УХВАЛА

15 березня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/1052/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.,

перевіривши матеріали заяви Підприємства з іноземними інвестиціями "Віп-Рент"

про роз`яснення судового рішення

у справі № 910/1052/23

за позовом першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі 1) Кабінету Міністрів України і 2) Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІСО" і 2) Підприємства з іноземними інвестиціями "Віп-Рент"

про скасування державної реєстрації права власності, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння і визнання недійсним договору оренди,

ВСТАНОВИВ:

14.11.2023 постановою Верховного Суду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІСО" залишено без задоволення, постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 у справі № 910/1052/23 залишено без змін.

22.02.2024 Підприємство з іноземними інвестиціями "Віп-Рент" подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду заяву про роз`яснення постанови Верховного Суду від 14.11.2023 у справі № 910/1052/23.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 22.02.2024 вказану заяву передано для розгляду колегії суддів у складі: Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.

Ухвалою Верховного Суду від 04.03.2024 заяву залишено без руху. Надано скаржникові строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

На виконання вимог вказаної ухвали скаржник 06.03.2024 подав до суду заяву про усунення недоліків.

У своїй заяві заявник просить роз`яснити постанову Верховного Суду від 14.11.2023 і в обґрунтування цієї заяви посилається на те, що заявникові є "незрозумілим" пункт 54 постанови, в якому зазначено про доцільність об`єднання заявлених у цьому спорі позовних вимог в межах одного провадження задля дотримання принципу процесуальної економії.

А отже, заявник стверджує, що пункт 54 постанови Верховного Суду від 14.11.2023 у цій справі є "неясним" щодо того, чи зобов`язує цей пункт суд першої інстанції, керуючись нормами статті 316 Господарського процесуального кодексу України, розглядати справу в одному провадженні щодо усіх заявлених у цьому спорі позовних вимог, навіть якщо суд доходить висновку, що їх роз`єднання сприятиме виконанню завдання господарського судочинства.

Також зазначає, що метою роз`яснення положення постанови є удосконалення для правильного розуміння учасниками судового провадження, щоб не допустити його неправильного тлумачення при виконанні, що може мати наслідком порушення прав сторін чи норм Господарського процесуального кодексу України.

Зазначає, що без такого роз`яснення існує ймовірність неправильного виконання рішення внаслідок "неясності" та "незрозумілості" пункту 54 постанови Верховного Суду від 14.11.2023 у цій справі.

Розглянувши заяву, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.

Частиною першою статті 43 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників судового процесу, заборона зловживати наданими правами.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 11 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 43 Господарського процесуального кодексу України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17).

Наведений перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, про що свідчить вжиття законодавцем слова "зокрема". Суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер. Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 757/61850/18-ц (провадження № 61-22707св19), від 15 липня 2021 року у справі № 420/698/21 (провадження № К/9901/18953/21); від 24 травня 2023 року у справі № 761/14952/21 (провадження 61-10578св22) та ін).

Доволі важко провести межу між правомірною реалізацією власних прав і зловживанням правами, оскільки зовні вони виглядають однаково (постанова Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17). Основним критерієм для висновку про визнання дій зловживанням процесуальними правами є їх невідповідність завданню господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частин першої та другої статті 245 Господарського процесуального кодексу України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Верховний Суд неодноразово та послідовно вказував на те, що (1) роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення, (2) роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Зокрема, така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 15.11.2023 у справі № 905/2199/20, від 19.06.2023 у справі № 925/632/19, від 06.07.2022 у справі № 904/766/21, від 27.04.2022 у справі № 925/1499/17, від 09.02.2022 у справі № 904/4380/21, від 01.06.2021 у справі № 911/2581/14, Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 09.07.2018 та від 29.08.2018 у справі № 911/2050/16, від 10.07.2018 у справі № 461/1930/16-ц, від 03.09.2018 у справі № 638/11634/17, від 18.06.2019 у справі № 903/922/17, від 06.10.2020 у справі № 233/3676/19.

Постанова суду касаційної інстанції, із заявою про роз`яснення якої звернувся заявник, не є судовим рішенням, право на роз`яснення якого передбачено статтею 245 Господарського процесуального кодексу України, оскільки воно не підлягає виконанню в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження". Питання, на які заявник хоче отримати роз`яснення у порядку статті 245 Господарського процесуального кодексу України, стосуються мотивів прийнятого рішення, поставлені у такому аспекті, що вимагають від суду додаткового обґрунтування вже прийнятого рішення щодо правовідносин сторін, що не були предметом розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 925/200/22.

Більше того, обґрунтовуючи необхідність роз`яснити пункт 54 постанови Верховного Суд від 14.11.2023 у цій справі, заявник фактично просить Верховний Суд повторно спростувати чи підтвердити власні висновки, а також не погоджується з процесуальними діями суду першої інстанції під час продовження розгляду цієї справи.

Судді та адвокати розділяють основоположний обов`язок дотримання процесуальних норм та принципів справедливого судочинства. Адвокати, усвідомлюючи роль Верховного Суду у демократичному суспільстві, мають виявляти високий рівень професійної обачності і конструктивної співпраці з судом, позбавляючи його від подачі завідомо необґрунтованих скарг (заяв). Навмисне чи недбале зловживання ресурсами суду, можуть підірвати довіру до судової системи. Така поведінка суперечить меті права на звернення до суду.

Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає, що дії заявника у сукупності (подання завідомо безпідставної заяви на роз`яснення постанови касаційної інстанції, право на роз`яснення якої не передбачено статтею 245 Господарського процесуального кодексу України є виявом неповаги до суддів Верховного Суду, не спрямовані на ефективний захист прав, свобод та інтересів позивача від ймовірних порушень з боку відповідача. Заява є явно необґрунтованою та завідомо безпідставною (фактично зводиться до незгоди з рішенням суду), не відповідає завданню господарського судочинства та є зловживанням правом на подання заяви, тому Верховний Суд вважає її неприйнятною згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 43 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 43, 234, 235, 245 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати подання Підприємства з іноземними інвестиціями "Віп-Рент" заяви про роз`яснення постанови Верховного Суду від 14.11.2023 у справі № 910/1052/23 зловживанням процесуальними правами.

2. Залишити без розгляду заяву про роз`яснення постанови Верховного Суду від 14.11.2023 у справі № 910/1052/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил