ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2024 р. Справа№ 910/11367/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

без участі представників сторін, у спрощеному провадження у відповідності до вимог ст. 247 Господарського процесуального кодексу України розглянувши апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення господарського суду міста Києва від 20.09.2023

у справі № 910/11367/23 (суддя - Марченко О.В.)

за позовом товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"

до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 35 556,24 грн,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року товариство з додатковою відповідальністю (далі - ТДВ) "Експрес Страхування" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - ТДВ "СК "Альфа-Гарант") про стягнення 35 556,24 грн страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.09.2023 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ТДВ "СК "Альфа-Гарант" на користь ТДВ "Експрес Страхування" 35 556,24 грн страхового відшкодування та 2 684,00 грн судового збору.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що протиправність поведінки та вина водія автомобіля "Mercedes Benz Vito", державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , - ОСОБА_1 встановлена належними та допустимим доказами, що в розумінні ст. 1188 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) має наслідком настання цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування заподіяних збитків у особи відповідальної за відшкодування шкоди, тобто у відповідача по полісу АО № 2489782.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ТДВ "СК "Альфа-Гарант" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило рішення господарського суду міста Києва від 20.09.2023 скасувати в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказував на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги його заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий), Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.

З огляду на те, що вказана апеляційна скарга була подана до суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про витребування у суду першої інстанції матеріалів справи та відкладення вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою до надходження матеріалів з суду першої інстанції.

Листом Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи.

23.10.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 прийнято до провадження апеляційну скаргу та ухвалено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19.12.2019 ТДВ "Експрес Страхування" (страховик) і товариством з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" (страхувальник) укладено договір № 802.19.2505608 добровільного страхування наземних транспортних засобів (далі - ТЗ), (а.с. 20-24), за умовами якого страховик зобов`язаний сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування у разі настання страхового випадку застрахованого ТЗ "Toyota RAV4".

25.02.2020 на вул. Васильківська, біля буд. 3, в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля "Mercedes Benz Vito", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля "BMW 320 І", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та "Toyota RAV 4", під керуванням ОСОБА_3 .

За фактом даної ДТП 25.02.2020 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 073313 відносно ОСОБА_1 . Відповідно до змісту протоколу, останньому інкримінувалось порушення вимог пунктів 2.3 (б) і 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР) (а.с. 31).

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 12.05.2020 у справі № 752/4767/20, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 15.04.2021, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього адміністративного правопорушення (а.с. 32).

14.07.2021 Управлінням патрульної поліції у м. Києві відносно ОСОБА_1 вдруге було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 140250 за фактом ДТП, яке мало місце 25.02.2020 на вул. Васильківській, 3, у м. Києві, у даному випадку працівниками поліції йому поставлено у вину порушення пунктів 10.1 і 10.3 ПДР (а.с. 36).

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 04.10.2021 зі справи № 752/19296/21 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) закрито на підставі пункту 8 частини 1 статті 247 КУпАП.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2021 у справі № 752/19296/21 постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 04.10.2021 скасовано; справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП повернуто на новий розгляд до Голосіївського районного суду міста Києва (а.с. 34).

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 14.10.2022 у справі № 752/19296/21 (а.с. 37), залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.11.2022, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 39).

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 14.10.2022 у справі № 752/19296/21 (а.с. 39) вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 14.07.2021 серії ААБ № 140250 (а.с. 36);

- схемою місця ДТП (а.с. 28), яка сталася 25.02.2020 о 10 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Васильківська, 3, та даними про пошкодження ТЗ; на вказаній схемі зафіксоване розташування ТЗ після ДТП, особливості дорожньої розмітки, відповідні результати виміру відстаней, які мають значення для встановлення обставин ДТП та пошкодження ТЗ, які сталися внаслідок ДТП;

- даними відеозапису, з якого вбачається, що автомобіль "Mercedes Benz Vito" одночасно почав відповідну зміну напрямку руху та в цей момент відбулося зіткнення між лівою передньою частиною автомобіля "BMW 320I" та правою задньою частиною автомобіля "Mercedes Benz Vito".

Отже, відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 14.10.2022 у справі № 752/19296/21 (а.с. 37-38), що залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.11.2022 (а.с. 34-40) встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 , керуючи ТЗ "Mercedes Benz Vito", не дотримавшись вимог пунктів 10.1 і 10.3 ПДР, під час перестроювання не надав перевагу автомобілю, що рухався попереду в попутному напрямку по тій самій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, в результаті чого здійснив зіткнення з ТЗ "BMW 320I", який, в свою чергу, від отриманого удару скоїв наїзд на припаркований ТЗ "Toyota RAV4", д.н.з. НОМЕР_3 , що спричинило пошкодження ТЗ.

На виконання умов договору № 802.19.2505608 добровільного страхування наземних ТЗ (а.с. 20-24), згідно рахунку-фактури № (а.с. 48) та ремонтної калькуляції автомобіля "Toyota RAV4" № 8382/G від 02.03.2020 (а.с.49), страховик виплатив страхувальнику 36 556,24 грн страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № ЦО01456 від 06.03.2020 (а.с. 56).

Цивільно-правова відповідальність власника ТЗ "Mercedes Benz Vito" на момент ДТП була застрахована ТДВ СК "Альфа-Гарант" згідно полісу № АО/2489782 від 19.11.2019, згідно якого ліміт за шкоду заподіяну майну становить 130 000,00 грн, а франшиза - 1 000,00 грн) (а.с. 58).

01.04.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою № 2064/07-3.20.583 про виплату страхового відшкодування у сумі 36 556,24 грн (а.с. 59).

Листом № 12/2869 від 23.07.2021 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки вину водія ТЗ "Mercedes Benz Vito" не було встановлено у передбаченому законом порядку (а.с. 63).

Враховуючи наведене, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду в якому просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 35 556,24 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 14.10.2022 у справі № 752/19296/21, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.11.2022, ОСОБА_1 , страхова відповідальність якого застрахована відповідачем, було визнано винним у вчиненні ДТП, внаслідок якого пошкоджено ТЗ, а тому відповідач зобов`язаний виплатити позивачу кошти у сумі 35 556,24 грн, сплачені ним на виконання умов договору № 802.19.2505608 добровільного страхування наземних ТЗ від 19.12.2019.

Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє ТЗ, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як свідчать матеріали справи вина ОСОБА_1 встановлена у судовому порядку (постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 14.10.2022 у справі № 752/19296/21, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.11.2022) (а.с. 37-40), а тому вказані обставини не потребують додаткового доведення, а відтак шкода повинна відшкодовуватися страховою компанією якою застраховано автомобіль винуватця ДТП.

При цьому, відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Цивільно-правова відповідальність власника ТЗ "Mercedes Benz Vito" на момент ДТП була застрахована відповідачем згідно полісу № АО/2489782, за яким ліміт шкоди заподіяного майну становить 130 000,00 грн, а франшиза - 1 000,00 грн, отже сплачена позивачем сума повинна бути зменшена на суму франшизи по полісу (у даному випадку 1 000,00 грн) та становить 35 566,24 грн (36 566,24-1 000,00).

Разом з тим, пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

За загальним принципом, згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Винна особа - це володілець ТЗ має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його ТЗ, страховій компанії (страховику).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону).

Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто вказаний Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку, зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків.

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18))

В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).

Поняття "преклюзивні строки" здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю "позовна давність" (строк захисту порушеного права особи).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина 1 статті 259 ЦК України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.

Положеннями статей 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Поряд із цим законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 ЦК України, визначена лише для вимог, зазначених у частині 2 цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП.

Відтак, аналізуючи зазначене законодавчі норми в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Наведений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 зі справи № 147/66/17.

Пунктом 19 розділу "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Як вбачається з матеріалів справи ДТП відбулось 25.02.2020 (а.с. 30), позивач сплатив страхове відшкодування платіжним дорученням № ЦО01456 від 06.03.2020 на суму 36 556,24 грн (а.с. 56), а із заявою № 3.20.583 про виплату страхового відшкодування у сумі 36 556,24 грн звернувся до відповідача - 27.04.2020 (а.с. 59).

Листом № 12/2869 від 23.07.2021 (а.с. 63) відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 12.05.2020 у справі № 752/4767/20, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 15.04.2021, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрито, у зв`язку з відсутністю в діях останнього адміністративного правопорушення.

Разом з тим, постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 14.10.2022 у справі № 752/19296/21 (а.с. 37-38), залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.11.2022 (а.с. 39), ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні ДТП.

При цьому, позивач з позовною заявою звернувся до суду 13.07.2023 (згідно з відміткою акціонерного товариства "Укрпошта" (до суду позовна заява надійшла 18.07.2023, відповідно до печатки канцелярії суду), відтак позивачем не було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки у період дії в Україні воєнного надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681,728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії, тому доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 20.09.2023 у справі № 910/11367/23, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 ГПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення господарського суду міста Києва від 20.09.2023 у справі № 910/11367/23 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 20.09.2023 у справі № 910/11367/23 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на відповідача (апелянта).

Матеріали справи № 910/11367/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук