ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" лютого 2024 р.м. Одеса Справа № 916/4345/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання: Степанюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Осташевської Людмили Миколаївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про стягнення 67173,77 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: Малаховська Ю.В., діє на підставі довіреності

від відповідача: не з`явився

Суть спору: Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 67173,77 грн., з яких: 62357,85 грн. заборгованості з орендної плати та 4815,92 грн. пені.

Позовні вимоги ДКВ ОМР обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди №8/33 від 21.11.2005 щодо повної та своєчасної сплати орендної плати.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.10.2023 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з виявленими недоліками позовної заяви та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків - 10 днів з дня вручення ухвали.

17.10.2023 за вх.№36895/23 та №36896/23 до суду від позивача надійшли заяви про усунення недоліків та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи. У поданих заявах позивачем, зокрема, уточнено відповідача, до якого заявляються позовні вимоги, а саме: Фізична особа-підприємець Осташевська Людмила Миколаївна.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання призначено на 30.11.2023 о 14:00.

13.11.2023 за вх.№41224/23 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який прийнято судом до розгляду та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи. У поданому відзиві відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову та вказує, зокрема, наступне:

- відповідач зазначає, що останнім додатковим погодженням до договору оренди був додатковий договір №6 про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення від 21 листопада 2005 року №8/33, відповідно до якого: сторони продовжили термін дії цього договору на 2 роки 11 місяців, а саме з 19 жовтня 2017 року до 19 вересня 2020 року; за орендоване приміщення орендар зобов`язується сплачувати орендну плату, що становить 3279,67 (три тисячі двісті сімдесят дев`ять) гривень 67 копійок та розраховано на 01 жовтня 2017 року (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати на місяць; у зв`язку з тим, що підходив час до закінчення дії договору оренди, 02.09.2020 відповідачем було підготовлено заяву щодо продовження строку дії договору оренди №8/33 та направлено до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, однак строк дії договору оренди №8/33 від 21.11.2005 не було продовжено та незважаючи на це відповідач сплачував орендну плату відповідно до додаткової угоди №6 від 19 жовтня 2017 року;

- відповідач наголошує, що відповідно до пункту 5.3 розділу 5 договору №8/33 у разі невнесення орендарем орендної плати на протязі 3-х місяців з дати закінчення терміну платежу, договір підлягає розірванню; пунктом 5.6 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання орендарем обов`язків за цим договором, орендодавець має право розірвати договір оренди у відповідності з чинним законодавством; так, відповідачем вносилась відповідна сума за оренду нежитлового приміщення з надією на те, що з відповідачем заключать договір; з січня 2021 року відповідач продовжував сплачувати орендну плату за оренду нежитлового приміщення розташованого за адресою: пл. Віри Холодної, 3, бо сподівався на продовження оренди нежитлового приміщення та укладення додаткового договору; відповідачем по мірі можливості перераховувались платежі на рахунок орендодавця, що також не заперечується останнім, сума орендної плати від 4000 гривень до 4950 гривень, а саме: 09.02.2021 - 4000 гривень, 01.03.2021 - 4900 гривень, 17.04.2021 - 4500 гривень, 20.05.2021 - 4950 гривень, 04.06.2021 - 4000 гривень, 22.06.2021 - 4000 гривень, 21.07.2021 - 4950 гривень, 20.09.2021 - 4950 гривень, 19.10.2021 - 4950 гривень, 26.11.2021 - 4950 гривень, 10.02.2022- 4000 гривень, разом - 50150 гривень;

- відповідач звертає увагу, що орендна плата за 12 місяців 2021 року повинна була становити 3279 гривень 67 копійок * 12 місяців = 39356 гривень 04 копійки, тобто з урахуванням сплачених 50150 грн. вбачається, що відбулась переплата;

- відповідач вказує, що відповідно до пункту 2.5 розділу 2 договору за повідомленням орендодавця розмір орендної плати змінюється у випадках зміни методики її розрахунку, цін і тарифів, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами та рішеннями міської ради з дня їх вступу у законну силу, проте відповідача у відповідності до пункту 2.5 розділу 2 договору №8/33 не було повідомлено про зміну орендної плати, і взагалі не було продовжено строк дії договору, іншу суму орендної плати з відповідачем не узгоджували, тому не зрозуміло чого станом на 2022 рік пред`явлений рахунок щодо сплати орендної плати за місяць у розмірі від 4000 гривень до 6331,73 гривень; також незрозуміло, чому відповідача не було якимось чином повідомлено, починаючи з лютого 2021, про те, що відповідач вносить плату нижчу ніж потрібно;

