УХВАЛА

18 березня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/13004/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Вронська Г. О., Студенець В. І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Національної поліції України

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Пукаса А. Ю.

від 01.11.2023 та

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Коробенко Г. П., Козир Т. П., Кравчука Г. А.

від 08.02.2024

за позовом Національної поліції України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік"

про стягнення 1 240 878,66 грн,

ВСТАНОВИВ:

Національна поліція України звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" про стягнення 86 572,93 грн пені та 1 154 305,73 грн штрафу за невиконання зобов`язань за договором № 152НП від 25.05.2022 про закупівлю форменого одягу (костюм (куртка, брюки) утеплений темно-синього кольору).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 у справі № 910/13004/23 позов Національної поліції України задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" на користь Національної поліції України штрафні санкції у сумі 124 087,87 грн та судовий збір у розмірі 18 613,18 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою від 08.02.2024 Північний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 у справі № 910/13004/23.

06 березня 2024 року Національна поліція України звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2024 у справі № 910/13004/23.

11 березня 2024 року до Суду надійшла заява, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Мік" заперечує проти відкриття касаційного провадження у справі № 910/13004/23 за касаційною скаргою Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2024, оскільки скаржником не обґрунтовано наявність випадків для касаційного оскарження судових рішень у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши касаційну скаргу Національної поліції України, врахувавши заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік", Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно із частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 7 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Пунктом 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 684,00 грн.

Предметом спору у цій справі є стягнення 1 240 878,66 грн, що менше, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на дату подання позову (1 342 000,00 грн).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Отже, Верховному Суду надано право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у статті 287 Господарського процесуального кодексу України, що узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

В касаційній скарзі Національна поліція України зазначає, що справа має виняткове значення для учасника, який подає касаційну скаргу (підпункт "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України). Посилаючись на статті 1, 3, 12, 23, 24 Закону України "Про Національну поліцію", скаржник зауважує, що здійснює покладені на нього повноваження щодо забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки, а також бере учать в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану, тощо. Укладаючи договір із Товариством з обмеженою відповідальністю "Мік", Національна поліція України мала обґрунтовані очікування з приводу отримання у повному обсязі товару, що дозволило б забезпечити належне виконання поліцейськими покладених на них завдань, а невиконання у повному обсязі зобов`язання щодо виготовлення та поставки форменого одягу нівелювало можливість своєчасної реалізації зазначених цілей; у зв`язку із непоставкою товару Національна поліція України не мала можливості забезпечити проведення нової закупівлі у стислі строки та відповідно забезпечити поліцейських форменим одягом згідно із нормами належності. Скаржник вважає безпідставним зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, що фактично є повним звільненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік" від відповідальності, а отже факт порушення зобов`язання не отримав відповідної реакції у вигляді справедливого застосування до порушника заходів господарсько-правової відповідальності.

Розглянувши доводи Національної поліції України стосовно того, що справа має виняткове значення для учасника, який подає касаційну скаргу, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не містить переконливих аргументів, які б свідчили про її виняткове значення, оскільки зазначення скаржником таких обставин має загальний характер, позаяк будь-яким чином ніж посиланням на незаконність та несправедливість оскаржуваних судових рішень, не обґрунтоване. Проте незгода з ухваленими рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок їх прийняття, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судових рішень не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом. Суд також зауважує, що право суду вирішувати питання про зменшення розміру неустойки, встановленої договором, закріплено законодавчо. Виходячи з положень статей 549, 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду і суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, зводяться до викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" [рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57)].

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що скаржник не навів обґрунтованих доводів, що справа має виняткове значення для нього як учасника, отже Національною поліцією України не дотримано умову допуску справи, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, до касаційного оскарження, передбачену підпунктом "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням того, що касаційна скарга подана на судові рішення у справі, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та відсутність підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 910/13004/23 за касаційною скаргою Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2024 згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вона подана на судові рішенні, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/13004/23 за касаційною скаргою Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2024.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді Г. О. Вронська

В. І. Студенець