ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/2783/23
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №6

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Колоколова С.І.,

Разюк Г.П.,

секретар судового засідання Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Калініченко С.М., за довіреністю;

від відповідача: Коган Р.В., за ордером;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ВЕЙЛ-БІЛДІНГ

на додаткове рішення Господарського суду Одеської області

від 30 листопада 2023 року (повний текст складено 11.12.2023)

у справі № 916/2783/23

за позовом: Акціонерного товариства ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ВЕЙЛ-БІЛДІНГ

про стягнення,-

суддя суду першої інстанції: Рога Н.В.,

місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 13.03.2024 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 Акціонерне товариство (АТ) «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (далі також позивач), звернувся до Господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «ВЕЙЛ-БІЛДІНГ» (далі також відповідач) про стягнення з останнього 320 115, 48 грн. заборгованості за договором підряду.

У позовній заяві АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу 30 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.11.2023 у справі №916/2783/23 (суддя Рога Н.В.) позовні вимоги Акціонерного товариства ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ВЕЙЛ-БІЛДІНГ 320 115,48 грн. задоволені повністю.

10.11.2023 АТ ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №916/2783/23 щодо стягнення з відповідача на користь позивача 30 000,00 грн., понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

ТОВ ВЕЙЛ-БІЛДІНГ заперечував проти задоволення вказаної заяви, посилаючись на відсутність доказів щодо підтвердження оплати за надані послуги адвоката та зазначаючи, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу не є розумним та співмірним, а є завищеним.

Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 30.11.2023 у справі №916/2783/23 заяву Акціонерного товариства ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ (вх. №2-1702/23 від 10.11.2023) задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ВЕЙЛ-БІЛДІНГ на користь Акціонерного товариства ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

У вказаному додатковому рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем факту надання йому правничої допомоги на суму 30 000,00 грн. та вказав , що у даному випадку витрати АТ ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ на правничу допомогу є обґрунтованими та розумними.

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції від 30.11.2023, Товариство з обмеженою відповідальністю ВЕЙЛ-БІЛДІНГ звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.11.2023 у справі №916/2783/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити Акціонерному товариству ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

Апелянт вважає, що оскаржуване додаткове рішення є необґрунтованим, при цьому апеляційна скарга повністю відтворює заперечення відповідача (вх. №41687/23 від 15.11.2023), надане в суді першої інстанції на заяву АТ ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ про ухвалення додаткового рішення.

Так, узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступних:

- АТ ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ не надано суду доказів фактичної оплати адвокатських послуг (платіжних доручень);

- суд повинен відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу з огляду на значне завищення останніх, не співмірність та необґрунтованість розміру заявлених позивачем до стягнення відповідних витрат.

Підтверджуючи свою правову позицію стосовно належних дій суду при розгляді питання щодо завищення заявленої суми правничої допомоги, апелянт звертається до правових висновків Верховного Суду, які наведені в численних рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в постановах ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, від 07.07.2021 у справі №910/12876/19; постановах ВС від 10.10.2019 у справі №909/116/19, від 07.11.2019 у справі №905/1795/18, від 08.04.2020 у справі №922/2685/19, від 18.03.2021 у справі №910/15621/19, від 24.01.2022 у справі №911/2737/17, від 12.01.2023 у справі №908/2702/21; додаткових ухвалах ВС від 21.07.2020 справі №915/1654/19, від 03.12.2021 у справі №927/237/20 та ін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ВЕЙЛ-БІЛДІНГ на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.11.2023 у справі №916/2783/23; розгляд справи призначено на 06 березня 2024 року об 11:00 год. Також встановлено АТ ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відзив не надав, однак, згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 29.02.2024 задоволено заяву представника ТОВ ВЕЙЛ-БІЛДІНГ Когана Романа Віталійовича про надання йому можливості брати участь у розгляді справи №916/2783/23 поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів через систему відеоконференцзв`язку EasyCon. Вирішено здійснювати розгляд даної справи в режимі відеоконференції.

У зв`язку з неявкою представника апелянта у судове засідання 06.03.2024, розгляд апеляційної скарги ТОВ ВЕЙЛ-БІЛДІНГ було відкладено на 13.03.2024, про що винесена відповідна ухвала суду від 06.03.2024.

13.03.2024 представники сторін, виклавши свої позиції, просили суд: представник ТОВ ВЕЙЛ-БІЛДІНГ задовольнити апеляційну скаргу та скасувати додаткове рішення суду першої інстанції, представник АТ ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ залишити оскаржуване рішення в силі.