- відповідач наголошує, що в результаті вторгнення російських військ з 24 лютого 2022 року більшість українського населення змушена виїхати з небезпечних районів до інших областей нашої держави та за кордон, тому у березні задля безпеки відповідач виїхала за кордон і коли стало більш менш спокійніше повернулась до м. Одеси; 30.07.2022 відповідач підготувала заяву щодо передачі приміщення та відповідно до трекінгу відправлень вказана заява була отримана позивачем 01.08.2022, однак тільки через місяць прийшов уповноважений представник позивача та забрав ключи і підписав акт приймання-передачі, проте за цей місяць відповідачу ще й нарахували орендну плату: серпень 2022 року - у розмірі 6331,71 грн. та вересень 2022 року - 426,76 грн.; 27.09.2021 було припинено підприємницьку діяльності фізичної особи-підприємця; у листопаді 2022 року від позивача було отримано претензію та у відповіді на вказану претензію відповідачем були викладені усі обставини та прохання щодо врегулювання викладених питань, однак замість врегулювання спору позивачем було подано позов до суду;

- відповідач зазначає, що оскільки відповідачем вносилась орендна плата у розмірі 3279 гривень 67 копійок у відповідності до додаткового договору №6 про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення від 21 листопада 2005 року №8/33, не підлягають також задоволенню вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 4815,92 гривні.

17.11.2023 за вх.№42067/23 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом до розгляду. У поданій відповіді на відзив позивач просить суд задовольнити позов та вказує, зокрема, наступне:

- позивач зазначає, що частиною 4 ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна встановлено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності; плата за користування приміщенням визначена договором оренди та передбачено, що орендна плата включає податок на додану вартість та індексацію відповідно до чинного законодавства (п.2.2 договору); пунктом 12 Методики розрахунку плати за оренду комунального майна, затвердженої Постановою КМУ 04.10.1995 №786, зі змінами, визначено, що розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяцем до останнього числа першого місяця оренди;

- позивач наголошує, що враховуючи зазначені вище положення чинного законодавства та умови договору оренди та те, що договір оренди від 21.11.2005 №8/33 припинив свою дію з 02.09.2022, то нарахована Департаментом заборгованість з орендної плати з урахуванням індексу інфляції та податку на додану вартість з 01.01.2021 по 02.09.2022 (дата припинення договору оренди) в розмірі 62357,85 та пеня в розмірі 4815,92 грн. є такими, що відповідають нормам чинного законодавства та положенням договору оренди від 21.11.2005 №8/33.

Судове засідання 30.11.2023 о 14:00 не відбулось у зв`язку з тим, що 30.11.2023 відбулось несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних мереж і ресурсів Господарського суду Одеської області, що мало наслідком тимчасове виведення з ладу технічного обладнання суду та тривалу відсутність доступу суддів до системи діловодства спеціалізованого суду.

Ухвалою суду від 13.12.2023 судове засідання призначено на 17.01.2024 о 16:10.

17.01.2024 за вх.№2085/24 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення, які залучено судом до матеріалів справи. У поданих поясненнях відповідач вказує, зокрема, про те, що постанова КМУ від 04.10.1995 №786 про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу втратила свою чинність 19.06.2021, окрім того, як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, орендна ставка за період з січня 2021 року до вересня 2022 року без ПДВ та індексації збільшується кожного місяця навіть без врахування індексації та податку на додану вартість, від 4020,31 грн. до 5239,76 грн., коли по додатковому погодженню №6 від 19.10.2017 орендна плата становить 3279,67 грн. та є базовою ставкою орендної плати на місяць.

У судовому засіданні 17.01.2024 судом оголошено перерву до 07.02.2024 об 11:15. У судовому засіданні 07.02.2024 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 202 ГПК України про відкладення судового засідання на 28.02.2024 об 11:15.

20.02.2024 за вх.№7001/24 до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача, яке судом у протокольній формі задоволено.

27.02.2024 за вх.№7933/24 до суду від позивача надійшли письмові пояснення, які залучено судом до матеріалів справи. У поданих поясненнях позивач вказує, що орендна плата за поточний місяць розраховується шляхом коригування попереднього місяця на щомісячний індекс інфляції, який публікується Мінстатом, що є істотною умовою договору оренди; сумарний індекс інфляції, опублікований за період з листопада 2017 року по грудень 2020 року становить 1,22582608, а отже, ставка орендної плати в січні 2021 становить 4020,31 грн. (ставка орендної плати станом на 01.10.2017 становить - 3279,67 грн. без ПДВ*сукупний індекс інфляції).

У судовому засіданні 28.02.2024 представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 28.02.2024 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Водночас, Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 01 травня 2023 року №254/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 26 липня 2023 року №451/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 06 листопада 2023 року №734/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 5 лютого 2024 року №49/2024 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Справа №916/4345/23 розглядається судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.

Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з воєнним станом, про намір вчинити такі дії до суду від сторін не надійшло.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

В судовому засіданні 28.02.2024 господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 28.02.2024 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд встановив:

21.11.2005 між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (нині - Департамент комунальної власності Одеської міської ради) (орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Осташевською Людмилою Миколаївною (орендар, відповідач) укладений договір оренди нежитлового приміщення №8/33, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення, за адресою: пл. В. Холодної, 3, підвал, площею 77,7 кв.м, під розміщення продовольчого магазину.

Згідно з п.1.2 договору строк дії договору оренди з 21.11.2005 до 01.10.2006.

У відповідності до п.п. 2.1-2.5 договору орендна плата визначається на підставі ст. 19 Закону України Про оренду державного та комунального майна та рішення сесії Одеської міської ради від 28.01.2005 №3539-IV Про оренду комунального майна, що є власністю територіальної громади міста Одеси; за орендоване приміщення орендар зобов`язується сплачувати орендну плату відповідно до розрахунку, приведеного у додатку 1 до договору, що становить за перший після підписання договору оренди місяць 470,16 грн. без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції; розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України; до орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат та плата за користування земельною ділянкою; орендар вносить орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності; за повідомленням орендодавця розмір орендної плати змінюється у випадках зміни методики її розрахунку, цін і тарифів, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами України та рішеннями міської ради з дня їх вступу у законну силу.

За п.4.10 договору у випадку припинення дії цього договору у зв`язку із закінченням строку чи дострокового розірвання договору, орендар сплачує орендну плату по день підписання акта приймання-передачі приміщення.

Відповідно до п.п. 5.2, 5.3 договору за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки; у разі невнесення орендарем орендної плати на протязі 3-х місяців з дати закінчення терміну платежу, договір підлягає розірванню у відповідності з чинним законодавством.

Додатком до договору оренди №8/33 є розрахунок орендної плати.

В матеріалах справи наявний акт прийому-передачі приміщення від 21.11.2005, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв приміщення, загальною площею 77,7 кв.м, за адресою: пл. В. Холодної, 3.

Додатковим погодженням №1 від 01.11.2006 до договору оренди №8/33 сторони, зокрема, продовжили строк дії договору до 01.05.2007.

Додатковим погодженням №2 від 25.01.2007 до договору оренди №8/33 сторони, зокрема, продовжили строк дії договору до 31.12.2009.

Додатковим погодженням №3 від 24.12.2009 до договору оренди №8/33 сторони, зокрема, продовжили строк дії договору до 23.12.2011.

Додатковим погодженням №4 від 01.12.2011 до договору оренди №8/33 сторони, зокрема, продовжили строк дії договору до 01.11.2014.

Додатковим договором №5 від 03.11.2014 до договору оренди №8/33 сторони, зокрема, продовжили строк дії договору до 03.10.2017.

Додатковим договором №6 від 19.10.2017 до договору оренди №8/33 сторони, зокрема:

- продовжили строк дії договору до 19.09.2020;

- визначили, що: відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 04 жовтня 1995 року №786 (з наступними змінами від 14.09.2011 №961) місячна орендна плата на 01.10.2017 становить 3935,60 грн., яка включає 655,93 грн. ПДВ;

- за орендоване приміщення орендар зобов`язується сплачувати орендну плату, що становить 3279,67 (три тисячі двісті сімдесят дев`ять) гривень 67 копійок та розраховано на 01 жовтня 2017 року (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць.

Додатковим договором від 02.09.2022 про розірвання договору оренди №8/33 від 21.11.2005 сторони, зокрема, домовились вважати розірваним та таким, що припинив свою дію договір оренди №8/33 від 21.11.2005 з 02.09.2022.

02.09.2022 між сторонами підписано акт прийому-передачі нежитлового підвального приміщення, загальною площею 77,7 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, пл. Віри Холодної, 3, за яким орендар передав, а орендодавець прийняв вказане приміщення.

В матеріалах справи наявна надана позивачем заява від 07.2022 (без зазначення дня), в якій відповідач повідомив позивача про доцільність передачі Департаменту приміщення за актом приймання-передачі. В матеріалах справи наявні докази направлення листа.

У претензії від 28.10.2022 позивач запропонував відповідачу у місячний строк з дня отримання претензії сплатити заборгованість з орендної плати у розмірі 62357,85 грн. та пеню у розмірі 2379,49 грн.

В матеріалах справи наявна відповідь на претензію від 12.2022 (без зазначення дня), в якій викладені обставини, що вказані відповідачем у відзиві на позовну заяву.

