РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.03.2024Справа № 910/19097/23
За позовом Приватного підприємства «АЛЬФАПРОММЕТ»

до Приватного акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод»

про стягнення 942 168,65 грн

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «АЛЬФАПРОММЕТ» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 942 168,65 грн, з яких: 930 063, 43 грн основний борг, 11 909, 45 грн інфляційні втрати та 195, 77 грн 0,1% річних.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 526, 655, 712 Цивільного кодексу України та ст. 193, 265 Господарського кодексу України, мотивовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договорами поставки № 37/02/23 від 06.02.2023, № 194/05/23 від 10.05.2023 та № 247/08/23 від 15.08.2023, в частині повної та своєчасної оплати отриманої продукції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

25.12.2023 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі. Справу визнано малозначною та постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

25.01.2024 від представника позивача на виконання вимог ухвали, надійшла довідка про рух коштів між позивачем та відповідачем, а також письмове підтвердження що ціна позову не змінилась.

29.01.2024 від представника позивача, для долучення до матеріалів справи надійшов детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 27.12.2023, яка відповідно до повідомлення про доставку електронного листа ухвала суду про відкриття провадження від 27.12.2023 була отримана Приватним акціонерним товариством «Київський електровагоноремонтний завод» - 27.12.2023 17:51 год.

Частиною 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Згідно з абз. 2 ч. 6 цієї статті, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Беручи до уваги наведене вище та відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання) за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

06.02.2023 між позивачем (надалі - постачальник) та відповідачем (надалі - замовник) укладено договір поставки № 37/02/23 (надалі - договір № 37/02/23), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, технічні характеристики (креслення, науково-технічні документи), марка й кількість якої вказується в специфікації (додаток № 1 до даного договору), яка є невід`ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Згідно з п. 1.2. договору № 37/02/23, найменування продукції: за кодом ДК 021:2015 - 44210000-5 конструкції та їх частини.

Відповідно до п. 4.5. договору № 37/02/23, загальна сума даного договору складає 950 000, 00 грн, крім того ПДВ 20% - 190 000, 00 грн, а разом становить 1 140 000, 00 грн.

Специфікацією № 1 до договору № 37/02/23 (додаток № 1) сторони погодили найменування, кількість, ціну за одиницю, суму товару, умови оплати та поставки.

Так, відповідно до вказаної вище специфікації, сторони погодили, що поставляються: профіля для бандажних кілець 18*10*11 (12) мм в кількості 5 000 т, ціною без ПДВ - 190 000, 00 грн, сумою без ПДВ - 950 000, 00 грн, разом з ПДВ 20 % - 1 140 000, 00 грн.

Умови оплати за цією ж специфікацією: протягом 10 банківських днів.

Дана специфікація підписана та скріплена печатками з обох сторін без зауважень та заперечень.

Крім цього, 10.05.2023 між позивачем (надалі - постачальник) та відповідачем (надалі - замовник) укладено договір поставки № 194/05/23 (надалі - договір № 194/05/23), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, технічні характеристики (креслення, науково-технічні документи), марка й кількість якої вказується в специфікації (додаток № 1 до даного договору), яка є невід`ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Згідно з п. 1.2. договору № 194/05/23, найменування продукції: за кодом ДК 021:2015 - магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби.

Відповідно до п. 4.5. договору № 194/05/23, загальна сума даного договору складає 3 342 158, 80 грн, крім того ПДВ 20% - 668 431, 76 грн, а разом становить 4 010 590, 56 грн.

Специфікацією № 1 до договору № 194/05/23 (додаток № 1) сторони погодили найменування, кількість, ціну за одиницю, суму товару, умови оплати та поставки.

Так, відповідно до вказаної вище специфікації, сторони погодили, що поставляються:

- труба сталева безшовна холоднодеформована О 63х11 мм в кількості 1, 40 т, ціною без ПДВ - 89 583, 00 грн, сумою без ПДВ - 125 416, 20 грн;

- труба сталева безшовна холоднодеформована О 42х4мм в кількості 24, 50 т, ціною без ПДВ - 87 500, 00 грн, сумою без ПДВ - 2 143 750, 00 грн;

- труба сталева безшовна холоднодеформована О 27х3.2 мм в кількості 11,10 т, ціною без ПДВ - 96 666, 00 грн, сумою без ПДВ - 1 072 992, 00 грн.

Разом з ПДВ 20 % - 4 010 590, 56 грн.

Умови оплати за цією ж специфікацією: протягом 10 банківських днів.

Дана специфікація підписана та скріплена печатками з обох сторін без зауважень та заперечень.

