РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024Справа № 910/11014/23
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Негоди І.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія

"Укренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги"

про стягнення 2 434 796 399,51 грн.

Представники:

від позивача: Яковченко Р.Г.

від відповідача: Жовтун О.В.

ОБСТАВИНИ ВСПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія „Укренерго"» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські Енергетичні Послуги» про стягнення 2 258 699 132,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0205-02024 від 01.01.2019 у частині оплати наданих послуг, з огляду на що позивач просить суд стягнути 2 258 699 132,04 грн, з яких: 824 027 039,97 грн основного боргу, 64 661 685,69 грн 3% річних, 158 340 278,76 грн інфляційних втрат, 791 052 385,18 грн пені та 420 617 742,44 грн штрафу.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на ціну позову, суд приходить до висновку про здійснення розгляду даної справи у порядку загального позовного провадження.

Згідно з приписами статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2023 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 08.08.2023.

31.07.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов.

07.08.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про продовження строку на подання відповіді на відзив.

08.08.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

У підготовче засідання 08.08.2023 прибули представники сторін. Представник відповідача заявив клопотання про оголошення перерви з метою ознайомлення з відповіддю на відзив.

Відповідно до ст. 177 ГПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду у підготовчому засіданні 08.08.2023 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 26.09.2023 з огляду на клопотання представника відповідача.

23.08.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

27.09.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі та про закриття провадження у справі на суму 514082423,23 грн. у зв`язку відсутністю предмету спору.

У підготовче засідання 26.09.2023 прибули представники сторін. Представник позивача просив оголосити перерву з метою ознайомлення з матеріалами справи.

З огляду на задоволення клопотання позивача, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 24.10.2023.

11.10.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

У підготовче засідання 24.10.2023 прибули представники сторін. Представник позивача заявив клопотання про оголошення перерви з метою надання обґрунтованого розрахунку позовних вимог.

У підготовчому засіданні 24.10.2023 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про зобов`язання відповідача надати виписку по рахунку за 2023 рік та зобов`язання позивача надати обґрунтований детальний розрахунок позовних вимог.

У підготовчому засіданні 24.10.2023 оголошено перерву до 21.11.2023.

21.11.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові документи.

21.11.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив збільшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача 824027039,97 грн. основного боргу, 76543617,31 грн. інфляційних втрат, 673080516,21 грн. пені, 55760546,25 грн. 3% річних та 805384679,77 грн. штрафу.

У підготовче засідання 21.11.2023 прибули представники сторін. Представник відповідача заявив клопотання про оголошення перерви з метою ознайомлення з заявою про збільшення розміру позовних вимог.

Вказане клопотання задоволено судом та у підготовчому засіданні оголошено перерву до 12.12.2023.

11.12.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові документи та заява про відкликання клопотання про зупинення провадження у справі, у якій відповідач просить суд залишити клопотання про зупинення провадження у справі без розгляду.

У підготовче засідання 12.12.2023 прибули представники сторін.

У підготовчому засіданні 12.12.2023 за наслідками розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог судом прийнято вказану заяву до розгляду.

У підготовчому засіданні 12.12.2023 оголошено перерву до 16.01.2024 з огляду на клопотання відповідача.

У підготовче засідання 16.01.2024 прибули представники сторін. Представник відповідача підтримав клопотання про залишення без розгляду клопотання про зупинення провадження у справі та заявив клопотання про оголошення перерви з метою ознайомлення зі справою.

Відповідно до ч. 3 ст. 169 Господарського кодексу України, заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

З огляду на викладене, заява відповідача про відкликання клопотання, у якій відповідач просить суд залишити клопотання про зупинення провадження у справі без розгляду, судом задоволена.

У підготовчому засіданні 16.01.2024 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

За наслідками підготовчого засідання судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 13.02.2024.

У судове засідання 13.02.2024 прибули представники сторін.

У судовому засіданні оголошено перерву до 20.02.2024.

20.02.2024 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові пояснення.

У судове засідання 20.02.2024 прибули представники сторін.

У судовому засіданні оголошено перерву до 05.03.2024.

У судове засідання 05.03.2024 прибули представники сторін. Представник позивача підтримав позовні вимоги та не заперечив щодо закриття провадження у справі щодо частини основного боргу, представник відповідача проти задоволення позовних вимог частково заперечив та просив закрити провадження у справі в частині.

У судовому засіданні 05.03.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2019 між позивачем (оператор системи передачі/ОСП) та відповідачем (користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії від № 0205-02024 (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору в редакції Додаткових угод від 14.08.2019, від 21.09.2021, від 28.12.2021 та від 26.12.2022, позивач зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - Послуга), а відповідач зобов`язується здійснювати оплату за Послугу відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору в редакції Додаткової угоди від 14.08.2019 для розрахунків за цим договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги:

- плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електричної енергії на розрахунковий місяць;

- визначення фактичного обсягу послуги у розрахунковому місяці здійснюється: для електропостачальників на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальника.

Пунктами 6.1., 6.2. Договору в редакції Додаткової угоди від 14.08.2019 та Додаткових угод від 21.09.2021, від 28.12.2021 та від 26.12.2022 (у який вказані пункти викладено під №№ п. 5.1. та п. 5.2.) встановлено, що розрахунковим періодом за цим Договором є 1 календарний місяць, а також передбачено поетапний порядок здійснення розрахунку:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 5, у кожен з наступних періодів:

2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового періоду;

3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового періоду;

4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового періоду;

5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5, на 5 днів наперед.

Згідно з п. 6.5. Договору в редакції Додаткової угоди від 14.08.2019 користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком", з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документ в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 6.6 Договору в редакції Додаткової угоди від 14.08.2019 у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі Послуги Користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі Послуги вартість Послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акта. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений Договором термін. Якщо Користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей.

Пунктом 6.7. в редакції Додаткової угоди від 14.08.2019 Договору передбачено, що у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання Користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Відповідно до п. 5.5. Договору в редакції Додаткової угоди від 28.12.2021, користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем, або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу, з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Оплату вартості послуги після коригування обсягів та вартості послуг користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги.

За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів зараховується в оплату штрафних санкцій. (п. 6.7. Договору в редакції Додаткової угоди від 14.08.2019).

Відповідно до п. 5.7. Договору в редакції Додаткової угоди від 21.09.2021 та від 28.12.2021 за наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення (за цим договором). При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди користувача.

Дослідивши зміст укладеного Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що позивач надав, а відповідач прийняв послуги з передачі електричної енергії за Договором в період з січня 2021 по травень 2023 (спірний період), які станом на дату звернення до суду з позовом були частково оплачені відповідачем, з простроченням. Вказаний факт ним не заперечувався. Акти приймання-передачі послуги та докази їх відправки (зокрема за 2021 рік) наявні в матеріалах справи.

Предметом позову в даній справі є вимоги ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" до ТОВ "КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" про стягнення з відповідача на користь позивача (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, що прийнята до розгляду) 824 027 039,97 грн. основного боргу за період лютий-травень 2023, 76 543 617,31 грн. інфляційних втрат, 673 080 516,21 грн. пені, 55 760 546,25 грн. 3% річних та 805 384 679,77 грн. штрафу. Підставою позовних вимог є те, що ТОВ "КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ", на думку ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго", порушує взяті на себе зобов`язання за Договором.

При цьому, позивач нараховує інфляційні втрати, 3% річних, а також пеню та штраф за ті платежі, що повинні були бути сплачені у період з лютого 2021 року по травень 2023 року, зокрема: на прострочені платежі по оплаті планових обсягів послуги (п. 5.2./6.2. Договору в редакції Додаткових угод) та на прострочені платежі по оплаті фактичних обсягів послуги, в тому числі скоригованих за актами коригування.

Відповідач проти позову частково заперечує з таких підстав:

- заборгованість за спірний період погашена повністю, в тому числі після подання позивачем даного позову;

- за результатами складання сторонами акту приймання-передачі послуги припиняється первісне зобов`язання користувача щодо оплати планової вартості послуги шляхом його заміни новим, а саме - зобов`язанням зі сплати фактично наданої послуги за відповідний розрахунковий період. Тобто, зобов`язання зі сплати планових платежів існує лише впродовж розрахункового періоду та закінчується в останній календарний день розрахункового місяця;

- враховуючи приписи Постанови № 766 за період з 08.04.2020 по 27.01.2021 позивач не має права застосовувати до відповідача відповідальність за порушення строків розрахунків у вигляді пені та штрафу;

- відповідач надає контррозрахунок, у якому строк нарахування 3% річних по кожному плановому платежу обмежує останнім календарним днем розрахункового місяця;

- щодо пені та штрафу за період з 27.01.2021 по 30.06.2022 відповідач просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності;

- з 24.02.2022 настали форс-мажорні обставини, тому строк виконання зобов`язань з оплати за цей період відклались на підставі п. 10.1. Договору;

- постановою НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 були надані настанови учасникам ринку електричної енергії зупинити з 27.02.2022 нарахування штрафних санкцій.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, згідно з п. 6.5. Договору в редакції Додаткової угоди від 14.08.2019 користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком", з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документ в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

Як встановлено судом, відповідно до п. 5.5. Договору в редакції Додаткової угоди від 28.12.2021, користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем, або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу, з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, позивач надав, а відповідач прийняв послуги з передачі електричної енергії за Договором в період з січня 2021 по травень 2023 (спірний період), які були частково оплачені відповідачем.

Позивач вважає, що станом на дату звернення ним до суду (позовна заява надійшла 11.07.2023) сума заборгованості відповідача по сплаті вартості переданої електроенергії становить 824 027 039,97 грн.

З поданого позивачем уточненого розрахунку позовних вимог, який долучений до заяви про збільшення позовних вимог, вбачається, що останніми платежами, які позивач врахував в погашення боргу є платежі відповідача, здійснені 02.06.2023 на суму 101950,76 грн. та на суму 388459,49 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач здійснив також наступні платежі: 30.06.2023 на суму 2691072,61 грн. 30.06.2023 на суму 7683055,72 грн., 30.06.2023 на суму 101279995,70 грн., 30.06.2023 на суму 45400000,00 грн., 30.06.2023 на суму 14999927,39 грн., 30.06.2023 на суму 68202376,14 грн., 30.06.2023 на суму 28716141,00 грн., 30.06.2023 на суму 36482,86 грн., 30.06.2023 на суму 41036948,58 грн., 20.07.2023 на суму 1283127,22 грн., 28.07.2023 на суму 991743,29 грн., 31.07.2023 на суму 31127,22 грн., 31.07.2023 на суму 4350033,05 грн., 31.07.2023 на суму 59835096,44 грн., 31.07.2023 на суму 7726024,04 грн., 31.07.2023 на суму 72273975,96 грн., 30.08.2023 на суму 601272,00 грн., 31.08.2023 на суму 6486796,81 грн., 31.08.2023 на суму 73513203,19 грн., 31.08.2023 на суму 116390698,03 грн., 31.08.2023 на суму 21709301,97 грн., 31.08.2023 на суму 6980214,79 грн., 31.08.2023 на суму 4415,40 грн., 31.08.2023 на суму 25032499,92 грн. 31.08.2023 на суму 7252097,81 грн., 12.09.2023 на суму 1347,45 грн., 12.09.2023 на суму 123830886,23 грн. Наведене вбачається з платіжних інструкцій, долучених до заяви про закриття провадження, а також банківських виписок, що подані відповідачем 21.11.2023 та 12.12.2023.

З огляду на викладене, судом встановлено, що станом на дату розгляду справи основний борг відповідача за Договором за спірний період є таким, що погашений, при цьому, із нього сума коштів у розмірі 310 046 000,00 грн. була такою, що сплачена відповідачем до 11.07.2023, тобто до звернення позивачем з даним позовом до суду. Решта заборгованості погашена відповідачем в процесі розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові.

