ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/965/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Аленін О.Ю., Таран С.В.

секретар судового засідання Арустамян К.А.

за участю представників сторін у справі:

Від ТОВ «Порше Лізинг Україна» - адвокат Чередніченко М.М.

Від ТОВ «Херсонська стивідорна компанія» - адвокат Залеська А.С.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська стивідорна компанія»

на рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2023, суддя суду першої інстанції Смелянець Г.Є., м. Одеса, повний текст рішення складено та підписано 07.12.2023

по справі №916/965/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська стивідорна компанія»

про стягнення 572 193,53 грн та витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська стивідорна компанія», в якому просило Господарський суд Одеської області:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська стивідорна компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» заборгованість за договором про фінансовий лізинг №00018961 від 28.10.2019 у розмірі 572 193,53 грн станом на 01.02.2023, з яких: 523 320,37 грн сума заборгованості за лізинговими платежами, 5 513,07 грн - 3 % річних, 27 101,02 грн - інфляційні втрати, 16 159,07 грн - пеня, а також судових витрат, які складаються із судового збору у розмірі 11 266,90 грн та витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 30 000 грн.

- витребувати із володіння Товариства з обмеженою відповідальністю Херсонська Стивідорна компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» транспортний засіб R-Line 3.0 V6 TFSI, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 .

Позов обґрунтовано тим, що позивач відповідно до умов укладеного договору про фінансовий лізинг №00018961 від 28.10.2019, виставив відповідачу відповідні рахунки-фактури на оплату чергових (щомісячних) Лізингових платежів, що охоплюють лізингові періоди за березень 2022 по січень 2023, які в порушення викладених норм чинного законодавства та положень укладеного контракту, залишилися несплаченими відповідачем. Внаслідок зазначеного у Лізингоодержувача виникла заборгованість по сплаті лізингових платежів в сумі 523 320,37 грн. Враховуючи неодноразові прострочення з оплати лізингових платежів зі сторони Лізингоодержувача та у зв`язку з тим, що такі прострочення тривають більше 60 днів, позивачем, з метою захисту свого права, 12.12.2022 на адресу відповідача направлено вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об`єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору. Однак, вимога позивача щодо повернення об`єкту лізингу була проігнорована відповідачем і станом на момент подання цього позову. Відповідач без будь-яких правових підстав користується належним позивачу транспортним засобом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.11.2023 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська стивідорна компанія» про стягнення 572 193,53 грн. та витребування майна задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Херсонська стивідорна компанія» на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованість за договором про фінансовий лізинг №00018961 від 28.10.2019 у розмірі 502 949,99 грн, з яких: 454 493,56 грн сума заборгованості за лізинговими платежами, 5 416,90 грн розмір 3% річних, 27 201,02 грн розмір інфляційних втрат, 15 838,51 грн розмір пені, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 544,25 грн; витребувано із володіння Товариства з обмеженою відповідальністю Херсонська Стивідорна компанія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» транспортний засіб R-Line 3.0 V6 TFSI, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 ; відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за лізинговими платежами в сумі 68 826,81 грн., 3% річних в розмірі 96,17 грн. та пені в розмірі 320,56 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що у даній справі, лізингоодержувач не виконував зобов`язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом на відмову від договору. Договір фінансового лізингу є припиненим 05.01.2023, із врахуванням п.12.13 Загальних комерційних умов та дати надіслання на електронну адресу відповідача повідомлення про припинення договору фінансового лізингу.

Задовольняючи частково позов щодо стягнення основної заборгованості за договором лізингу, суд першої інстанції виходив з того, що у Загальних умовах сторони врегулювали свої відносини таким чином, що у випадку розірвання договору за ініціативою ТОВ «Порше Лізинг Україна» відповідно до пункту 12 контракту лізинговий платіж буде вважатись платою за користування об`єктом лізингу (пункт 6.18 Загальних умов), тому вимоги про стягнення заборгованості за договором підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за платою за користування об`єктом лізингу до припинення дії договору. З огляду на дані обставини, суд зазначив, що стягненню підлягає несплачена частина заборгованості за березень 2022 та заборгованість за квітень грудень 2022 в загальному розмірі 454 493,56 грн.

