ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"20" березня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/5569/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 108277,92 грн заборгованості,

зазначає наступне:

Акціонерне товариство АКЦЕНТ-БАНК (далі АТ АКЦЕНТ-БАНК, Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , Відповідач) 108277,92 грн заборгованості, з яких 80773,30 грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 12814,62 грн загального залишку заборгованості за процентами, 8690,00 грн загального залишку заборгованості за винагородою, 1000,00 грн штрафу (фіксована складова) та 5000,00 грн (зміна складова), у зв`язку із порушенням взятих на себе за укладеним 23.09.2020 р. кредитним договором № 20.57. зобов`язань в частині своєчасного та остаточного повернення наданих коштів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2023 р. позовній заяві АТ АКЦЕНТ-БАНК присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 916/5569/23 та визначено суддю Господарського суду Одеської області Гута С.Ф. для її розгляду.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Верховною Радою України Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який в подальшому відповідними затвердженими Верховною Радою України Указами Президента України було продовжено.

Згідно розпорядження Верховного Суду від 18.03.2022 р. №11/0/9-22 відповідно до частини 7 статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Херсонської області на Господарський суд Одеської області.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.12.2023 р. прийнято позовну заяву АТ АКЦЕНТ-БАНК до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до сформованої автоматизованою системою діловодства Господарського суду Одеської області довідки 26.12.2023 р. до електронного кабінету АТ АКЦЕНТ-БАНК доставлено ухвалу про відкриття провадження у справі.

Враховуючи те, що адресою місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 визначено м. Херсон, господарським судом з метою додаткового повідомлення про судове провадження розміщено оголошення на офіційному сайті судової влади України.

Надіслані ФОП ОСОБА_1 на зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу копія ухвали про відкриття провадження у справі повернулась до господарського суду неврученою із відміткою поштової установи про відсутність адресата.

Розгляд справи відбувався поза межами строку, встановленого частиною 1 статті 248 ГПК України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, враховуючи те, що адресою місцезнаходження Відповідача є місто Херсон.

Приписам частини 13 статті 8 ГПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пункт ж 2 частини 6 передбачає, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Виходячи зі змісту статей 120,242 ГПК, пунктів 11,17,99,116,117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.11.2021 р. у справі № 908/1724/19, від 14.08.2020 р. у справі № 904/2584/19 та від 13.01.2020 р. у справі № 910/22873/17.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 р. у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 р. у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 р. у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 р. у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 р. у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 р. у справі № 916/1178/20, від 07.09.2022 р. у справі № 910/10569/21).

Окрім того, у відповідності до приписів пункту 76 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270 із змінами, для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України Про поштовий зв`язок, цих Правил. Ухвала Господарського суду Одеської області про відкриття провадження у справі надсилались на адресу ФОП ОСОБА_1 зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте отримання її Відповідачем знаходиться поза межами контролю суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кузнецов та інші проти Російської Федерації зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Проніна проти України), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зазначав, що відсутнє порушення, якщо відповідач у цивільній справі відсутній, при цьому його не було знайдено за адресою, яку надали позивачі, а місце його перебування неможливо було встановити, незважаючи на зусилля національних органів влади, зокрема, розміщення оголошень у газетах та подання запитів до поліції (рішення у справі "Нун`єш Діаш проти Португалії" від 10.04.2003 р.).

Додатково, у даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

В ході розгляду даної справи Господарським судом Одеської області, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Письмового відзиву від ФОП ОСОБА_1 до Господарського суду Одеської області як і інших клопотань або заяв не надходило у зв`язку з чим у відповідності до частини 4 статті 13 та частини 9 статті 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так само жодна із сторін не зверталась із клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні із повідомленням сторін.

Дослідивши надані докази, суд встановив:

23.09.2020 р. між АТ АКЦЕНТ-БАНК (Банк) та ФОП ОСОБА_1 (Позичальник) укладено кредитний договір № 20.57. (Договір), умовами розділ «А» якого передбачено, що вид кредиту строковий кредит (пункт А1); ліміт цього Договору у розмірі 100000,00 (сто тисяч гривень нуль копійок) в тому числі на наступні цілі: у розмірі 100000,00 (сто тисяч гривень нуль копійок): на фінансування поточної діяльності (пункт А2); термін повернення кредиту 22.09.2022 р. Позичальник здійснює погашення Кредиту та процентами щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та в строки згідно з Графіком платежів (Додаток N 1 цього Договору) (пункт А3); рахунок для обслуговування кредиту: НОМЕР_1 (в гривнях), отримувач: АТ "А-Банк" (пункт А4); за користування кредитом Позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 33,90% річних (пункт А6); нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої Договором. При цьому день видачі та день повернення Кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів факт/360) (пункт А8); Позичальник щомісячно сплачує Банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% від суми зазначеного у п.А.2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати (пункт А10).

Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Позичальнику кредит у вигляді згідно з п.А.1 цього Договору, з лімітом та на цілі, зазначені у п. А.2 цього Договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2 цього Договору, в обмін на зобов`язання Позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим Договором терміни. Строковий кредит (кредит) надається Банком у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника з подальшим перерахуванням за цільовим призначенням (пункт 1.1).

Термін повернення кредиту зазначений у п. А.3 цього Договору (пункт 1.2).

Банк зобов`язується надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підставі розрахункових документів Позичальника на цілі, відмінні від платежів на сплату судових витрат, у межах суми, обумовленої п. 1.1 цього Договору, а також за умови виконання Позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.1, 2.2.12 цього Договору.

Для отримання кредиту Позичальник зобов`язується не пізніше дата отримання кредиту, що планується, надати до Банку попередню вимогу в довільній формі із зазначенням суми кредиту та терміну його надання.

Зобов`язання з видачі кредиту згідно з умовами цього Договору виникають у Банку зі дня надання Позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум у порядку, передбаченому п.2.4.2 та з урахуванням п.1.1 цього Договору. Зобов`язання з видачі кредиту на сплату судових витрат та/або інших платежів виникають у Банку у випадку непред`явлення Позичальником документів, підтверджуючих сплату судових витрат, та/або інших платежів за рахунок інших джерел (пункт 2.1.2).

За користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п.п.1.2, 2.2.3,2.2.14,2.3.2,2.4.1 цього Договору Позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначеному у п.А.6 цього Договору. У випадку встановлення Банком у порядку, передбаченому п. 2.3.12 цього Договору, зменшеної процентної ставки, умови цього пункту вважаються скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки (пункт 4.1).

Сплата процентів за користування кредитом, передбачених п.п.4.1,4.2 цього Договору, здійснюється згідно до п.А.8 цього Договору (пункт 4.3).

Позичальник сплачує Банку винагороду за кредитне обслуговування згідно з п.А.10 цього Договору (пункт 4.5).

Розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щоденно з дати списання коштів з позичкового рахунку до майбутньої дати сплати процентів та/або за період, який починається з попередньої дати сплати процентів до поточної дати сплати процентів. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту на суму залишку заборгованості по кредиту (пункт 4.10).

Нарахування процентів та комісій здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів на рік. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування процентів, не враховується (пункт 4.11).

У випадку порушення Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених п.п.2.2.7,2.2.8,2.2.11,7.1 цього Договору, Позичальник сплачує Банку за кожен випадок порушення штраф у розмірі 2 % від і отриманого кредиту. Сплата штрафу здійснюється у гривні (пункт 5.2).

Терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим Договором встановлюються Сторонами тривалістю 5 років (пункт 5.7).

У випадку порушення Позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення Банку до судових органів Позичальник сплачує Банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000,00 гривень + від суми встановленого у п.А.2 цього Договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплаті за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (пункт 5.8).

Цей Договір вважається укладеним з моменту підписання його Сторонами (пункт 6.1).

Договір підписано представниками сторін.

Між АТ АКЦЕНТ-БАНК як Банком та ФОП ОСОБА_1 як Позичальником підписано Додаток № 1 до Договору (Графік погашення), яким встановлено, розмір та порядок сплати коштів за користування кредитними коштами, встановлено, що протягом жовтня 2020 р. серпня 2022 р. ФОП ОСОБА_1 має сплачувати Банку не пізніше 23 числа кожного місяця по 6606,23 грн, при цьому до 22.09.2022 р. має сплатити 6606,29 грн.

23.09.2020 р. АТ АКЦЕНТ-БАНК перераховано ФОП ОСОБА_1 100000,00 грн відповідно до меморіального ордеру № TR.15355677.24277.64999 із призначенням платежу «видача кредиту згідно договору № 20.57. від 23.09.2020».

10.03.2021 р. між АТ АКЦЕНТ-БАНК як Банком та ФОП ОСОБА_1 як Позичальником укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, якою змінено пункт А3 Договору, виклавши його в новій редакції: «Термін повернення кредити 22 жовтня 2022 р.».

Додатком № 1 до Додаткової угоди № 1 визначено новій Графік погашення, яким встановлено, розмір та порядок сплати коштів за користування кредитними коштами, встановлено, що до 23.03.2021 р. ФОП ОСОБА_1 має сплатити Банку 6642,30 грн, протягом квітня 2021 р. вересня 2022 р. до 23 числа кожного місяця по 6599,29 грн, при цьому до 22.10.2022 р. має сплатити 6574,22 грн.

30.04.2021 р. між АТ АКЦЕНТ-БАНК як Банком та ФОП ОСОБА_1 як Позичальником укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, якою змінено пункт А3 Договору, виклавши його в новій редакції: «Термін повернення кредити 22 грудня 2022 р.».