За наведених обставин, з урахуванням поданих доказів сплати грошових коштів, враховуючи, що грошові кошти у розмірі 310 046 000,00 грн. були сплачені відповідачем до звернення позивачем з даним позовом до суду, однак, останнім не були враховані, відсутні підстави для їх стягнення в судовому порядку, а тому позов в частині стягнення основного боргу у розмірі 310 046 000,00 грн. не підлягає задоволенню.

При цьому, з огляду на те, що грошові кошти, які покривають решту заявленого боргу, зокрема, у розмірі 513 981 039,97 грн., були сплачені після звернення позивачем з даним позовом до суду та відкриття провадження у справі, провадження у цій частині підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Разом з тим, позивачем також заявлено до стягнення інфляційні втрати, 3% річних, пеню та штраф у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з оплати за Договором.

Позивач за уточненим розрахунком нараховує інфляційні втрати, 3% річних за ті платежі, що повинні були бути сплачені у період з лютого 2021 року по травень 2023 року, зокрема: на прострочені платежі по оплаті планових обсягів послуги (п. 5.2./6.2. Договору в редакції Додаткових угод) та на прострочені платежі по оплаті фактичних обсягів послуги, в тому числі скоригованих за актами коригування.

Як встановлено судом, пунктом 6.2. Договору в редакції Додаткової угоди від 14.08.2019 та Додаткових угод від 21.09.2021, від 28.12.2021 та від 26.12.2022 (у який вказаний пункт викладено під №5.2.) встановлено поетапний порядок здійснення розрахунку:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуги, яка визначена згідно з розділом 5, у кожен з наступних періодів:

2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового періоду;

3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового періоду;

4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового періоду;

5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

При цьому розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5, на 5 днів наперед.

Як встановлено судом, згідно з п. 6.5. Договору в редакції Додаткової угоди від 14.08.2019 користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком", з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документ в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

Як встановлено судом, відповідно до п. 5.5. Договору в редакції Додаткової угоди від 28.12.2021, користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем, або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу, з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Оплату вартості послуги після коригування обсягів та вартості послуг користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги.

Таким чином, суд зазначає, що термін оплати планових платежів за Договором (1/5 планових обсягів) спливає в такі етапи: на другий банківський день розрахункового місяця та, відповідно, 10, 15, 20, 25 числа розрахункового місяця, тоді-як строк оплати вартості фактично спожитих обсягів за Договором настає протягом 3 банківських днів з моменту отримання акту приймання-передачі послуги (такий порядок діє до 28.12.2021), а за редакцією Договору, викладеною в Додатковій угоді від 28.12.2021, термін оплати фактичних обсягів настає 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

При цьому, у постановах від 04.07.2023 у справі № 910/10061/22 та від 09.11.2022 у справі 904/5899/21 Верховним Судом зазначено, що при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та оператор системи передачі зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.

Наведене дає підстави для висновку, що зобов`язання відповідача по оплаті вартості планових обсягів припиняється не з закінченням розрахункового місяця, а з настанням обов`язку з оплати вартості фактичних обсягів (п. 6.5./5.5. Договору).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, відповідач здійснював оплату вартості електроенергії за Договором з простроченням.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10.07.2019 у справі № 910/21564/16.

Оскільки період прострочення по платежам за планові обсяги та фактичні обсяги не охоплював проміжки часу, що складали б календарний місяць і більше, відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат за заявлений позивачем період, а тому вимоги про стягнення інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Стосовно стягнення 3% річних, суд, перевіривши розрахунок позивача, зазначає, що позивач нараховує 3% річних за весь період існування зобов`язання з оплати вартості планових платежів, проте, у своєму розрахунку він не враховує здійснені у такі періоди платежі відповідача, що зменшують розмір зобов`язання, змінюють період прострочення тощо; крім того, позивач у розрахунку 3% річних стосовно планових платежів нараховує їх відносно некоректних (завищених вдвічі, втричі, в чотири та п`ять разів) сум боргу (починаючи з другого по п`ятий плановий платіж).

Здійснивши власний перерахунок суми 3% річних за кожен період, з урахуванням моменту виникнення зобов`язання та його припинення в межах заявлених позивачем періодів нарахування, із врахуванням здійснених оплат, коли зобов`язання відповідача по оплаті припинялось/частково припинялось, суд зазначає, що розмір 3% річних, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 31 342 717,63 грн., а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, у зазначеній сумі.