Суд першої інстанції також зазначив про обґрунтованість вимог щодо стягнення 3% річних, пені та інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу за березень-грудень 2022 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з лізингових платежів за січень 2023 в розмірі 68 826,81 грн. та нарахованих на цей платіж 3% річних в розмірі 96,17 грн. та пені в розмірі 32,56 грн., суд першої інстанції виходив з того, що у разі розірвання договору лізингу невнесена лізингоодержувачем у складі лізингових платежів покупна вартість об`єкта лізингу не підлягає стягненню з лізингоодержувача у зв`язку з припиненням зустрічного зобов`язання лізингодавця з передання у майбутньому об`єкта лізингу у власність.

Задовольняючи позов в частині витребування предмету лізингу, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з розірванням договору лізингу у відповідача виник обов`язок повернути предмет лізингу лізингодавцю.

Аргументи учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська стивідорна компанія» на рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2023 по справі №916/965/23. Апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2023 по справі №916/965/23 та пирйняти нове рішення, яким задовльнити позовні вимоги чатково, а саме стягнути з відповідача проценти та комісію у розмірі 180 594,7 грн, 3% річних у розмірі 2 234,07 грн, інфляційні втрати у розмірі 15 537,43 грн та пеню у розмірі 7 446,92 грн, а у решті позовних вимог позивача відмовити.

Апелянт заперечує проти визначеної позивачем суми заборгованості, оскільки вимога позивача про стягнення з відповідача відшкодування частини вартості об`єкта лізингу у розмірі 273 898,86 грн. за наведеними рахунками, за умови заявлення одночасної вимоги про витребування об`єкта лізингу, адже це фактично є подвійним стягненням.

Апелянт зазначає, що об`єкт лізингу вибув із володіння відповідача із незалежних від нього підстав, а саме: з самого початку повномасштабного вторгнення 24.02.2022 та окупації міста Херсона та Херсонської області об`єкт лізингу, як й інше майно відповідача, перебувало у Херсоні та Херсонській області за місцем реєстрації відповідача. Через швидку окупацію регіону у відповідача була відсутня можливість вивезти об`єкт лізингу на підконтрольну Україні територію, оскільки персонал відповідача було евакуйовано до безпечних регіонів, а діяльність відповідача тимчасово зупинена. Об`єкт лізингу весь час з 24.02.2022 перебував у критому стаціонарному гаражі приватного домоволодіння у м. Гола Пристань, вул. Ларіонова, б. 88/90. Місто Гола Пристань й досі перебуває в тимчасовій окупації. На початку травня 2022 р. через обстріли міста один із снарядів розірвався поруч від будинку, в результаті чого будівля зазнала значних пошкоджень, у тому числі і гараж, де знаходилося авто. Авто отримало наступні пошкодження: вибиті задні вікна, пошкоджена кришка багажнику, пробиті паливний бак, заднє колесо, запасне колесо та близько десятка наскрізних пробоїн кузова. Про стан автомобіля та адресу його місцезнаходження, було повідомлено представнику ТОВ «Порше Лізинг Україна» телефоном через гарячу лінію. Можливості переміщення автомобіля на контрольовані території відсутні, про що позивача повідомлялось листом від 09.01.2023 та підтверджувалось представником позивача в судових засіданнях в суді першої інстанції. Крім того, відповідачу стало відомо, що об`єкт лізингу шляхом буксирування було викрадено окупантами, про що було подано відповідну заяву до правоохоронних органів. За вказаним фактом внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Апелянт вважає, що позовні вимоги позивача щодо повернення йому об`єкту лізингу є передчасними, оскільки наявність форс-мажорних обставин має наслідком відстрочення виконання цього обов`язку відповідачем до моменту припинення дії форс-мажору. У зв`язку із чим, такі позовні вимоги не можуть підлягати задоволенню. І ця обставина не свідчить про звільнення відповідача від необхідності виконувати свої обов`язки за договором, про що помилково зазначено в рішенні суду першої інстанції.

Апелянт також вказує на наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення у даній справі, оскільки провадження господарської діяльності відповідача є Херсон та Херсонська область, які були окуповані з перших годин повномасштабного вторгнення, а деокуповані лише частково. При цьому, деокуповані території, зокрема, місто Херсон, перебувають під постійними обстрілами ворога, провадження господарської діяльності відповідачем повністю заблоковане. З усіма працівниками з самого початку повномасштабного вторгнення призупинені трудові відносини.

Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2023 у справі № 916/965/23 та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково, а саме: стягнути з відповідача проценти та комісію у розмірі 180 594,7 грн, 3 % річних у розмірі 2 234,07 грн, інфляційні втрати у розмірі 15 537,43 грн та пеню у розмірі 7 446,92 грн. У решті позовних вимог позивача відмовити. Відстрочити виконання рішення суду на 12 місяців з дати його винесення.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ «Порше Лізинг Україна» надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська стивідорна компанія» на рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2023 по справі №916/965/23.

Позивач зазначив, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що автомобіль (предмет лізингу) насправді викрадено. Такими доказами міг би бути вирок суду, або інформація з матеріалів кримінального провадження відносно того, коли автомобіль востаннє переміщався на не тимчасово окупованій території. Проте, таких доказів наразі матеріали справи не містять і за відсутності таких доказів у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позову в частині витребування транспортного засобу.

Позивач також зазначає, що витребування транспортного засобу (його повернення) не є мірою відповідальності, а є обов`язком Відповідача, встановленим умовами договору, тому Відповідач не може бути звільнений від цього обов`язку у зв`язку з форс-мажорними обставинами.

Позивач також зазначив, що відповідач в частині вимог про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені, навів свій розрахунок, виходячи з того, в якій частині він визнає позовні вимоги. Однак, на переконання Позивача, позов підлягає задоволенню в повному обсязі, то і вищевказані складові також підлягають стягненню в повному обсязі.

Крім того, позивач вказав, що за умовами договору, сторони узгодили, що у випадку настання форс- мажорної обставин учасник правочину негайно повідомляє про це іншу сторону та надає відповідні докази, що становлять форс-мажор. Однак відповідач лише 11.02.2023 повідомив позивача про те, що автомобіль, який знаходився у м. Гола Пристань Херсонської області, яке на даний час перебуває в окупації, в несправному стані, викрадено шляхом його буксирування, про що відповідачу стало відомо 09.02.2023.

Позивач також зазначає, що введення на території України воєнного стану є загальновідомою обставиною, проте всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі (ТОВ «Порше Лізинг Україна») також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на сплату йому лізингових платежів та інших, визначених договором та законом нарахувань, як способу захисту своїх майнових прав, передбаченого законом.

Керуючись викладеним вище, позивач просить апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/965/23 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді Аленін О.Ю, Таран С.В. що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2024.

На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/965/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська стивідорна компанія» на рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2023 по справі №916/965/23 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/965/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/965/23.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська стивідорна компанія» на рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2023 по справі №916/965/23 залишено без руху; встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Херсонська стивідорна компанія» строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у розмірі 13 520,28 протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

02.02.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги. До даної заяви були додані докази сплати судового збору у сумі 13 520,28 грн. Таким чином, недоліки апеляційної скарги було усунуто.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська стивідорна компанія» на рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2023 по справі №916/965/23; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 26.02.2024; призначено справу №916/965/23 до розгляду на 07 березня 2024 року о 10:00.

07.03.2024 у судовому засіданні прийняли участь представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» - адвокат Чередніченко М.М. та представник ТОВ «Херсонська стивідорна компанія» - адвокат Залеська А.С.

Фактичні обставини, встановлені судом.

28.10.2019 між ТОВ «Порше Лізинг Україна» (Лізингодавець) і ТОВ «Херсонська стивідорна компанія» (Лізингоодержувач) укладений договір фінансового лізингу №00018961, згідно з яким об`єктом лізингу є: транспортний засіб типу VW Touareg R-Line 3.0 V6 TFSI.

Умови лізингу: вартість об`єкту лізингу еквівалент 85500 дол. США (2 149 470 грн.), авансовий платіж еквівалент 17100 дол. США. Обсяг фінансування еквівалент 68400 дол. США, кількість лізингових платежів 60. Лізинговий платіж сплатити до 15 числа відповідно до Графіка, якщо інший розмір не перебачено Графіком еквівалент 1856,86 дол. США, процентна ставка змінювана 10,50%річних, адміністрований платіж еквівалент 1710 дол. США.

За погодженням сторін Лізингодавець забезпечує страхування за наступними програмами: Добровільне страхування наземного транспортного засобу, програма КАСКО. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ.

Першочерговий платіж, що наведено у таблиці нижче підлягає сплаті протягом 3 трьох робочих днів з дати цього договору про фінансовий лізинг з обов`язком зазначених призначення платежу.

Лізингоодержувач своїм підписом підтверджує, що він ознайомився та зрозумів усі умови цього договору про фінансовий лізинг, Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, рахунків для лізингових платежів, Графіка покриття та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), погоджується, що всі вищезазначені документи є невід`ємними частинами цього договору про фінансовий лізинг та мають обов`язкову силу для Лізингоодержувача.

Додатком до цього договору є:

Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), в якому встановлено розмір лізингових платежів, які Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю та дати оплати. Датою останнього лізингового платежу є 15.10.2024

Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (надалі Умови), згідно з п. 2 яких лізинговий платіж щомісячний платіж, що сплачується Лізингоодержувачем на користь Порше Лізинг Україна у строки та в розмірі відповідно до Графіка покриття витрат на виплати лізингових платежів (Плану відшкодування).

Згідно з п.3.2. Умов Порше Лізинг Україна придбаває Об`єкт лізингу (отримує право власності на Об`єкт лізингу) та передає Лізингоодержувачу об`єкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосованого українського законодавства та цього Контракту.

Після завершення строку лізингу за контрактом Лізингоодержавач придбаває Об`єкт лізингу у Порше лізинг Україна за купівельною ціною, що буде визначена Порше Лізинг Україна з урахуванням виконання Лізиноодержувачем своїх зобов`язань щодо сплати Лізингових платежів та інших Платежів, які підлягають сплаті за цим Контрактом. За умови повної сплати Лізингоодержувачем всіх Платежів за контрактом, а також виходячи з припущення, що відповідне законодавство України, що регулює відносини сторін за Контрактом, не зазнає змін, після остаточного погашення Лізингоодержувачем всіх належних до сплати платежів за Контрактом, купівельна ціна Об`єкта лізингу буде вважатися належним чином сплаченою Лізингоодержувачем. У разі неповної сплати Лізингоодержувачем будь-яких платежів за Контрактом розмір купівельної ціни буде визначений відповідним чином (п.3.4 Умов).

Відповідно до п.4.1. Умов Порше Лізинг Україна зберігатиме за собою право власності на Об`єкт лізингу, в той час як Лізингоодержувач матиме право на експлуатацію Об`єкта лізингу, впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли Порше лізинг Україна матиме право припинити цей Контракт/відмовився від Контракту та вимагати повернення об`єкту лізингу, як зазначено в цьому Контракті).

Після завершення строку дії цього Контракту та здійснення останнього Лізингового платежу, інших Платежів за цим контрактом і виконання всіх зобов`язань Лізингоодружувачем, право власності на Об`єкт лізингу перейде до Лізингоодержувача. З цією метою Сторони укладуть договір купівлі-продажу, підпишуть додаткову угоду до цього контракту або оформлять таке придбання в інший спосіб, запропонований Порше Лізинг Україна (п.4.2. Умов).