Додатком № 1 до Додаткової угоди № 2 визначено новій Графік погашення, яким встановлено, розмір та порядок сплати коштів за користування кредитними коштами, встановлено, що протягом червня 2021 р. листопада 2022 р. ФОП ОСОБА_1 має сплачувати Банку не пізніше 23 числа кожного місяця по 6603,34 грн, при цьому до 22.12.2022 р. має сплатити 6471,81 грн.

Відповідно до представленого АТ АКЦЕНТ-БАНК розрахунку заборгованості ФОП ОСОБА_1 , у зв`язку із неналежним виконанням Позичальником взятих на себе обов`язків із повернення кредитних коштів, утворилась заборгованість, розмір якої станом на 19.11.2023 складає 102277,92 грн заборгованості, з яких 80773,30 грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 12814,62 грн загального залишку заборгованості за процентами, 8690,00 грн загального залишку заборгованості за винагородою. При цьому із представленого розрахунку вбачається, що останнім днем нарахування визначено 22.12.2022 р., у той же час ФОП ОСОБА_1 останній платіж у розмірі 3000,00 грн здійснено 01.02.2022 р.

Дослідивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:

У відповідності до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правочин, різновидом якого є договори основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 статті 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Приписами статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Приписами статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В свою чергу, частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в частинах 1 та 7 статті 193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Приписами статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, зазначає, що між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких є письмовий кредитний Договір від 23.09.2023 р. № 20.57..

Як зазначено в описовій частині рішення відповідно до меморіального ордеру від 23.09.2020 р. № TR.15355677.24277.64999 АТ АКЦЕНТ-БАНК перераховано ФОП ОСОБА_1 100000,00 грн із призначенням платежу «видача кредиту згідно договору № 20.57. від 23.09.2020».

Як вбачається з наданого АТ АКЦЕНТ-БАНК до матеріалів справи розрахунку заборгованості, ФОП ОСОБА_1 прийняті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів в обумовлені графіком строки за вказаним договором не виконувала, при цьому умовами укладеного кредитного Договору передбачено, що строк повернення кредиту 22.12.2022 р.

У той же час, ФОП ОСОБА_1 доказів, які б підтверджували повне погашення заборгованості суми наданого кредиту за укладеним Договором до суду не надано, у зв`язку з чим суд доходить висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з Відповідача 80773,30 грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Згідно із частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Приписами частин 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до пункту А.6 Договору за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 33,90 % річних.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено неналежне виконання Відповідачем грошового зобов`язання по поверненню тіла кредиту, господарський суд вважає, що ФОП ОСОБА_1 має сплатити АТ АКЦЕНТ-БАНК 12814,62 грн загального залишку заборгованості за процентами, розрахунок яких вважається судом арифметично правильним.

Згідно із пунктом А.10 Договору Позичальник щомісячно сплачує Банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% від суми зазначеного у п.А.2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Перевіривши заявлений Позивачем до стягнення розмір винагороди в розмірі 8690,00 грн, суд дійшов висновку про його правильність та обґрунтованість, що має наслідком задоволення заявлених АТ АКЦЕНТ-БАНК позовних вимог до ФОП ОСОБА_1 у зазначеній частині.

Стосовно заявлених АТ АКЦЕНТ-БАНК 1000,00 грн штрафу (фіксована складова) та 5000,00 грн (зміна складова) господарський суд зазначає наступне.

Умовами пункту 5.8 Договору передбачено, що у випадку порушення Позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення Банку до судових органів Позичальник сплачує Банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000,00 гривень + від суми встановленого у п.А.2 цього Договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплаті за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Поряд із цим, Законом України від 16.06.2020 р. № 691-20 доповнено «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 15, який передбачає, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Окрім того, Законом України від 15.03.2022 р. № 2120-IX доповнено «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відтак, господарський суд доходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь АТ АКЦЕНТ-БАНК 1000,00 грн штрафу (фіксована складова) та 5000,00 грн (зміна складова).

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Приписи статті 79 ГПК України встановлюють, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1-3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

У рішенні від 03.01.2018 р. Віктор Назаренко проти України (Заява № 18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції справедливого судового розгляду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Вони вимагають справедливого балансу між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (рішення у справі Беер проти Австрії (Beer v. Austria), заява № 30428/96, пункти 17,18, від 06 лютого 2001 року).

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, враховуючи те, що розмір судового збору на переконання господарського суду не може бути меншим ніж, встановлений Законом України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст.13,20,73,74,76,86,129,165,232,233,237,238,240,241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 108277,92 грн заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, Код ) 80773/вісімдесят тисяч сімсот сімдесят три/грн 30 коп. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 12814/дванадцять тисяч вісімсот чотирнадцять/грн 62 коп. загального залишку заборгованості за процентами, 8690/вісім тисяч шістсот дев`яносто/грн 00 коп. загального залишку заборгованості за винагородою та 2684/дві тисячі шістсот вісімдесят чотири/грн 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Наказ видати в порядку статті 327 ГПК України.

Повний текст складено 20 березня 2024 р.

Суддя С.Ф. Гут