Щодо вимог про стягнення пені та штрафу, суд зазначає таке.

Позивач за уточненим розрахунком нараховує пеню та штраф за ті платежі, що повинні були бути сплачені у період з лютого 2021 року по травень 2023 року, зокрема: на прострочені платежі по оплаті планових обсягів послуги (п. 5.2./6.2. Договору в редакції Додаткових угод) та на прострочені платежі по оплаті фактичних обсягів послуги, в тому числі скоригованих за актами коригування.

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як встановлено судом, термін оплати планових платежів за Договором (1/5 планових обсягів) спливає в такі етапи: на другий банківський день розрахункового місяця та, відповідно, 10, 15, 20, 25 числа розрахункового місяця, тоді-як строк оплати вартості фактично спожитих обсягів за Договором настає протягом 3 банківських днів з моменту отримання акту приймання-передачі послуги (такий порядок діє до 28.12.2021), а за редакцією Договору, викладеною в Додатковій угоді від 28.12.2021, термін оплати фактичних обсягів настає 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Як встановлено судом, пунктом 6.7. в редакції Додаткової угоди від 14.08.2019 Договору передбачено, що у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання Користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Стосовно стягнення пені, суд, перевіривши від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18, зазначає, що позивач нараховує пеню за весь період існування зобов`язання з оплати вартості планових платежів, проте, у своєму розрахунку він не враховує здійснені у такі періоди платежі відповідача, що зменшують розмір зобов`язання, змінюють період прострочення і т д; крім того, позивач у розрахунку пені стосовно планових платежів нараховує їх відносно некоректних (завищених вдвічі, втричі, в чотири та п`ять разів) сум боргу (починаючи з другого по п`ятий плановий платіж).

Крім того, суд зазначає, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 25.02.2022 прийнято постанову №332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду", згідно з якою

-на період дії особливого періоду Оператору системи передачі (який виконує функцію Адміністратора розрахунків) не застосовувати до виробників електричної енергії, які надають послуги на балансуючому ринку електричної енергії, заходи, передбачені пунктом 1.7.5 глави 1.7 розділу І Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 307. Виробники електричної енергії, які надають послуги на балансуючому ринку електричної енергії, набувають статусу "Дефолтний" при тривалості статусу "Переддефолтний" більше семи робочих днів (пункт 1);

-оператору системи передачі (у ролі Адміністратора розрахунків) та Оператору ринку забезпечити щоденне спостереження за ринком електричної енергії з метою виявлення ознак маніпулювання (у тому числі у частині виникнення значних обсягів негативних небалансів), про результати такого спостереження щоденно інформувати Міністерство енергетики України та Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Постановою НКРЕКП від 27.02.2022 №333 постанову №332 доповнено пунктами 3-5, зокрема пунктом 5 рекомендовано учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії».

В подальшому до постанови НКРЕКП №332 вносились зміни та доповнення, зокрема постановою від 26.04.2022 №413 пункти 1-12 змінено пунктом 1, зміст якого змінено та доповнено підпунктом 16, відповідно до якого на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надано настанови - зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії. У постанові від 26.04.2022 №413 зазначено, що вона набирає чинності з дня її прийняття.

За наведених обставин, починаючи з 26.04.2022, нарахування штрафних санкцій зупиняється на підставі постанови НКРЕКП №332 в редакції постанови від 26.04.2022 №413.

Відтак, здійснивши перерахунок штрафу (за прострочення, що тривали понад 30 днів) та пені за період заборгованості з лютого 2021 (як заявлено у позові) по 25.04.2022, суд зазначає, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 38 562 108,24 грн. та сума штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 38 727 408,49 грн.

Стосовно посилань відповідача на приписи Постанови № 766 та доводи про те, що за період з 08.04.2020 по 27.01.2021 позивач не має права застосовувати до відповідача відповідальність за порушення строків розрахунків у вигляді пені та штрафу, суд зазначає, що за уточненим розрахунком позивача, що долучений до заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивач нараховує штрафні санкції відносно заборгованості, що існувала, починаючи з лютого 2021 року, а отже період до 27.01.2021 не охоплюється уточненим розрахунком позивача.