Також 15.08.2023 між позивачем (надалі - постачальник) та відповідачем (надалі - замовник) укладено договір поставки № 247/08/23 (надалі - договір № 247/08/23), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, технічні характеристики (креслення, науково-технічні документи), марка й кількість якої вказується в специфікації (додаток № 1 до даного договору), яка є невід`ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Згідно з п. 1.2. договору № 247/08/23, найменування продукції: за кодом ДК 021:2015 - 14620000-3 сплави.

Відповідно до п. 4.5. договору № 247/08/23, загальна сума даного договору складає 242 950, 00 грн, крім того ПДВ 20% - 48 590, 00 грн, а разом становить 291 540, 00 грн.

Специфікацією № 1 до договору № 247/08/23 (додаток № 1) сторони погодили найменування, кількість, ціну за одиницю, суму товару, умови оплати та поставки.

Так, відповідно до вказаної вище специфікації, сторони погодили, що поставляються:

- шестигранник 32 ст.40Х (нагартований) в кількості 2, 00 т, ціною без ПДВ - 91 900, 00 грн, сумою без ПДВ - 183 800, 00 грн;

- шестигранник 32 ст.45Х (нагартований) в кількості 0, 65 т, ціною без ПДВ - 91 900, 00 грн, сумою без ПДВ - 59 150, 00 грн.

Разом з ПДВ 20 % - 291 540, 00 грн.

Умови оплати за цією ж специфікацією: протягом 10 банківських днів.

Дана специфікація підписана та скріплена печатками з обох сторін без зауважень та заперечень.

Проаналізувавши зміст зазначених договорів поставки, суд прийшов до висновку, що наступні пункти вказаних вище договорів є аналогічними та дублюють один одного.

Ціна визначається даним договором і приймається сторонами: в національній валюті України - гривні, на умовах поставки DPP представнику замовника (вантажоодержувачу), пункт призначення - склад замовника за адресою: м. Київ, вул. Ползунова (перейменована на вул. Січеславську), буд. 2 (п. 4.1. договорів).

Пунктом 4.2. договорів сторони визначили, що ціна продукції, узгоджена у специфікації (додаток № 1 до даного договору), включає: вартість продукції, тари, всі податки і збори, передбачені чинним законодавством, транспортні витрати постачальника згідно п. 5.1.

Згідно з п. 5.2. договорів поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії договору, виключно на підставі заявки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника на прийом продукції.

Датою передачі у власність (поставки) продукції, вважається дата отримання замовником цієї продукції, з належно оформленими товаросупровідними документами (п. 5.6. договорів).

Пунктом 6.1. договорів сторони погодили, що оплата за кожну партію поставленої продукції по даному договору проводиться замовником по факту поставки продукції протягом 10 (десяти) банківських днів з дня підписання видаткової накладної, акту приймання-передачі продукції, у відповідності з рахунком-фактурою на дану партію, обумовлену згідно п. 5.2., але не раніше реєстрації постачальником податкової/их накладної/их в системі електронного адміністрування податку на додану вартість (для платників ПДВ).

Якщо постачальник не зареєстрував, не своєчасно зареєстрував або зареєстрував з помилками податкову/і накладну/і, незалежно від причин такої не реєстрації, несвоєчасної реєстрації чи реєстрації податкової/их накладної/их з помилками, строк оплати за отриману замовником продукцію починає свій перебіг з дня реєстрації постачальником податкової/их накладної/их в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстрації коректної податкової/их накладної/их. В такому випадку замовник має право притримати оплату/и постачальнику до дати фактичної реєстрації податкової/их накладної/их в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстрації коректної податкової/их накладної/их.

Відповідно до п. 6.2. договорів датою оплати вважається дата відправлення коштів замовником за банківськими реквізитам постачальника, які вказані у цьому договорі.

Продукція приймається замовником відповідно до специфікації та товаросупровідних документів (п. 7.1. договорів).

Згідно з п. 10.7. договорів, сторони відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановили, що розмір відповідальності замовника за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0, 1 % річних за кожний рік від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 15.5. договорів, термін дії договору встановлюється з моменту його підписання до 31.12.2023 року, а в разі наявності потреби замовника, яка підтверджена відповідним повідомленням та заявкою, направленими на адресу постачальника, та діє до повного виконання.

Так, на виконання умов договору № 37/02/23, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 223 896, 00 грн з ПДВ 20 %, що підтверджується накладною № АЛ-92 від 31.08.2023, яка підписана з обох сторін без зауважень та заперечень.

Також 31.08.2023 позивачем було виписано рахунок № АЛ-101 за товаром, зазначеним в специфікації № 1 до договору № 37/02/23 (додаток № 1) на загальну суму 223 896, 00 грн.

13.09.2023 позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податкову накладну від 31.08.2023 на суму 223 896, 00 грн за № .

На виконання умов договору № 194/05/23, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 414 627, 43 грн, що підтверджується:

- товарно-транспортною накладною № АЛ-97 від 13.09.2023 на суму 225 750, 00 грн та рахунком № АЛ-106 від 13.09.2023 за товаром, зазначеним в специфікації № 1 (додаток № 1 до договору № 194/05/23) на суму 225 750, 00 грн;

- видатковою накладною і товарно-транспортною накладною № АЛ-99 від 18.09.2023 на суму 188 877, 43 грн та рахунком № АЛ-109 від 18.09.2023 за товаром, зазначеним в специфікації № 1 (додаток № 1 до договору № 194/05/23) на суму 188 877, 43 грн.

Вказані видаткові та товарно-транспортні накладні підписані з обох сторін без зауважень та заперечень.

Позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних 28.09.2023 зареєстровано податкову накладну від 13.09.2023 на суму 225 750, 00 грн за № та 18.10.2023 -податкову накладну від 18.09.2023 на суму 188 877, 43 грн за № .

На виконання умов договору № 247/08/23, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 291 540, 00 грн, що підтверджується:

- видатковою накладною № АЛ-78 від 16.08.2023 на суму 32 760, 00 грн та рахунком № АЛ-85 від 16.08.2023 за товаром, зазначеним в специфікації № 1 (додаток № 1 до договору № 247/08/23) на суму 32 760, 00 грн;

- видатковою накладною і товарно-транспортною накладною № АЛ-98 від 13.09.2023 на суму 258 780, 00 грн та рахунком № АЛ-107 від 13.09.2023 за товаром, зазначеним в специфікації № 1 до договору № 247/08/23 (додаток № 1) на загальну суму 258 780, 00 грн.

Вказані видаткові та товарно-транспортні накладні підписані з обох сторін без зауважень та заперечень.

Позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних 13.09.2023 зареєстровано податкову накладну від 16.08.2023 на суму 32 760, 00 грн за № та 28.09.2023 - податкову накладну від 13.09.2023 на суму 258 780, 00 грн за № .

Всього за вказаним вище договорами позивачем було поставлено відповідачу товар загальною вартістю 930 063, 43 грн.

У свою чергу, відповідачем не було оплачено отриманий товар.

17.11.2023 позивач звернувся до відповідача з претензією № 1 від 16.11.2023, в якій просив погасити заборгованість у сумі 930 063, 43 грн протягом 3 банківських днів, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскального чеку від 17.11.2023 та опису вкладення в цінний лист № 551 АТ «Укрпошта».

Відповіді на зазначену вище претензію матеріали справи не містять.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договорами поставки № 37/02/23, № 194/05/23 та № 247/08/23 в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 930 063, 43 грн основного боргу, 11 909, 45 грн інфляційних втрат та 195, 77 грн 0,1% річних.

Укладені між сторонами договори № 37/02/23, № 194/05/23 та № 247/08/23 за своєю правовою природою є договорами поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказані договори є підставою для виникнення в його сторін прав та обов`язків: майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

На підставі укладених між сторонами договорів в позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти такий товар у обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

Як слідує із матеріалів справи, позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 930 063, 43 грн (223 896, 00 грн (за договором № 37/02/23) + (225 750, 00 грн + 188 877, 43 грн (за договором № 194/05/23) + (32 760, 00 грн + 258 780, 00 грн (за договором № 247/08/23), що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними, наявними в матеріалах справи.

Суд зазначає, що вказані видаткові та товарно-транспортні накладні підписані з боку відповідача без зауважень та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Розділом VI договорів сторони погодили порядок здійснення оплати.

Так, відповідно до п. 6.1. договорів сторони погодили, що оплата за кожну партію поставленої продукції по даному договору проводиться замовником по факту поставки продукції протягом 10 (десяти) банківських днів з дня підписання видаткової накладної, акту приймання-передачі продукції, у відповідності з рахунком-фактурою на дану партію, обумовлену згідно п. 5.2., але не раніше реєстрації постачальником податкової накладної в системі електронного адміністрування податку на додану вартість (для платників ПДВ).

Якщо постачальник не зареєстрував, не своєчасно зареєстрував або зареєстрував з помилками податкову/і накладну/і, незалежно від причин такої не реєстрації, несвоєчасної реєстрації чи реєстрації податкової/их накладної/их з помилками, строк оплати за отриману замовником продукцію починає свій перебіг з дня реєстрації постачальником податкової/их накладної/их в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстрації коректної податкової/их накладної/их. В такому випадку замовник має право притримати оплату/и постачальнику до дати фактичної реєстрації податкової/их накладної/их в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстрації коректної податкової/их накладної/их.

Відповідно до п. 6.2. вказаних договорів, датою оплати вважається дата відправлення коштів замовником за банківськими реквізитам постачальника, які вказані у цьому договорі.

Специфікаціїєю № 1 (додаток № 1 до договорів № 37/02/23, № 194/05/23 та № 247/08/23) сторони погодили умови оплати товару: 10 банківських днів.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом:

- за видатковою накладною № АЛ-92 від 31.08.2023 на суму 223 896, 00 грн (10-ий банківський день припадає на 14.09.2023), з урахуванням дати реєстрації податкової накладної за № , а саме 13.09.2023, відповідач повинен був оплатити товар до 14.09.2023;

- за товарно-транспортною накладною № АЛ-97 від 13.09.2023 на суму 225 750, 00 грн (10-й банківський день припадає на 27.09.2023), з урахуванням дати реєстрації податкової накладної за № - 28.09.2023, відповідач повинен був оплатити товар до 28.09.2023;

- за видатковою накладною та товарно-транспортною накладною № АЛ-99 від 18.09.2023 на суму 188 877, 43 грн (10-й банківський день припадає на 02.10.2023), з урахуванням дати реєстрації податкової накладної за № - 18.10.2023, відповідач повинен був оплатити товар до 18.10.2023;

- за видатковою накладною № АЛ-78 від 16.08.2023 на суму 32 760, 00 грн (10-й банківський день припадає на 30.08.2023), з урахуванням дати реєстрації податкової накладної за № - 13.09.2023, відповідач повинен був оплатити товар до 13.09.2023;

- за видатковою накладною та товарно-транспортною накладною № АЛ-98 від 13.09.2023 на суму 258 780, 00 грн (10-й банківський день припадає на 27.09.2023), з урахуванням дати реєстрації податкової накладної за № - 28.09.2023, відповідач повинен був оплатити товар до 28.09.2023.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості за договорами поставки № 37/02/23, № 194/05/23 та № 247/08/23 за поставлений товар у загальному розмірі 930 063, 43 грн, доказів її погашення, в тому числі в строки встановлені в договорах матеріали справи не містять. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення суми основної заборгованості.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 195, 77 грн 0,1% річних за загальний період з 15.09.2023 по 14.12.2023 та 11 909, 45 грн інфляційних втрат за загальний період з вересня по листопад 2023 року.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Згідно з п. 10.7. договорів № 37/02/23, № 194/05/23 та № 247/08/23 сторони відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановили, що розмір відповідальності замовника за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором становить 0, 1 % річних за кожний рік від простроченої суми грошових зобов`язань за цим договором.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 0,1 % річних у розмірі 195, 77 грн за загальний період з 15.09.2023 по 14.12.2023, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також перевіривши розрахунок інфляційних втрат наданий позивачем за загальний період з вересня по листопад 2023 року в розмірі 11 909, 45 грн, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених сум не надав.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 930 063, 43 грн основного боргу, 11 909, 45 грн інфляційних втрат та 195, 77 грн 0,1% річних.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Також позивач просить стягнути з відповідача витрати за надану правничу допомогу в сумі 14 000, 00 грн.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У даному випадку на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в сумі 14 000, 00 грн, позивач надав: копію договору про надання правничої допомоги № 192 від 13.12.2023 із встановленням фіксованої суми за надання послуг у розмірі 14 000, 00 грн, який укладений між Приватним акціонерним товариством «Київський електровагоноремонтний завод» та адвокатом Нерушом Олександром Васильовичем та підписаний електронними підписами сторін, копію ордеру серії АЕ № 1247478 від 14.12.2023, свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю на ім`я адвоката Неруша Олександра Васильовича та платіжну інструкцію № 2379 від 26.01.2024 на суму 14 000, 00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України ).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Таку правову позицію, щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Судом враховано, що відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі, клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу не заявлялось.

На підставі викладеного, враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного надання послуг на підставі договору про надання правової допомоги, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правову допомогу в розмірі 14 000, 00 грн є обґрунтованими.

На підставі викладеного та керуючись ст. 86, 129, 232-234, 240, 250-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод» (03049, місто Київ, вулиця Ползунова, будинок 2, ідентифікаційний код 00480247) на користь Приватного підприємства «АЛЬФАПРОММЕТ» (49024, місто Дніпро, вулиця Григорія Грабянки, будинок 1, квартира 1, ідентифікаційний код 41436345) 930 063 (дев`ятсот тридцять тисяч шістдесят три) грн 43 коп. основного боргу, 11 909 (одинадцять тисяч дев`ятсот дев`ять) грн 45 коп. інфляційних втрат, 195 (сто дев`яносто п`ять) грн 77 коп. 0,1% річних, 14 000 (чотирнадцять тисяч) 00 коп. витрат на правничу допомогу та 11 306 (одинадцять тисяч триста шість) грн 02 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А. Карабань