021 на суму 1 209 830,00 грн підписану уповноваженими представниками сторін та скріплену відтисками печаток сторін.

Матеріали справи містять специфікацію №4 до договору № П-349-АПР від 13.07.2021 на суму 18512,00 грн; умови оплати 100% попередня оплата, відвантажити до 15.07.2021 та специфікацію № 5 до договору № П-349-АПР від 30.09.2021 на суму 140 227,20 грн; умови оплати 100% попередня оплата, відвантажити до 31.12.2021, що підписані та скріплені печаткою позивача, підпис уповноваженої особи відповідача та відтиск печатки останнього відсутній. До зазначених специфікацій додано видаткові накладні відповідно № 3110 від 13.07.2021 на суму 18512,00 грн та № 5544 від 30.11.2021 на суму 140 227,20 грн, що підписані та скріплені печаткою позивача, підпис уповноваженої особи відповідача та відтиск печатки останнього відсутній.

Позивачем в якості доказу наявності заборгованості у відповідача у сумі 1 868 367,20 грн подано акт звірки взаєморозрахунків за період з 31.05.2021 по 01.12.2022, що підписаний та скріплений печаткою позивача, підпис уповноваженої особи відповідача та відтиск печатки останнього відсутній.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія №1304 від 13.12.2022 з вимогою сплатити заборгованість у сумі 1 868 367,20 грн. Матеріали справи не містять відповіді на претензію з боку відповідача.

На підставі п.7.2 Договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача штраф за період прострочення обов`язку з оплати поставленого товару на суму 343 902,90 грн, а також 3% річних за період прострочення платежу в сумі 99 666,63 грн та інфляційні нарахування на суму 610 493,38 грн на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України, що позивач обґрунтовує наявним у позовній заяві розрахунком.

У свою чергу відповідач заперечив проти позову, зазначивши про наявність досудового розслідування (номер кримінального провадження № 0000684; дата реєстрації провадження 16.05.2023) за фактом вчинення стосовно нього шахрайських дій позивачем. Також відповідачем зауважено про відсутність його підписів на певних видаткових накладних та ряду специфікацій. Контррозрахунку заборгованості відповідачем не надано проте заявлено про зменшення заявленої до стягнення заборгованості в частині нарахованих штрафу, відсотків річних та інфляційних нарахувань до розмірів, що відповідатиме засадам розумності та справедливості та про застосування строків позовної давності щодо стягнення штрафу, відсотків річних та інфляційних нарахувань.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, задовольнивши частково вимогу щодо стягнення основної заборгованості та похідні від них вимоги щодо стягнення штрафу, відсотків річних та інфляційних нарахувань.

При цьому, судом відхилено як необґрунтовані клопотання відповідача щодо застосування позовної давності у частині нарахування штрафу, відсотків річних та інфляційних нарахувань та клопотання щодо зменшення розміру штрафу, відсотків річних та інфляційних нарахувань.

Звернувшись з апеляційною скаргою, відповідач не погоджується з висновками суду в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат та штрафу (зазначаючи, що оплата мала бути здійснена у визначений досудовою вимогою №1304 від 13.12.2022 строк, тобто до 15.12.2022) та з висновками щодо відмови в клопотанні про зменшення вказаних сум.

Апеляційний господарський суд, розглядаючи апеляційну скаргу в межах її доводів, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до приписів ст. 689 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання Грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов`язку, що не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим бухгалтерським документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджується факт укладення сторонами у справі договору № П-349-АПР від 31.05.2021.

Водночас, відповідачем у справі не спростований факт поставки позивачем та прийняття відповідачем Товару за видатковими накладними підписаними обома сторонами договору, а саме: № 2530 від 10.06.2021 на суму 61200,00 грн, № 2533 від 14.06.2021 на суму 37638,00 грн, № 2554 від 14.06.2021 на суму 22500,00 грн, № 2531 від 25.06.2021 на суму 112500,00 грн, № 2734 від 25.06.2021 на суму 20910,00 грн, № 2563 від 15.06.2021 на суму 245 050,00 грн, № 2735 від 25.06.2021 на суму 1 209 830,00 грн.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, щодо поставки Товару за видатковими накладними № 3110 від 13.07.2021 на суму 18512,00 грн та № 5544 від 30.11.2021 на суму 140227,20 грн, які не підписані уповноваженою особою відповідача та не містять відтиску його печатки, суд вбачається за можливе погодитись з доводами позивача про отримання Товару відповідачем виходячи з наступного.