Крім того, відповідач у відзиві зазначає, що з 24.02.2022 настали форс-мажорні обставини, тому зобов`язання з оплати за цей період не виникли.

Відповідно до розділу 10 Договору сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо це є результатом дії форс-мажорних обставин. Якщо внаслідок дії форс-мажорних обставин (техногенного/природного/соціально-політичного/військового характеру) унеможливлюється виконання будь-якою стороною зобов`язань за Договором, така сторона повинна невідкладно повідомити у письмовій формі про це іншу сторону. Термін виконання зобов`язань за цим договором у разі форс-мажорних обставин відкладається на строк дії таких обставин. Доказом дії форс-мажорних обставин є документи (оригінали), видані Торгово-промисловою палатою України чи іншим компетентним органом, установою.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч.2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ч.4 ст.219 ГК України сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Отже, сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2022 року № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Відповідачем до відзиву долучено копію сертифікату №3200-23-0754 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, що стало підставою для введення воєнного стану, щодо обов`язку відповідача з оплати послуг з передачі електричної енергії за Договором.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачем не надано належного обґрунтування причинно-наслідкового зв`язку між введенням воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, тим більше, що відсутність коштів в силу норм ст. 617 ЦК України не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

З огляду на викладене, доводи відповідача в цій частині судом не приймаються.

Щодо заяви відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом в частині стягнення штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Поряд з цим, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який у свою чергу постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239, від 20.05.2020 №392, від 22.07.2020 №641, від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 №956, від 09.12.2020 №1236, від 21.04.2021 №405, від 16.06.2021 №611 неодноразово продовжувався та тривав до липня 2023 року.

Разом з тим, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Так, указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним Законом України від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні із 24.02.2022 було введено воєнний стан, який триває і наразі.

Таким чином, з огляду на вищезазначені приписи законодавства та встановлені судом обставини, а саме дату звернення позивача із даним позовом до суду - 11.07.2023 та заявлені позивачем періоди нарахування штрафних санкцій (починаючи з лютого 2021 року), суд дійшов висновку, що строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, зокрема, в частині штрафу та пені, позивачем не пропущено.

З огляду на викладене в сукупності, суд доходить висновку, що провадження у справі в частині вимог про стягнення 513 981 039,97 грн. підлягає закриттю, а позов Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" 3% річних у розмірі 31 342 717 грн. 63 коп., пені у розмірі 38 562 108 грн. 24 коп. та штрафу у розмірі 38 727 408 грн. 49 коп.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд відзначає, що статтею 7 Закону України "Про судовий збір" врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, які визначено цією статтею і перелік яких є вичерпним.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях..

Таким чином, приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", враховуючи те, що клопотання про повернення сплаченого судового збору позивачем не заявлено, повернення судового збору не здійснюється.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним клопотанням у порядку передбаченому ст. 7 Закону України "Про судовий збір", щодо повернення судового збору за подання позову в частині вимог про стягнення основного боргу, щодо якого судом закрито провадження у справі.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі № 910/11014/23 за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" в частині стягнення 513 908 757 (п`ятсот тринадцять мільйонів дев`ятсот вісім тисяч сімсот п`ятдесят сім) грн. 00 коп. основного боргу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 31; ідентифікаційний код: 41916045) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25; ідентифікаційний код: 00100227) 3% річних у розмірі 31 342 717 (тридцять один мільйон триста сорок дві тисячі сімсот сімнадцять) грн. 63 коп., пеню у розмірі 38 562 108 (тридцять вісім мільйонів п`ятсот шістдесят дві тисячі сто вісім) грн. 24 коп., штраф у розмірі 38 727 408 (тридцять вісім мільйонів сімсот двадцять сім тисяч чотириста вісім) грн. 49 коп. та судовий збір у розмірі 41 912 (сорок одна тисяча дев`ятсот дванадцять) грн. 79 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 15.03.2024

Суддя Ю.В. Картавцева