Відповідно до п.4.10 Умов Лізингоодержувач зобов`язаний негайно повідомити Порше лізинг Україна про будь-які факти або дії третьої сторони стосовно Об`єкту лізингу а також про будь-які вчинені або очікувані дії третіх сторін у зв`язку з примусовим виконанням, включаючи, окрім іншого, конфіскацію, затримання, вилучення об`єкта лізингу тощо. Лізингоодержувач уповноважений та зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів і вчиняти всі дії з метою захисту права власності Порше Лізинг Україна та нести всі втрати, пов`язані із зазначеним вище, якщо тільки такі дії не були спричинені діяльністю Порше Лізинг Україна. Лізингоодержувач зобов`язаний відшкодувати Порше Лізинг Україна всі витрати, понесені у зв`язку із вищезазначеним, протягом 10 (десяти) робочих днів із моменту направлення Порше Лізинг Україна відповідної вимоги. Порше Лізинг Україна подає Лізингоодержувачу необхідні документи, які підтверджують понесені витрати. Неподання таких документів не звільняє Лізингоодержувача від компенсації та не вважається підставою для відстрочення компенсаційних платежів.

Порше лізинг Україна реєструє Об`єкт лізингу на ім`я Порше Лізинг Україна. Порше лізинг Україна надає Лізингоодержувачу всі необхідні реєстраційні документи, що надають Лізингоодержавчу можливість у законний спосіб експлуатувати Об`єкт лізингу (п.4.14 Умов)

Порше лізинг Україна надає Лізингоодеружачу належні повноваження, яких вимагає чинне законодавство України для експлуатації Об`єкту лізингу (п.4.15 Умов).

У п.6.1. Умов встановлено, що для експлуатації Об`єкта лізингу Лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь Порше лізинг Україна лізингові платежі відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), що являє собою невід`ємну частину цього Контракту, та інших положень Контракту. Кожний лізинговий платіж включає:

- частину від Обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину Вартості Об`єкта лізингу);

- проценти (винагорода Порше Лізинг Україна за отримання та використання Лізингоодержувачем Об`єкта лізингу);

- комісії;

- покриття витрат, пов`язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим Контрактом та інші витрати, передбачені або прямо пов`язані з Контрактом.

Нижчезазначені витрати та послуги з адміністрування та обслуговування Контракту не включаються до Лізингових платежів;

- будь-які податки, що можуть застосовуватися до Контракту після його виконання або в будь-який час у майбутньому;

- інші витрати та платіжні зобов`язання, пов`язані з виконанням Контракту.

Такі витрати підлягають сплаті Лізингоодержувачем на користь Порше Лізинг Україна. Якщо Порше Лізинг Україна понесло такі витрати, Лізингоодержувач зобов`язується компенсувати суму таких витрат у повному обсязі протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту відправлення Порше Лізинг Україна відповідної вимоги Лізингоодержувачу.

Якщо Порше Лізинг Україна сплатить за Лізингоодержувача будь-який платіж, штраф, обов`язковий платіж, податок, що виник(-ли) у зв?язку з виконанням Контракту та/або експлуатацією Лізингоодержувачем Об`єкта лізингу, в тому числі, але не виключно, штрафи за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані у автоматичному режимі, Порше Лізинг Україна мас право на одержання від Лізингоодержувача комісії за адміністрування у розмірі еквіваленту 20 (двадцять) євро/доларів США з ПДВ (як обумовлено Сторонами в Контракті) за кожен випадок.

Згідно з п.6.9. Умов Порше Лізинг Україна виставляє та надсилає Лізингоодержувачу до 10 числа кожного місяця відповідні рахунки для сплати чергового лізингового платежу відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування). Черговий платіж підлягає сплаті у строки відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування). У разі, якщо Лізингоодержувач не отримав рахунок для сплати чергового платежу, Лізингоодержувач не пізніше ніж за 3 робочих днів до настання відповідного строку сплати платежу звертається до Порше лізинг Україна за відповідним рахунком. Порше Лізинг Україна має право надсилати рахунки за поштовою адресою та/або електронною поштою Лізингоодержувача, а Лізингоодержувач зобов`язується забезпечити отримання рахунків та їх вчасну сплату.

Згідно до п.6.18. Умов сторони погоджуються, що у випадку припинення контракту/відмови від контракту за ініціативою Порше Лізинг Україна відповідно до п. 12 Контракту, Лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об`єктом лізингу.

Згідно з п.8.2. Умов у випадку прострочення сплати Платежу до Лізингоодержувача застосуються такі санкції:

пп.8.2.1. пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожний день затримки до моменту повної виплати Платежу;

пп.8.3.2. якщо Лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення Лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів (відповідно до закону України «Про фінансовий лізинг») Порше лізинг Україна має право припинити Контракт/відмовитися від Контракту і витребувати Об`єкт лізингу від Лізингоодержувача, в тому числі в примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса

Згідно з п.12.1., п.12.2., п.12.3. строк лізингу за цим Контрактом визначається в договорі про фінансовий лізинг та Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування). Строк лізингу починається з дати підписання Акту приймання -передачі Лізингоодержувачем Об`єкта лізингу (п. 5.4). Контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами, а у випадку нотаріального посвідчення з моменту такого посвідчення, та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Контракт достроково припиняється: в односторонньому порядку у випадках, передбачених цим контрактом та законом; за згодою сторін; за рішенням суду у встановлених законом випадках.

Відповідно до п. 12.6.1. Порше Лізинг Україна має право в односторонньому порядку припинити цей контракт/відмовився від контракту, та, також серед іншого, право на повернення Об`єкта лізингу, якщо лізингоодержувач не сплатив 1 наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов`язання зі сплати перевищує 30 календарних днів

У п.12.7 Умов встановлено, що день, що вважатиметься датою припинення/відмови від Контракту визначається Порше лізинг Україна у відповідному повідомленні/вимозі. Порше лізинг Україна надсилає Лізингоодержувачу письмове повідомлення/вимогу про припинення/відмову від Контракту та, за можливості, зв`язується з ним доступними засобами зв`язку для повідомлення про припинення /відмову від Контракту. Таке повідомлення надсилається Порше лізинг Україна на адресу за зареєстрованим місцезнаходженням Лізингоодержувача (для юридичних осіб та фізичних осіб підприємців). У випадку неотримання Лізингоодержувачем повідомлення/вимоги з будь-яких причин Лізингоодержавча вважається належним чином повідомленим на 10 календарний день з дня відправлення такого повідомлення, що підтверджується документами з відміткою УДППЗ «Укрпошта» про прийняття повідомлення для відправки.

У п.12.9 Умов встановлено, що у разі дострокового закінчення строку лізингу/припинення Контракту відповідно до пункту 12 Контракту, відмови Лізингоодержувача придбати Об`єкт лізингу, як передбачено п.4.2., а також якщо Порше лізинг Україна вимагає повернення Об`єкта лізингу відповідно до інших положень Контракту, Лізингоодержувач зобов`язаний повернути Об`єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна, якщо інша адреса не вказана Порше лізинг Україна, впродовж 10 десяти робочих днів від ждати одержання відповідного запиту. В цей же строк Лізингоодержувач сплачує Порше лізинг Україна будь-яку різницю між вартістю об`єкту лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано Порше лізинг Україна в результаті продажу Об`єкта лізингу або, якщо об`єкт лізингу залишився у власності Порше Лізинг Україна ринковою вартістю об`єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та Лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати Лізингових платежів (Плану відшкодування), а також іншими платежами що залишилися несплаченими Лізингоодержувачем відповідно до Контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Порше Лізинг Україна та має бути відшкодована Лізингодавцю Лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов`язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання Лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/припинення Конракту.

Якщо сума грошових коштів, що була фактично отримана Порше Лізинг Україна внаслідок продажу Об`єкта лізингу (або у разі якщо Об`єкт Лізингу залишається у власності Порше Лізинг Україна - ринкова вартість Об`єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) дорівнює або перевищує Лізингові платежі, що залишилися нездійсненими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати Лізингових платежів (Плану відшкодування), а також інші Платежі, що залишилися несплаченими Лізингоодержувачем відповідно до Контракту, цей пункт 12.9 Контракту не застосовується.