У судовому засіданні 13.03.2024 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені додаткового рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ ВЕЙЛ-БІЛДІНГ не підлягає задоволенню, а оскаржуване додаткове рішення - зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Щодо доводів апелянта про відсутність доказів здійснення позивачем фактичної оплати адвокатських послуг.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У даному контексті судова колегія враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22.12.2018 у справі №826/856/18, згідно з якою розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Матеріали справи свідчать, що 25.09.2020 між АТ ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням (АО) ПЕРШИЙ РАДНИК (Виконавець) був укладений договір №137-ОЕМ про надання правової допомоги, відповідно до п.1.1 якого в рамках цього Договору Виконавець зобов`язується надавати Клієнтові правову допомогу за окремим письмовим або усним дорученням останнього.

01.07.2021 сторони уклади додаткову угоду №9 до Договору №137 від 25.09.2020, якою виклали Договір №137-ОЕМ про надання правової допомоги у новій редакції.

Так, сторони домовились, що рамках даного Договору Виконавець зобов`язується надавати Клієнтові правову допомогу за окремими письмовими або усним дорученням останнього (п.1.1); зміст, обсяг, вартість послуг, номер судової справи, в межах якої надається правова допомога, та судова інстанція відображається сторонами в акті наданих послуг (п.1.3); приймання-передача послуг за цим Договором здійснюється сторонами за актами наданих послуг (п.3.1); опис наданих послуг та їх загальну вартість за кожною окремою справою (розмір гонорару) відображається в акті наданих послуг (п.3.3); розмір гонорару, який має сплатити Клієнт, визначається згідно з актом наданих послуг, в якому зазначається номер справи та судова інстанція, в межах якої надавалась правова допомога (п.4.2); вартість наданих послуг (розмір гонорару) у кожній судовій справі може визначатись погодинно або у фіксованому розмірі (п.4.3); вартість наданих послуг може визначатись окремо у кожній справі та кожній судовій інстанції (в якій розглядалась справа), про що складається відповідний акт наданих послуг (п.4.4).

Додатковими угодами від 31.12.2021 №2224-ООЕ/12 та від 28.12.2022 №б/н строк дії Договору від 25.09.2020 №137-ОЕМ було продовжено до 31.12.2023.

З огляду на матеріали справи вбачається, що у межах розгляду справи №916/2783/23 представництво АТ ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ здійснювалось адвокатом АО ПЕРШИЙ РАДНИК - Сузанською Ларисою Миколаївною, яка діяла на підставі довіреності №95/2023 від 16.03.2023.

Участь адвоката у судових засіданнях, підтверджується відповідними протоколами судових засідань, які містяться у даній справі.

Усі процесуальні документи з боку позивача підписані адвокатом Сузанською Л.М.

У матеріалах справи міститься Акт надання послуг від 09.11.2023 №310 за договором про надання правової допомоги від 25.09.2020 №137-ОЕМ, відповідно до якого в рамках судової справи №916/2783/23, яка розглядалася Господарським судом Одеської області за позовом АТ ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ до ТОВ ВЕЙЛ-БІЛДІНГ про стягнення заборгованості, з боку АО ПЕРШИЙ РАДНИК було надано Клієнту - АТ ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ наступний обсяг послуг: вивчення нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, аналіз судової практики з подібних спорів 4,5 год, загальна вартість послуги 4 500,00 грн.; розробка загальної стратегії дій щодо захисту інтересів Клієнта, підготовка та систематизація, збір доказової бази 4,5 год., загальна вартість послуги 4 500,00 грн.; підготовка та подання процесуальних та інших документів правового характеру (позовна заява, заперечення на клопотання) 6 год, загальна вартість послуги 6 000,00 грн.; участь у судових засіданнях 14 год., загальна вартість послуги 14 000,00 грн.; здійснення моніторингу та відстеження процесуальних дій в рамках справи у реєстрах- 1 год, загальна вартість послуги 1 000 грн.

Фінансова вартість наданих адвокатом виконавця послуг (розмір гонорару) в складає 30 000,00 грн. (без ПДВ) (п.2 Акту).

Даний акт підписаний сторонами без зауважень та застережень і скріплений печатками обох юридичних осіб (т. 1 а.с. 131), отже, сторонами погоджено вартість послуг адвоката в розмірі 30 000,00 грн. та підтверджена вказана вартість матеріалами справи, що є підставою для її розподілу за правилами господарського процесуального законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частинами 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) судом встановлюється розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Тобто, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/996/18 і така позиція Верховного Суду є сталою.

Отже, положеннями чинного законодавства передбачена можливість розподілу витрат на професійну правничу допомогу за результатом розгляду справи навіть без доказів їх фактичної сплати, у разі належного підтвердження обсягу наданих послуг, і висновків Верховного Суду, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу, обов`язковим є наявність документу, що підтверджує фактичну сплату заявником отриманої правової допомоги, немає.

