номер провадження справи 16/2/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 Справа № 908/129/22(908/2605/23)

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Юлдашева Олексія Олексійовича, розглянувши матеріали справи № 908/129/22(908/2605/23) за позовною заявою

позивача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Запорізька кондитерська фабрика" (69063, м.Запоріжжя, вул.Святого Миколая, 7, ), скорочена назва - ПрАТ "ЗКФ"

про стягнення 113 820,30 грн

в межах справи № 908/129/22 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Запорізька кондитерська фабрика" (69063, м.Запоріжжя, вул.Святого Миколая, 7, )

розпорядник майна-арбітражний керуючий Саланська Ілона Любомирівна (69001, м.Запоріжжя, бул. Шевченка, 10-а, оф. 2)

За участю (найменування сторін та інших осіб, що беруть участь у справі):

Представник відповідачаПшевлодська О.В.

Представник позивачаГаліченко Б.В.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою від 31.01.2022 у справі № 908/129/22 Господарський суд Запорізької області відкрив провадження у справі про банкрутство боржника - Приватного акціонерного товариства "Запорізька кондитерська фабрика" ().

Постановою від 11.05.2023 у справі № 908/129/22 суд визнав боржника - Приватне акціонерне товариство "Запорізька кондитерська фабрика" банкрутом, відкрив ліквідаційну процедуру, ліквідатором у справі призначив арбітражного керуючого Саланську Ілону Любомирівну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №1553 від 17.07.2013).

17.08.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 про стягнення з ПрАТ "ЗКФ" 113 820,30 грн, з яких: 90 197,67 грн заборгованості із заробітної плати та 23 622,63 грн компенсації у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати. Крім того, позивач просив стягнути з ПрАТ "ЗКФ" 4000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

За результатами автоматизованого розподілу, згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.08.2023 розгляд позову визначено судді Ніколаєнку Р.А., у провадженні якого перебуває справа №908/129/22 про банкрутство ПрАТ "ЗКФ".

Ухвалою від 22.08.2023 суд прийняв позовну заяву ОСОБА_1 (справа №908/2605/23) до розгляду в межах справи №908/129/22 про банкрутство ПрАТ "ЗКФ"; відкрив провадження з розгляду заяви; розглядати позовну заяву ухвалив в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства. Розгляд справи по суті ухвалив розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

07.09.2023 на адресу електронної пошти суду, із застосуванням кваліфікованого електронного підпису, від ліквідатора ПрАТ "ЗКФ" надійшли заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (вих.№02-01/908/129/22-137 від 06.09.2023). В обґрунтування заперечень ліквідатор послалася на те, що після ознайомлення з позовною заявою та доданими до неї документами, враховуючи заявлені позивачем вимоги, доцільною є необхідність дослідження саме в судовому засіданні викладених у позовній заяві обставин. Зокрема, як вказано в позові, з 10.09.2019 позивач обіймав посаду т.в.о. генерального директора ПрАТ "ЗКФ" і заборгованість із невиплаченої заробітної плати, яка заявлена позивачем до стягнення, утворилась за період з січня по березень 2022, коли саме позивач обіймав означену посаду і, як керівник, був відповідальним за виплату заробітної плати працівникам ПрАТ "ЗКФ". До позовної заяви позивачем додані довідки про нараховану заробітну плату за період січень-березень 2022, проте вони підписані самим же позивачем. З метою повного та всебічного встановлення обставин даної справи, ліквідатор вважає, що справа має бути розглянута за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 15.09.2023, задовольнивши клопотання ліквідатора, суд ухвалив розглядати справу №908/129/22(908/2605/23) за правилами загального позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства; підготовче засідання призначив на 11.10.2023 о 10.00.

05.10.2023 на адресу електронної пошти суду, із застосуванням кваліфікованого електронного підпису, від відповідача надійшов відзив на позову заяву (вих.б/н від 04.10.2023) з наведеними запереченнями проти задоволення позовних вимог. До матеріалів відзиву надано докази направлення його на адреси електронної пошти представника позивача.

У подальшому, 09.10.2023 відповідачем на адресу електронної пошти суду, із застосуванням кваліфікованого електронного підпису представника, надійшла заява (вих.б/н від 09.10.2023) про долучення до матеріалів справи доказів направлення відзиву на позовну заяву на електронну адресу ліквідатора ПрАТ "ЗКФ".