В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за договором №8/33, відповідно до якого сума заборгованості по орендній платі за період з січня 2021 року по вересень 2022 року складає 62357,85 грн., пеня з 16.06.2022 по 15.03.2023 - 4815,95 грн.

Несплата відповідачем в строк та в повному обсязі орендної плати стала підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За ч.ч. 1, 6 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

У відповідності до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

За ч.1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з ч.2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 17 Закон України Про оренду державного та комунального майна орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендна плата визначається за результатами аукціону. У разі передачі майна в оренду без проведення аукціону орендна плата визначається відповідно до Методики розрахунку орендної плати, яка затверджується Кабінетом Міністрів України щодо державного майна та представницькими органами місцевого самоврядування - щодо комунального майна. У разі якщо представницький орган місцевого самоврядування не затвердив Методику розрахунку орендної плати, застосовується Методика, затверджена Кабінетом Міністрів України. Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом, договір оренди нежитлового приміщення від 21.11.2005 №8/33 був продовжений сторонами, в тому числі, на умовах додаткового договору №6 від 19.10.2017 із визначенням базової ставки орендної плати у розмірі 3279,67 грн. та строку договору до 19.09.2020. Разом з тим, як було встановлено судом, 02.09.2022 сторонами укладено додатковий договір до договору №8/33, яким сторони засвідчили факт розірвання та припинення договору з 02.09.2022. Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що фактично відповідач мав обов`язок зі сплати орендних платежів за договором до 02.09.2022, що також підтверджується частковими оплатами, які відповідач здійснював у 2021-2022 роках, які відображені та враховані в розрахунку позивача.

Господарський суд не оцінює посилань відповідача на те, що 02.09.2020 відповідачем було подано заяву щодо продовження строку дії договору оренди №8/33, оскільки така заява в матеріалах справи відсутня.

Господарський суд вказує, що перший абзац п.2.2 договору (в редакції додаткового договору №6) визначає, що за орендоване приміщення орендар зобов`язується сплачувати орендну плату, що становить 3279,67 грн. та розраховано на 01 жовтня 2017 року (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць. Разом з тим, другий абзац п.2.2 договору визначає, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. Тобто, господарський суд вказує, що орендна плата за кожен наступний місяць, відповідно до договору, визначається з урахуванням розміру орендної плати за минулий місяць (з урахуванням інфляції), що саме і відображено у розрахунку позивача, який додано до позову, а тому господарський суд дійшов висновку, що розрахунок позивача відповідає умовам договору.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, господарський суд дійшов висновку, що оскільки договір оренди фактично був припинений 02.09.2022, відповідач, як орендар, в порушення взятих на себе зобов`язань за договором та норм законодавства, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував орендну плату, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість, з урахуванням облікованих позивачем сплат, у розмірі 62357,85 грн., яка підтверджена матеріалами справи та відповідачем не спростована, з огляду на що господарський суд дійшов висновку про правомірність, обґрунтованість та необхідність задоволення заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача 62357,85 грн. основного боргу.

Посилання відповідача на його неповідомлення щодо зміни орендної плати, методики її нарахування та її неповну сплату не приймаються судом до уваги, оскільки розмір орендної плати та методика нарахування визначені договором, одразу із посиланням в тому числі на індексацію таких сум, а обов`язок зі сплати орендних платежів в належному розмірі покладений саме на відповідача, як орендаря за договором.

Іншого відповідачем не доведено.

Щодо заявленої до стягнення пені, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

У ч.6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Сплата відповідачем пені передбачена п.5.2 договору.

Враховуючи факт прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань у вигляді несвоєчасного внесення орендної плати, позивачем правомірно застосовано до відповідача відповідальність у вигляді нарахування пені, а тому перевіривши розрахунки позивача та встановивши їх обґрунтованість та відповідність умовам договору та вимогам чинного законодавства, а також приймаючи до уваги відсутність контррозрахунків нарахованих сум з боку відповідача, господарський суд дійшов висновку про правомірність, підставність та необхідність задоволення заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 4815,92 грн. пені.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради в повному обсязі.

Іншого відповідачем не доведено, доводи, зазначені відповідачем у письмових позиціях, не спростовують факту порушення ним своїх грошових зобов?язань.

Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити повністю.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Осташевської Людмили Миколаївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, ) 62357 /шістдесят дві тисячі триста п`ятдесят сім/ грн. 85 коп. основного боргу, 4815 /чотири тисячі вісімсот п`ятнадцять/ грн. 92 коп. пені та 2684 /дві тисячі шістсот вісімдесят чотири/ грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 11 березня 2024 р.

Суддя Ю.С. Бездоля