Тобто, навіть за умови фактичної несплати витрат на правничу допомогу та/або адвокатської винагороди на момент винесення рішення, відповідні стягнення все одно може бути покладено на опонентів у справі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивачем надано належні докази в підтвердження його витрат на оплату послуг адвоката у даній справі.

Зворотного апелянтом не доведено. Водночас, численні постанови Верховного Суду, до яких, у тому числі звертається представник ТОВ ВЕЙЛ-БІЛДІНГ в апеляційній скарзі, підкреслюють висновок стосовно того, що документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, є документальним підтвердженням витрат на правову допомогу.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що відображена інформація у вищезазначеному Акті наданих послуг щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг), відповідає документам та інформації, що містяться у матеріалах судової справи.

При цьому, доводи відповідача щодо недоведеності позивачем заявлених витрат судова колегія оцінює критично, оскільки таке твердження спростовані дослідженими матеріалами справи.

Проаналізувавши вказані докази, судова колегія вважає, що обсяг та вартість виконаних робіт адвокатом відповідає умовам укладеного між Клієнтом та Об`єднанням Договору про надання правової допомоги та додаткових угод до нього, розмір витрат на професійну правничу допомогу узгоджується з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, які зазначені позивачем при зверненні з позовною заявою, з огляду на що, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що надані позивачем докази є достатніми для підтвердження фактичного понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу по даній справі.

Щодо посилання апелянта на завищення позивачем розміру витрат на правничу допомогу, його не співмірність та необґрунтованість.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, в силу приписів наведених вище норм ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони, щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Наведена правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України таке клопотання заявляється, у разі недотримання, на думку заявника, вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 11.09.2020 у справі №922/3724/19.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Така позиція застосована у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №910/4881/18.

Отже, виходячи зі змісту наведених положень ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Судова колегія звертає увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Наведена правова позиція викладена у постанові ОП КГС у складі ВС від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 та додатковій постанові Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19.

У контексті наведеного судова колегія звертає увагу на те, що зазначаючи про не співмірність заявленої до стягнення суми судових витрат, апелянт взагалі не наводить будь-яких обґрунтувань або підстав, з яких він виходить, стверджуючи про таке (зокрема, апелянтом не вказано ні про порівняння наданих послуг зі складністю даної справи; обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт; на про можливе включення до Акту робіт адвоката, які не вимагались за розумними вимогами до ведення справи тощо).

Будь-яких доказів на підтвердження своєї позиції апелянтом також суду не надано.

Водночас, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідач навіть не заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, як то встановлено положеннями ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, а наполягає на відмові у стягненні останніх з ТОВ ВЕЙЛ-БІЛДІНГ, що не узгоджується з вимогами приписів чинного господарського процесуального законодавства.

Отже, визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлені критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, згідно наведеній нормі, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії) бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями ч.ч. 6, 7 та 9 ст. 129 цього Кодексу.

Такі дії суду у кожному конкретному випадку реалізуються на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд і ухвалює рішення в цій частині (постанова КГС ВС від 27.02.2024 у справі №910/6416/22).

У даному випадку судова колегія вважає, що належних доказів або обґрунтувань, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката у справі, відповідачем не надано.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що у саме поведінка відповідача щодо порушення зобов`язань за договором підряду змусило АТ ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ звернутись до Адвокатського об`єднання за правовою допомогою та, відповідно, понести спірні витрати, у зв`язку з подальшим зверненням до господарського суду за захистом порушеного права.

Таким чином, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги ТОВ ВЕЙЛ-БІЛДІНГ стосовно захищеності наданої позивачу правової допомоги з огляду на те, що наведені доводи відповідача є лише припущеннями останнього, що трактуються на власну користь.

Саме лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2020 року у справі №910/5410/19.

Колегія суддів зауважує, що наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на переоцінку цих доказів.

Отже, суд першої інстанції, розподіляючи витрати за послуги адвоката, прийшов правильного висновку, що наявні в матеріалах справи договір про надання правових послуг та акт приймання-передачі наданих послуг із зазначенням конкретного переліку послуг, які надано, та їх вартості, є підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у заявленому розмірі, адже, ураховуючи предмет та підстави позовних вимог у справі, виходячи з характеру спірних правовідносин, приймаючи до уваги виконаний у даній справі адвокатом обсяг робіт, вбачається, що розмір заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн. є доведений та документально обґрунтований порівняно зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг та їх обсягом, а також відповідає критеріям реальності та розумної необхідності таких витрат.

У даному контексті судова колегія вказує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо).

Отже, аргументи апелянта про необґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції під час апеляційного перегляду останнього не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.11.2023 у справі №916/2783/23 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, у зв`язку з чим воно залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ВЕЙЛ-БІЛДІНГ залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 30.11.2023 у справі №916/2783/23 залишити без змін.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках та у строк, що визначені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений та підписаний 14.03.2024.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Разюк Г.П.