10.10.2023 через підсистему "Електрониий суд" ЄСІТС суд отримав від позивача клопотання (вих.б/н від 09.10.2023), в якому він просить встановити для нього строк для подання відповіді на відзив у справі - по 24.10.2023 включно; розгляд справи відкласти. Клопотання обґрунтовано тим, що 09.10.2023 на адресу електронної пошти представника позивача надійшов відзив на позовну заяву у справі (від представника відповідача). Враховуючи необхідність підготування позивачем своїх міркувань, аргументів та відповідних доказів, він просить надати додатковий час для підготовки відповіді на відзив, і, як наслідок, відкласти засідання суду.

За підсумками засідання 11.10.2023 суд постановив ухвалу, якою продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів; підготовче засідання у справі №908/129/22 (908/2605/23) відклав на 14.11.2023 о 12.20; встановив позивачу строк для надання відповіді на відзив - по 24.10.2023 включно, з одночасним надсиланням (наданням) відповіді на відзив як суду, так і відповідачу та ліквідатору ПрАТ "ЗКФ", з представленням суду відповідних доказів на підтвердження відправки.

24.10.2023 суд отримав від позивача відповідь на відзив (вих.б/н від 24.10.2023) з копіями підтверджуючих документів.

06.11.2023 на адресу електронної пошти суду, скріплені кваліфікованим електронним підписом представника, від позивача суд отримав заперечення на відповідь на відзив (вих.б/н від 06.11.2023).

08.11.2023 на адресу електронної пошти суду від ліквідатора ПрАТ "ЗКФ" суд отримав клопотання, скріплене кваліфікованим електронним підписом, вих.№02-01/908/129/22-149 від 08.11.2023, про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

14.11.2023, до початку судового засідання цього дня, суд отримав від позивача пояснення (вих.б/н від 14.11.2023) з проханням про долучення додаткових доказів у справі.

В засіданні 14.11.2023 представник позивача надав суду заяву про збільшення позовних вимог (сформована у підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС 12.11.2023), згідно якої просив задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача:

- заборгованість із заробітної плати за січень-березень 2022 в розмірі 113 820,30 грн, з яких: 90197,67 грн - нарахована, але не виплачена заробітна плата; 23 622,63 грн - компенсація у зв`язку із порушенням термінів виплати заробітної плати;

- заборгованість із заробітної плати за січень-березень 2022 в розмірі 12 851,72 грн, з яких: 9 986,29 грн - ненарахована та невиплачена заробітна плата; 2 865,43 грн - компенсація у зв`язку із з порушенням термінів виплати заробітної плати;

- судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

За наслідками засідання 14.11.2023 суд відклав підготовче засідання до 28.11.2023, 15.00.

На це засідання від ліквідатора ПрАТ" ЗКФ" надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог (вих.№ 02-01/908/129/22-160 від 23.11.2023), згідно з яким відповідач не визнає збільшені позовні вимоги.

В засіданні 28.11.2023 суд оголосив перерву до 05.12.2023, 15.00 (без винесення ухвали).

В засіданні 05.12.2023 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог (б/н від 05.12.2023), відповідно до якої в порядку п.2 ч.2 ст.46 ГПК України зменшив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача 90197,67 грн заборгованості із заробітної плати та 23 622,63 грн компенсації у зв`язку із порушенням термінів її виплати, виключивши зі складових позовних вимог суму 9986,29 грн ненарахованої та невиплаченої заробітної плати за січень - березень 2022 року та суму 2865,43 грн компенсації у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Ухвалою від 05.12.2023 суд закрив підготовче провадження з розгляду в межах справи № 908/129/22 про банкрутство ПрАТ "Запорізька кондитерська фабрика" справи № 908/129/22 (908/2605/23) за позовом ОСОБА_1 про стягнення з ПрАТ "ЗКФ" 90 197,67 грн заборгованості із заробітної плати та 23 622,63 грн компенсації у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати та призначити справу до судового розгляду по суті.

Судове засідання з розгляду справи по суті суд призначив на 14.12.2023, 15.00.

Засідання відбулось у відсутність учасників, у зв`язку з чим фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу згідно ч.3 ст.222 ГПК України не здійснювалось.

Ухвалою від 14.12.2023 суд відклав судове засідання на 20.12.2023, 12-00.

Крім того, за результатами апеляційного перегляду постановою Центрального апеляційного господарського суду від 07.12.2023 апеляційну скаргу Компанії "ZKF s.r.o." на постанову Господарського суду Запорізької області від 11.05.2023 у справі № 908/129/22 задоволено. Постанову Господарського суду Запорізької області від 11.05.2023 у справі №908/129/22 скасовано. Справу № 908/129/22 передано для продовження розгляду до Господарського суду Запорізької області на стадію розпорядження майном боржника.