На підтвердження поставки Товару за видатковою накладною № 3110 від 13.07.2021 позивачем надано суду товарно-транспортну накладну (ТТН) № 13/07-21 від 13.07.2021, подорожній лист №б/н від 13.07.2021, видаткову накладну № 8 від 13.07.2021 на придбання цього добрива Покупцем (Позивачем) для подальшого перепродажу Відповідачу та податковою накладною № 111 від 13.07.2021 (зареєстрована відповідно до квитанції № від 28.07.2021).

Однак, судом перевірено, що в товарно-транспортній накладній (ТТН) № 13/07-21 від 13.07.2021 та подорожньому листі №б/н від 13.07.2021 в якості супровідних документів на вантаж зазначено видаткову накладну № 8 від 12.07.2021 (матеріали справи якої не містять), а видаткова накладна № 8 від 13.07.2021 на придбання аналогічного Товару позивачем та податкова накладна № 111 від 13.07.2021 (зареєстрована відповідно до квитанції № від 28.07.2021) не можуть бути розцінені судом як належні і допустимі докази факту поставки відповідачу Товару за видатковою накладною № 3110 від 13.07.2021.

Аналогічного висновку суд дійшов і щодо факту поставки Товару за видатковою накладною № 5544 від 30.11.2021 після дослідження товарно-транспортної накладної (ТТН) № 30/09-21 від 30.09.2021, подорожнього листа №б/н від 30.09.2021, видаткової накладної № 13 від 30.09.2021 та податкової накладної № 349 від 30.11.2021 (зареєстрована відповідно до квитанції № від 14.12.2021).

Відтак, з наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач не сплатив за поставлений Товар саме за наступними видатковими накладними:

№ 2530 від 10.06.2021 на суму 61200,00 грн

№ 2533 від 14.06.2021 на суму 37638,00 грн

№ 2554 від 14.06.2021 на суму 22500,00 грн

№ 2531 від 25.06.2021 на суму 112500,00 грн

№ 2734 від 25.06.2021 на суму 20910,00 грн

№ 2563 від 15.06.2021 на суму 245 050,00 грн

№ 2735 від 25.06.2021 на суму 1 209 830,00 грн.

Отже, разом за договором поставки № П-349-АПР від 31.05.2021 відповідач не сплатив за поставлений Товар загальною вартістю 1 709 628,00 грн.

Відповідно до п.5.2 Договору П-349-АПР від 31.05.2021 сторони домовились, що порядок Оплати за Товар визначається у Специфікації до цього Договору.

У специфікаціях № 1-3 до договору зазначено, що умовою оплати є 100% попередня оплата.

Судом враховано, що специфікації № 1 та №3 не підписані відповідачем, проте суд виходить з того, що відповідно до приписів ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 Цивільного кодексу України.

Як встановлено ст. 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

З урахуванням фактичних обставин справи, того, що попередню оплату товару у розмірі 100% його вартості відповідачем здійснено не було, проте товар отримано, що відображено у наявних у справі видаткових накладних та не спростовано відповідачем, суд першої інстанції правильно зауважив про те, що у відповідача наявний обов`язок сплати повну вартість товару одразу після його отримання.

Виходячи з викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача у справі заборгованості за поставлений за укладеним сторонами договором купівлі-продажу №П-349-АПР від 31.05.2021 у розмірі 1 709 628,00 грн.

При цьому, вимоги щодо стягнення заборгованості за видатковими накладними № 3110 від 13.07.2021 на суму 18512,00 грн та № 5544 від 30.11.2021 на суму 140227,20 грн задоволенню не підлягають.

Колегія суддів наголошує, що сторонами вказані обставини (висновки суду щодо стягнення суми основного боргу) на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не оспорюються.

Щодо посилань відповідача на наявність досудового розслідування (номер кримінального провадження № 0000684; дата реєстрації провадження 16.05.2023) за заявою гр. ОСОБА_1 за фактом вчинення стосовно нього шахрайських дій позивачем суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе,неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відтак, як правильно зазначив суд першої інстанції, посилання відповідача у справі на наявність досудового розслідування не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки господарський суд позбавлений повноважень здійснювати розгляд матеріалів кримінального провадження, надавати їм правову оцінку і встановлювати наявність чи відсутність в діях будь-якої особи складу кримінального правопорушення.

Щодо заявлених позивачем штрафу, 3 % річних та інфляційних нарахувань суд зазначає наступне.

Позивачем на підставі п.7.2. Договору № П-349-АПР від 31.05.2021 заявлено до стягнення з відповідача штраф за період прострочення обов`язку з оплати поставленого товару на суму 343902,90 грн, що позивач обґрунтовує наданим розрахунком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 1,2 ст. 549 Цивільного кодексу України ).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором

Оскільки сторони, укладаючи договір, погодили відповідальність відповідача у вигляді штрафу, то відповідно й вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу є правомірною та підлягає частковому задоволенню виходячи з розміру простроченої заборгованості, встановленої судом.