Відповідно до п. 12.13 Умов у випадках, передбачених пунктами 12.6. та 12.12., Контракт вважається припиненим на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Відповідно до п.17.1 Умов якщо внаслідок форс-мажорних обставин будь-яка сторона не може виконувати або затримує виконання будь-яких своїх зобов`язань за цим контрактом та негайно інформує про це іншу Сторону, зазнаючи обставини, що становлять форс-мажор разом із тими доказами, які можливо надати, а також приблизний строк, протягом якого виконання своїх зобов`язань за цим Контрактом такою стороною буде унеможливлене або відстрочене, Сторона, яка зазнала впливу таких форс-мажорних обставин, звільняється від відповідальності перед іншою стороною за невиконання або відстрочення виконання своїх зобов`язань за цим Контрактом. Сторона, що не зазнала впливу форс-мажорних обставин, може припинити цей Контракт не раніше, ніж через 30 (тридцять) днів після надання іншій стороні відповідного повідомлення, проте таке повідомлення про припинення контракту вважається недійсним, якщо сторона, що зазнала впливу форс-мажорних обставин у повному обсязі поновлює виконання своїх зобов`язань за завершення вищезгаданого строку припинення шляхом надання повідомлення.

У п.17.2. Умов встановлено, що для цілей цього пункту «форс-мажорна обставина» означає будь-які непередбачувані на момент укладення цього контракту обставини, що знаходяться поза сферою контролю Сторін, включаючи без жодних обмежень вищезазначених загальних положень, страйки, заворушення, війни, пожежі, вибухи, повені, землетруси, а також інші природні стихійні лиха.

Наявний у справі акт приймання-передачі від 01.11.2019 свідчить, що ТОВ «Порше лізинг Україна» (покупець) прийнято від ТОВ «Юг-Авто» (продавець) автомобіль VOLKSWAGEN Touareg 3.0 TDI автомат повний - НОМЕР_3 ; кузов № НОМЕР_1 ; Двигун DCB 157277; колір чорний перламутр Deep Black, який в подальшому переданий ТОВ «Херсонська стивідорна компанія» згідно договору про фінансовий лізинг №00018961 від 28.10.2019, що підтверджується відповідним актом прийму-передачі від 08.11.2019.

Також у справі наявне Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 , згідно з яким ТОВ «Порше Лізинг Україна» є власником ТЗ VOLKSWAGEN Touareg, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_5 .

На виконання умов договору Лізингодавцем складені рахунки-фактури на оплату Лізингоодержувачем лізингових платежів по договору про фінансовий лізинг №00018961 від 28.10.2019 в сумі 472 637,37 грн.:

- Рахунок-фактура №00595810 від 01.03.2022 на оплату лізингового платежу за березень 2022 в сумі 52 948,56 грн., в т.ч. відшкодування частини вартості об`єкта лізингу в сумі 32 838,20 грн. та проценти та комісії в сумі 20 110,36 грн.

- Рахунок-фактура №00602282 від 01.04.2022 на оплату лізингового платежу за квітень 2022 в сумі 9 071,95 грн., в т.ч. проценти та комісії в сумі 9 071,95 грн.

- Рахунок-фактура №00604244 від 02.05.2022 на оплату лізингового платежу за травень 2022 в сумі 9 071,95 грн., в т.ч. проценті та комісії в сумі 9 071,95 грн.

- Рахунок-фактура №00608154 від 01.06.2022 на оплату лізингового платежу за червень 2022 в сумі 9 071,95 грн., в т.ч. проценті та комісії в сумі 9 071,95 грн.

- Рахунок-фактура №00612466 від 01.07.2022 на оплату лізингового платежу за липень 2022 в сумі 53 656,51 грн., в т.ч. відшкодування частини вартості об`єкта лізингу в сумі 32 519,62 грн. та проценти та комісії в сумі 21 136,89 грн.

- Рахунок-фактура №00617320 від 01.08.2022 на оплату лізингового платежу за серпень 2022 в сумі 67 071,56 грн., в т.ч. відшкодування частини вартості об`єкта лізингу в сумі 40 997,85 грн. та проценти та комісії в сумі 26 073,71 грн.

- Рахунок-фактура №00617320 від 01.08.2022 на оплату лізингового платежу за серпень 2022 в сумі 67 071,56 грн., в т.ч. відшкодування частини вартості об`єкта лізингу в сумі 40 997,85 грн. та проценти та комісії в сумі 26 073,71 грн.