Шляхом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №908/129/22 визначено до розгляду судді Юлдашеву О.О.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.01.2024, справу №908/129/22(908/2605/23) розподілено судді Юлдашеву О.О.

Ухвалою суду від 19.01.2024 (суддя Юлдашев О.О.) прийнято матеріали справи № 908/129/22(908/2605/23) для розгляду спору по суті в межах справи № 908/129/23 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Запорізька кондитерська фабрика". Судове засідання призначено на 13.02.2024р. об 11-00.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надав усні пояснення по спараві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, надавши усні пояснення, аналогічні тим, які викладені у відзиві, просить відмовити в позові.

У судовому засіданні 13.02.2024 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд установив наступне.

10.09.2019 ОСОБА_1 призначено тимчасово виконуючим обов`язки Генерального директора ПрАТ «ЗКФ», що підтверджується Наказом ПрАТ «ЗКФ» про призначення тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора № 65 від 10.09.2019 року; Протоколом засідання Наглядової ради ПрАТ «ЗКФ» № 65 від 09.09.2019 року.

01.03.2022 ОСОБА_1 звільнено з посади тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора за власним бажанням (ст. 38 КЗпП), що підтверджується: Наказом № 21-к -000001561 від 01.03.2022 про припинення трудового договору (контракту); Трудовою книжкою ОСОБА_1 (у т.ч. щодо трудових відносин з ПрАТ «ЗКФ»); Державною реєстрацією змін до відомостей про керівника юридичної особи на підставі документів, поданих ПрАТ «ЗКФ» (номер 056000050 від 17.05.2022), розширеним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань щодо ПрАТ «ЗКФ» номер 2 від 13.08.2023 року.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до Довідок ПрАТ «ЗКФ» № ЗКФ00000022 від 02.03.2022 та № 23 від 02.03.2022 року, розрахункових листів за січень-березень 2022, даних бухгалтерського обліку за оборотно-сальдовою відомістю ПрАТ ЗКФ по рахунку 66 за 2022, що видані ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , станом на 02.03.2022 року заборгованість підприємства по невиплаченій йому заробітній платі становить 90 197,67 грн.

Заборгованість по заробітній платі 90 197,67 грн. ОСОБА_1 залишилась невиплченою.

Статтею 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна -особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, права та законні інтереси позивача можуть бути захищені у передбачений ними спосіб, а також іншими способами, передбаченими законом. Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений частиною 2 статті 16 ЦК України та статтею 20 ГК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

24.02.2022 в Україні введено воєнний стан. В Указі Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні зазначається: У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановляю: 1. Ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово продовжувався та наразі триває.

Торгово-промислова палата України (ТПП) повідомила про засвідчення факту настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 24 лютого 2022 року.

Так, згідно з листом ТПП від 28.08.2022 № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі статетй 14 та 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Тобто, роботодавець повинен дотримуватися вимог законодавства щодо оплати праці та вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. У випадку порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, роботодавець повинен довести, що це порушення сталося саме внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Якщо вищезгадані обставини не доведено - роботодавець несе відповідальність згідно з законодавством.

Нарахована та невиплачена ОСОБА_1 заробітна плата з урахуванням утримань ПДФО та військового збору становить 112 046,80 грн. у т.ч.: - за січень 2022 року нараховано 31 839,17 грн, утримано 6 208,64 грн, до виплати 25 630,53 грн.; - за лютий 2022 року нараховано 34 111,80 грн, утримано 6 651,80 грн, до виплати 27 460,00 грн.; за березень 2022 року нараховано 46 095,83 грн, утримано 8 988,69 грн, до виплати 37 107,14 грн.

Всього заробітна плата до виплати 90 197,67 грн., що підтверджується розрахунковими листками ОСОБА_1 (табельний номер 1561 ПрАТ «ЗКФ») за січень-березень 2022 року.

Згідно статті 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового договору.

Згідно статті 97 КЗпПУ та статті 15, статті 24 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку; своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їхньої черговості.

