ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" березня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/5095/23

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Павловій О.В.,

розглянувши справу № 916/5095/23

за позовом Акціонерного товариства «Херсонгаз» (73036, м. Херсон, вул. Поповича, 3; )

до відповідача: Комунального некомерційного підприємства «ХЕРСОНСЬКА ОБЛАСНА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ» Херсонської обласної ради (73000, Херсонська область, місто Херсон, проспект Ушакова, будинок 67; )

про стягнення 396 753,80 грн;

представники сторін:

від позивача Гейко О.В. (в режимі відеоконференції),

від відповідача не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство «Херсонгаз», звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства «ХЕРСОНСЬКА ОБЛАСНА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ» Херсонської обласної ради про стягнення 396 753,80 грн, з яких: 281 099,54 грн основного боргу, 97 930,19 грн інфляційних втрат, 17 724,07 грн 3% річних.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за типовим договором розподілу природного газу в частині повної та своєчасної оплати послуг з розподілу природного газу за період з січня 2022 р. по грудень 2022 р.

Ухвалою від 27.11.2023 позовну заяву (вх. № 5671/23 від 20.11.2023) Акціонерного товариства «Херсонгаз» залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали шляхом надання до суду: обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення суми основної заборгованості; зазначення грошової одиниці, в якій вимірюються інфляційні втрати, заявлені до стягнення з відповідача.

08.12.2023 до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків.

Ухвалою від 14.12.2023 позовну заяву (вх. № 5671/23 від 20.11.2023) Акціонерного товариства «Херсонгаз» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/5095/23, яку з урахуванням клопотання позивача вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 15.01.2024, запропоновано сторонам подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки для їх подачі до суду.

15.12.2023 року до суду надійшла заява представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка ухвалою від 26.12.2023 була задоволена.

Протокольною ухвалою від 15.01.2024 судове засідання відкладено на 07.02.2024.

07.02.2024 судове засідання було перервано у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одесі та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою від 07.02.2024 повідомлено сторін про те, що судове засідання відбудеться 04.03.2024.

У судовому засіданні, яке відбулось 04.03.2024, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин, або без повідомлення причин неявки.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

04.03.2024 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.02.2022 між Акціонерним товариством «Херсонгаз» та Комунальним некомерційним підприємством «ХЕРСОНСЬКА ОБЛАСНА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ» Херсонської обласної ради укладено типовий договір розподілу природного газу № 1-23Б, який є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Умови цього Договору містяться на сайті АТ «Херсонгаз» (URL: https://gaz.kherson.ua/), однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем).

Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У відповідності з умовами Договору вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Як пояснив позивач, протягом строку дії Договору (під час фактичної окупації та після деокупації міста Херсон) Товариство не припиняло свою господарську діяльність та належним чином виконувало свої зобов`язання відповідно до умов укладеного Договору, оскільки саме по собі місце розташування об`єктів газоспоживання Споживача на території, що була тимчасово окупована, жодним чином не вплинуло на щомісячне забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи. Винятком став лише період з 24.09.2022 по 15.11.2022, протягом якого ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» не здійснювало передачу обсягів природного газу до газорозподільних мереж АТ «Херсонгаз», на підставі чого нарахування плати за послуги розподілу природного газу за вказаний період споживачам не здійснювалося.

У матеріалах справи наявні акти наданих послуг розподілу природного газу, які підписані позивачем та відповідачем та скріплені печатками контрагентів, а саме:

- Акт № 284-23-4ТХГ від 31.01.2022 за січень 2022 р. на суму 65 882,65 грн;

- Акт № 285-23-4ТХГ від 28.02.2022 за лютий 2022 р. на суму 65 882,65 грн;

- Акт № 286-23-4ТХГ від 31.03.2022 за березень 2022 р. на суму 65 882,65 грн;

- Акт № 287-23-4ТХГ від 30.04.2022 за квітень 2022 р. на суму 65 882,65 грн;

- Акт № 288-23-4ТХГ від 31.05.2022 за травень 2022 р. на суму 65 882,65 грн;

- Акт № 289-23-4ТХГ від 30.06.2022 за червень 2022 р. на суму 65 882,65 грн;

- Акт № 290-23-4ТХГ від 31.07.2022 за липень 2022 р. на суму 65 882,65 грн;

- Акт № 291-23-4ТХГ від 31.08.2022 за серпень 2022 р. на суму 65 882,65 грн;

- Акт № 292-23-4ТХГ від 30.09.2022 за вересень 2022 р. на суму 50 510,26 грн;

- Акт № 295-23-4ТХГ від 31.12.2022 за грудень 2022 р. на суму 65 882,65 грн;

- Акт № б/н від 31.12.2022 (коригуючий) за листопад 2022 р. на суму 32 941,33 грн.

Досліджені судом акти підписані сторонами без зауважень та застережень.

Відповідно до умов типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

З аналізу представленого позивачем розрахунку суми основного боргу суд з`ясував, що відповідач 31.12.2022 здійснив часткову сплату заборгованості на загальну суму 395 295,90 грн.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 281 099,54 грн основного боргу за послуги розподілу природного газу в період з січня 2022 р. по грудень 2022 р., а також 97 930,19 грн інфляційних втрат та 17 724,07 грн 3% річних, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зазначені положення кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановлені договором.

Положеннями ст. 526 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 ГК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В процесі дослідження матеріалів справи суд встановив, що позивач належним чином виконав свої договірні зобов`язання та з січня 2022 р. по грудень 2022 р. надав відповідачу послуги розподілу природного газу на загальну суму 676 395,44 грн, в той час як відповідач, неналежним чином виконуючи свої зобов`язання, оплату послуг розподілу здійснив лише частково на суму 395 295,90 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 281 099,54 грн основного боргу підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та доведеними. При цьому, під час розгляду справи відповідач наявність спірної заборгованості не спростував, доказів її сплати до суду не надав.

Стосовно вимог позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши запропонований позивачем розрахунок 97 930,19 грн інфляційних втрат, 17 724,07 грн 3% річних, суд вважає його правильним та обґрунтованим, у зв`язку з чим позовні вимоги у названій частині підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідним, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд також зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічну правову позицію викладено у Постанові ВС від 18.01.2021 по справі №915/646/18.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Стаття 129 ГПК України передбачає покладання судових витрат на відповідача у разі задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства «Херсонгаз» (73036, м. Херсон, вул. Поповича, 3; ) до Комунального некомерційного підприємства «ХЕРСОНСЬКА ОБЛАСНА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ» Херсонської обласної ради (73000, Херсонська область, місто Херсон, проспект Ушакова, будинок 67; ) про стягнення 396 753,80 грн задовольнити.

2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «ХЕРСОНСЬКА ОБЛАСНА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ» Херсонської обласної ради (73000, Херсонська область, місто Херсон, проспект Ушакова, будинок 67; ) на користь Акціонерного товариства «Херсонгаз» (73036, м. Херсон, вул. Поповича, 3; ) 281 099,54 грн основного боргу, 97 930,19 грн інфляційних втрат, 17 724,07 грн 3% річних, 4 761,05 грн витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 04 березня 2024 р. У зв`язку з перебуванням судді Волкова Р.В. на лікарняному з 07.03.2024 по 11.03.2024, повний текст рішення складено та підписано 12 березня 2024 р.

Суддя Р.В. Волков