ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/154/24

Господарський суд Рівненської області у складі головуючий суддя Торчинюк В.Г., при секретарі судового засідання Гупалюк О.О. розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕС"

до відповідача: Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення в сумі 638 999 грн 28 коп.

Сторони не забезпечили явку уповноважених представників.

Описова частина:

13 лютого 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕР" звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" відокремлений підрозділ "Рівненська АЕС" про стягнення заборгованості в сумі 638 999 грн 28 коп.

15 лютого 2024 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/154/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕР" до відповідача Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" відокремлений підрозділ "Рівненська АЕС" про стягнення заборгованості в сумі 638 999 грн 28 коп. Визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 12 березня 2024 року.

04 березня 2024 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній визнав позов, просив суд повернути позивачу із Державного бюджету України 50 відсотків сплаченого судового збору на підставі статті 130 ГПК України, також повідомив про реорганізацію відповідача (перетворення).

06 березня 2024 року через електронний суд від позивача надійшла заява про заміну сторони у справі її правонаступником, в якій останній просить суд замінити відповідача на Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція".

Щодо вказаної заяви слід вказати на наступне.

Згідно статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Як свідчать матеріали справи, зокрема з витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відбулася зміна організаційно-правової форми Відповідача 11 січня .2024 року, що також підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15 січня 2024 року.

Отже, відбулося припинення Відповідача - Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" шляхом його реорганізації - перетворення на Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція".

Тому, суд заміняє відповідача у зв`язку із перетворенням.

06 березня 2024 року через електронний суд від позивача надійшла заява в якій останній просить суд провести розгляд справи без участі уповноваженого представника.

11 березня 2024 року через відділ канцелярії від позивача надійшли дві заяви, про заміну сторони у справі правонаступником та заяву про розгляд справи без участі, що по своїй суті є ідентичними заявам поданими через електронний суд, про які зазначалося судом вище.

У судове засідання 15 березня 2024 року позивач та відповідач не забезпечили явку уповноважених не забезпечив явку уповноважених представників, хоча про дату, місце та час судового засідання належним чином повідомлений.

Частиною 1 статті 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що положення ст. 81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції та подання доказів. .

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав сторін на своєчасне вирішення спору, суд вважає за можливе ухвалити рішення в цій справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Мотивувальна частина:

21 червня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕС" (надалі "Постачальник") та ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (надалі "Замовник"), від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", був укладений Договір поставки № 53-122-01-23-13600 (надалі Договір, а.с. 4 - 6).

Відповідно до пункту 1.1. договору, Позивач взяв не себе зобов`язання поставити і передати у власність "Замовника" продукцію, а "Замовник", в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток № 1 до даного Договору, а.с. 7).

Оплата продукції, відповідно до пункту 6.1. Договору, здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії" за умови реєстрації Постачальником належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Відповідно до пункту 3.1. Договору Сторонами погоджено, що продукція поставляється в період по 30 листопада 2023 року. Строк поставки продукції по даному договору вказаний у специфікації №1 (додаток №1 до даного Договору) та визначається кількістю календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі". Продукція поставляється Постачальником на умовах DDP згідно "Інкотермс-2010".

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов Договору поставки № 53-122-01-23-13600 від 21 червня 2023 року Позивач здійснив відвантаження товару Відповідачу згідно видаткових накладних:

- згідно видаткової накладної № Е-1743 від 20 жовтня 2023 року на суму 557 890, 92 грн (а.с. 21).

- згідно видаткової накладної № Е-1743/1 від 31 жовтня 2023 року на суму 81 108, 36 грн (а.с. 22).

Ярлик на придатну продукцію № Я-6-631-22 було оформлено 22 листопада 2023 року.

Отже, з урахуванням положень Договору, а саме пункту 6.1, фактична оплата за поставку товару повинна була здійснитися у строк до 06 січня 2024 року.

Як свідчать матеріали справи, станом на 09 лютого 2024 року оплата за поставлений товар в сумі 638 999,28 грн. проведена не була, доказів протилежного відповідачем до матеріалів справи не долучено.

Також, судом враховано, що у відзиві на позовну заяву відповідачем визнано суму заборгованості в повному обсязі в сумі 638 999,28 грн.

Судом встановлено, на момент розгляду справи Відповідач не виконав зобов`язання за договором перед Позивачем щодо оплати за товар на суму 638 999,28 грн., відтак саме в такій сумі становить заборгованість відповідача перед позивачем.

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються постачання товару/продукції за договором поставки. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає порушеними свої права в частині своєчасної оплати отриманого відповідачем товару.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Частиною 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Згідно з нормами статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 525 ЦК України, та частини 6 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як було встановлено вище, на момент звернення позивача до відповідача з даним позовом до суду, за останнім рахується заборгованість в сумі 638 999,28 грн., саме така заборгованість підтверджена матеріалами справи та визнана відповідачем у відзиві на позовну заяву в повному обсязі.

Враховуючи, що відповідач в порушення вимог ЦК України та ГК України взяті на себе зобов`язання не виконав, за поставлений товар своєчасно не розрахувався, відтак позов щодо в частині стягнення 638 999,28 грн. боргу є доведений та обґрунтований.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вказане суд задовольняє позов та стягує з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕР" суми основного боргу 638 999, 28 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору в розмірі 9 584 грн 99 коп. Також викладено прохання судові витрати покласти на відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 та п.1 ч.4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву відповідач визнав суму основного боргу за відповідними договорами та просив суд, в порядку ч. 1 ст. 130 ГПК України, вирішити питання щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову.

В силу ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічні норми містить ч. 1 ст. 130 ГПК України, а саме, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Сума судового збору за стягнення основної суми боргу в розмірі 638 999 грн 28 коп., за визнані позовні вимоги становить 9 584 грн 99 коп.

Отже, 50 відсотків судового збору визнаних відповідачем позовних вимог, становить 4 792 грн 49 коп. підлягає поверненню з Державного бюджету України для позивача у відповідності до статті 130 ГПК України.

Суд роз`яснює позивачу, що сума судового збору в сумі 4 792 грн 49 коп., може бути повернена останньому на підставі відповідного клопотання, решта судового збору в розмірі 4 792 грн 49 коп. підлягає стягненню з відповідача.

У зв`язку із задоволенням позову, та враховуючи, що в результаті неправильних дій відповідача, який не сплатив відповідачу обумовлені договором кошти у встановлений строк, що призвело до необхідності позивачу звертатись до суду та нести додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір в сумі 4 792 грн 49 коп. покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якої діє філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (Адреса: 34400, м. Вараш, Рівненська обл., Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕС" (, 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 8, оф. 199) 638 999 (шістсот тридцять вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 28 коп. суму основного боргу та 4 792 (чотири тисячі сімсот дев`яносто дві) грн 50 коп. понесені судові витрати.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 18 березня 2024 року.

Суддя Вадим Торчинюк