Згідно статті 115 КЗпПУ та статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 115 КЗпПУ.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається: основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно п. 2.2. та пп. 2.2.8 розділу 2. «Фонд оплати праці» Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Державного комітета статистики України, суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплат відносяться до фонду додаткової заробітної плати, який включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-111 (далі - Закон №2050-111) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За змістом статті 2 Закону №2050-111, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Приписами статей 3, 4 Закону №2050-111 обумовлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно з пунктом 1 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок №159) його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку №159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Положеннями пункту 3 Порядку №159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: - пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); - соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 у справі №1540/3742/18 зазначено, що аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що положення Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не ставлять у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку.

Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

З урахуванням вищевикладеного, сума компенсації у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати за січень 2022р., лютий 2022р., березень 2022р. станом на дату подання позову до суду становить 23 622,63 грн. (розрахунок в матеріалах справи).

Отже, позовні вимоги є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Заперечення відповідача спростовуються вищевикладеним.

Крім того, до суду 20.12.2023 представником позивача подано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом для надання правничої допомоги.

Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Таким чином, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якими відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Так, частиною 8 статті 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в загальній сумі 19 000,00 грн. підтверджуються наступними документальними доказами:

1. Договором № 09/08-1 про надання правничої (правової) допомоги від 09.08.2023 року;

2. Додатковою угодою №1 від 09.08.2023 року;

3. Актами приймання-передачі послуг від 14.08.2023, 24.10.2023, 16.11.2023, 28.11.2023, 20.12.2023;

4. Рахунками № 14/08-1 від 14.08.2023, №20/10 від 24.10.2023, №13/11 від 16.11.2023, №28/11 від 28.11.2023, №05/12 від 05.12.2023;

5. Платіжними інструкціями № ПН86205 від 14.08.2023 року, № @2PL041842 від 24.10.2023, № @2PL281427 від 16.11.2023, № @2PL424270 від 18.12.2023, № @2PL422625 від 18.12.2023.

Вартість послуг адвоката є співмірною зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, зокрема часом, витраченим на написання позовної заяви з усіма долученими до неї додатками, участі судових засіданнях, та значенням справи для Позивача.

Таким чином, загальні витрати Позивача, пов`язані з розглядом даної судової справи склали 19 000,00 грн.

Копії вказаних вище документів додані до заяви та залучені судом до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До заяви додано детальний опис наданих адвокатом Галіченко Б.В. послуг та їх вартість.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 13.12.2018р. у справі № 816/2096/17, від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18, від 09.07.2019р. у справі № 923/726/18, від 26.02.2020 у справі № 910/14371/18, згідно з якою від учасника, справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 29 жовтня 2020 року (справа №686/5064/20), від 5 березня 2021 року (справа № 200/10801/19-а), від 16 березня 2021 року (справа № 520/12065/19) та інших, згідно з якими відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічний висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Позивачем подано належні докази, на підставі яких суд може встановити обсяг наданих Позивачу послуг професійної правничої допомоги та їх вартість.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

За змістом статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Крім того, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, за подання до господарського суду позовної заяви:

- майнового характеру розмір судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»);

- немайнового характеру розмір судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», зокрема, у 2023 році встановлено з 1 січня прожитковий мінімум для працездатних осіб 2 684,00грн (станом на час звернення позивача до суду).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати…

Таким чином, позивач звільняється від сплати судового збору в частині зазначених вимог.

Згідно із ч. 2 ст. 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

За таких обставин, сума судового збору за відповідною вимогою позивача становить 1 707,30 грн. Але оскільки вимога майнового характеру не може становити менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то сума судового збору складає 2 684,00 грн.

Відтак, відповідач повинен сплатити в дохід Державного бюджету України 2 684,00 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 9 Кодексу України з процедур банкрутств, ст. ст. 46, 74, 80, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Запорізька кондитерська фабрика" (69063, м.Запоріжжя, вул.Святого Миколая, 7, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заборгованість по заробітній платі за січень-березень 2022 року у розмірі 113 820 (сто тринадцять тисяч вісімсот двадцять) грн. 30 коп, з яких: 90 197 (дев`яносто тисяч сто дев`яносто сім) грн. 67 коп. заробітної плати та 23 622 (двадцять три тисячі шістсот двадцять дві) грн. 63 коп. компенсації, 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Запорізька кондитерська фабрика" (69063, м.Запоріжжя, вул.Святого Миколая, 7, ) на користь Державного бюджету України 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

4. Видати накази.

У зв`язку із введенням із 05 год. 30 хв. 24.02.22 воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24.02.22 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" через військову агресію Російської Федерації проти України … ухвалу складено 15.03.2024.

Суддя О.О. Юлдашев

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.