Судом встановлено прострочення оплати відповідачем поставленого товару за видатковими накладними № 2530 від 10.06.2021 на суму 61200,00 грн - з 10.06.2021 до 17.04.2023; № 2533 від 14.06.2021 на суму 37638,00 грн - з 14.06.2021 до 17.04.2023; № 2554 від 14.06.2021 на суму 22500,00 грн - з 14.06.2021 до 17.04.2023; № 2531 від 25.06.2021 на суму 112500,00 грн - з 01.07.2021 до 17.04.2023; № 2734 від 25.06.2021 на суму 20910,00 грн - з 25.06.2021 до 17.04.2023; № 2563 від 15.06.2021 на суму 245 050,00 грн - з 25.06.2021 до 17.04.2023; № 2735 від 25.06.2021 на суму 1 209 830,00 грн - з 25.06.2021 до 17.04.2023, а тому, здійснивши перерахунок суми штрафу з урахуванням положень ст. 232 Господарського кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення вимог позивача щодо стягнення штрафу в розмірі 314816,60 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних за період прострочення за видатковими накладними:

№ 2530 від 10.06.2021 на суму 61200,00 грн - з 10.06.2021 до 17.04.2023 в розмірі 3400,37 грн

№ 2533 від 14.06.2021 на суму 37638,00 грн - з 14.06.2021 до 17.04.2023 в розмірі 2078,86 грн

№ 2554 від 14.06.2021 на суму 22500,00 грн - з 14.06.2021 до 17.04.2023 в розмірі 1242,74 грн

№ 2531 від 25.06.2021 на суму 112500,00 грн - з 01.07.2021 до 17.04.2023 в розмірі 13192,42 грн

№ 2734 від 25.06.2021 на суму 20910,00 грн - з 25.06.2021 до 17.04.2023 в розмірі 6111,98 грн

№ 2563 від 15.06.2021 на суму 245 050,00 грн - з 25.06.2021 до 17.04.2023 в розмірі 1136,01 грн

№ 2735 від 25.06.2021 на суму 1 209 830,00 грн- з 25.06.2021 до 17.04.2023 в розмірі 65728,57 грн

№ 3110 від 13.07.2021 на суму 18512,00 грн з 13.07.2021 до 17.04.2023 в розмірі 978,34 грн

№5544 від 30.11.2021 на суму 140227,20 грн з 30.11.2021 до 17.04.2023 в розмірі 5797,34 грн, що загалом складає 99666,63 грн., а також інфляційні нарахування за аналогічні періоди за вказаними видатковими накладними, що загалом складає 610493,38 грн.

За правильним висновком суду першої інстанції, наданий позивачем розрахунок вказаних нарахувань не відповідає фактичним обставинам справи, а тому вимога про стягнення з відповідача 3% річних є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню лише в розмірі 92890,95 грн (за видатковими накладними № 2530 від 10.06.2021 на суму 61200,00 грн - з 10.06.2021 до 17.04.2023 в розмірі 3400,37 грн; № 2533 від 14.06.2021 на суму 37638,00 грн - з 14.06.2021 до 17.04.2023 в розмірі 2078,86 грн; № 2554 від 14.06.2021 на суму 22500,00 грн - з 14.06.2021 до 17.04.2023 в розмірі 1242,74 грн; № 2531 від 25.06.2021 на суму 112500,00 грн - з 01.07.2021 до 17.04.2023 в розмірі 13192,42 грн; № 2734 від 25.06.2021 на суму 20910,00 грн - з 25.06.2021 до 17.04.2023 в розмірі 6111,98 грн; № 2563 від 15.06.2021 на суму 245 050,00 грн - з 25.06.2021 до 17.04.2023 в розмірі 1136,01 грн; № 2735 від 25.06.2021 на суму 1 209 830,00 грн - з 25.06.2021 до 17.04.2023 в розмірі 65728,57 грн), а вимога про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню лише в розмірі 563337,86 грн ( за видатковими накладними № 2530 від 10.06.2021 на суму 61200,00 грн - з 10.06.2021 до 17.04.2023 в розмірі 20317,11 грн; № 2533 від 14.06.2021 на суму 37638,00 грн - з 14.06.2021 до 17.04.2023 в розмірі 12495,02 грн; № 2554 від 14.06.2021 на суму 22500,00 грн - з 14.06.2021 до 17.04.2023 в розмірі 7469,53 грн; № 2531 від 25.06.2021 на суму 112500,00 грн - з 01.07.2021 до 17.04.2023 в розмірі 80699,95 грн; № 2734 від 25.06.2021 на суму 20910,00 грн - з 25.06.2021 до 17.04.2023 в розмірі 37048,54 грн; № 2563 від 15.06.2021 на суму 245 050,00 грн - з 25.06.2021 до 17.04.2023 в розмірі 6886,09 грн; № 2735 від 25.06.2021 на суму 1 209 830,00 грн - з 25.06.2021 до 17.04.2023 в розмірі 398421,62 грн).

За викладених обставин, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника про те, що оплата товару має бути здійснена у визначений досудовою вимогою №1304 від 13.12.2022 строк, оскільки виходячи з встановлених вище обставин справи, умов договору (п. 5.2 Договору П-349-АПР від 31.05.2021 та специфікацій № 1-3 до договору) та доказів (зокрема підписаних сторонами видаткових накладних) - у відповідача наявний обов`язок сплати повну вартість товару одразу після його отримання, про що судом було уже зазначено вище.

Клопотання відповідача щодо застосування позовної давності у частині нарахування штрафу, відсотків річних та інфляційних нарахувань, судом першої інстанції відхилено за необґрунтованістю, оскільки при розрахунку штрафу, а також відсотків річних та інфляційних втрат позивачем дотримано вимог ст. 232 Господарського кодексу України, 257, 258, п.19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.

Щодо клопотання відповідача щодо зменшення розміру штрафу, відсотків річних та інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання з огляду на недоведеність відповідачем підстав, що зазначені в статті 233 Господарського кодексу України, відповідно до якої суду надано право зменшити розмір санкцій.

Скаржник вважає, що судом не було враховано, що заявлені позивачем інфляційні втрати, штраф та 3% річних становлять більше ніж половину від суми основного боргу, а відхиляючи клопотання відповідача про зменшення їх розміру судом не враховано, що район, в якому відповідач здійснює господарську діяльність був окупований, що вплинуло на можливість виконання господарських зобов`язань.

Натомість, з наведеними доводами колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідач).

Господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені та штрафу, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір пені саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховуються такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20):

- ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання);

- причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання;

- тривалість прострочення виконання;

- наслідки порушення зобов`язання для кредитора;

- поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора);

- поведінку кредитора;

- майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати);

- негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника;

- статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення);

- майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

В обгрунтування підстав для зменшення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій відповідач посилається на те, що заявлені позивачем інфляційні втрати, штраф та 3% річних становлять більше ніж половину від суми основного боргу, а відхиляючи клопотання відповідача про зменшення їх розміру судом не враховано, що район, в якому відповідач здійснює господарську діяльність був окупований, що вплинуло на можливість виконання господарських зобов`язань.

Слід зазначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами.

Досліджуючи наявність підстав для зменшення заявлених позивачем штрафних санкцій колегія суддів вважає, що відповідачем не обґрунтовано належним чином, як саме такі обставини, які виникли значно пізніше після кінцевого строку виконання зобов`язань, вплинули на спроможність відповідача виконати зобов`язання, а відповідно до усталеної судової практики, саме лише посилання на військову агресію російської федерації проти України без належного обґрунтування неможливості виконання прийнятого на себе зобов`язання з підтвердженням відповідними доказами не може визнаватися судом належними підставами для невиконання взятих на себе договірних зобов`язань.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку, що наведені відповідачем доводи в обґрунтування підстав зменшення інфляційні втрати, штраф та 3% річних - не є достатніми підставами для застосування ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України в контексті спірних правовідносин, водночас як неможливість здійснення своєї господарської діяльності - жодним чином не звільняють відповідача від виконання своїх зобов`язань за договором, враховуючи, що строк виконання таких зобов`язань виник набагато раніше за обставини, на які посилається відповідач.

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, а тому клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, про що також мотивовано зазначив суд першої інстанції.

Висновки апеляційного інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов підлягає задоволенню у частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 1709 628,00 грн, штрафу у сумі 314 816,60 грн, 3% річних у сумі 92 890,95 грн, інфляційних нарахувань у сумі 563 337,86 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.11.2023 у справі №927/560/23.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.11.2023 у справі №927/560/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Агропромислового кооперативу «Старосільський» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.11.2023 у справі №927/560/23 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Агропромислового кооперативу "Старосільський" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.11.2023 у справі №927/560/23 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 927/560/23 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.03.2024.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді М.Л. Яковлєв

С.А. Гончаров