- Рахунок-фактура №00621438 від 01.09.2022 на оплату лізингового платежу за вересень 2022 в сумі 67 071,56 грн., в т.ч. відшкодування частини вартості об`єкта лізингу в сумі 41 348,53 грн. та проценти та комісії в сумі 25 723,03 грн.

- Рахунок-фактура №00625232 від 03.10.2022 на оплату лізингового платежу за жовтень 2022 в сумі 68 224,45 грн., в т.ч. відшкодування частини вартості об`єкта лізингу в сумі 41 677,66 грн. та проценти та комісії в сумі 26 546,79 грн.

- Рахунок-фактура №00628905 від 01.11.2022 на оплату лізингового платежу за листопад 2022 в сумі 68 205,96 грн., в т.ч. відшкодування частини вартості об`єкта лізингу в сумі 42 052,35 грн. та проценти та комісії в сумі 26 153,61 грн.

- Рахунок-фактура №00632810 від 01.12.2022 на оплату лізингового платежу за грудень 2022 в сумі 68 242,92 грн., в т.ч. відшкодування частини вартості об`єкта лізингу в сумі 42 464,65 грн. та проценти та комісії в сумі 25 778,27 грн.

В свою чергу Лізингоодержувач оплатив Лізингодавцю 18 143,81 грн., а саме 22.04.2022 сплачено 9 071,86 грн. та 04.05.2022 сплачено 9 071,95 грн., що не заперечується як позивачем, так і відповідачем.

19.12.2022 Лізингодавцем складено Вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення Об`єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору за вих.№0018961, якою Лізингоодержувача повідомлено про наявність заборгованості станом на 19.12.2022 в розмірі 454493,56 грн. та завлено вимогу про її оплату протягом 10 робочих днів з дня відправлення вимоги. Також Лізингоодержувача повідомлено, що Лізингодавець відмовляться від договору про фінансовий лізинг №00018961 від 28.10.2019 та вимагає повернути автомобіль впродовж 10 робочих днів з дати припинення Контракту. Окрім того, Лізингодавець повідомив Лізингоодержувача про дату, з якої договір вважається припиненим, а саме: відповідно до п.12.7. Лізингоодержувач є повідомленим про одностороннє припинення/відмову Лізингодавця від Контракту, якщо минуло 6 (шість) робочих днів з дня, наступного за днем надсилання Лізингодавцем відповідного повідомлення Лізингоодержувачу про припинення/відмову від такого Контракту на адресу Лізингоодержувача, зазначену у договорі фінансового лізингу та Контракт вважається припиненим після спливу зазначеного вище строку.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний лист від 19.12.2022 не було надіслано Лізингодавцем Лізингоодержувачу ані за допомогою поштового зв`язку, ані на електронну адресу останнього.

26.12.2022 на електронну адресу Лізингоодержувача Лізингодавцем було надіслано лист, яким заявлено вимогу про сплату заборгованості за договором в розмірі 454 493, 56 грн., повідомлено про відмову від договору, про припинення договору та повернення об`єкту лізингу в порядку та строки, передбачені договором. При цьому у листі Лізингодавцем не було встановлено дати, з якої договір лізингу вважається припиненим, як то передбачено п.12.7. Умов.

14.02.2023 Лізингоодержувач надіслав Лізингодавцю лист за вих.№02/23 від 10.02.2023, яким повідомив про те, що 09.02.2023 Лізингоодержувачу стадо відомо про те, що автомобіль, який знаходився у м. Гола Пристань Херсонської області, яке на даний час ще перебуває в окупації, в несправному стані, викрадено рашистами, шляхом його буксирування. 10.02.2023 Лізингоодержувачем було направлено заяву про вчинення кримінального правопорушення до ГУ Національної поліції у Херсонській області та Херсонської обласної прокуратури.

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань свідчить, що 10.02.2023 за заявою головного бухгалтера ТОВ «Херсонська Стивідорна компанія» про крадіжку російськими військовими автомобіля «Фольцваген Таурег» д.н.з. НОМЕР_6 , НОМЕР_7 2019 р.в., шасі НОМЕР_1 , яким користувалося підприємство відповідно до договору фінансового лізингу із ТОВ «Порше Лізинг Україна» відкрито кримінальне провадження №0000251 за ст. 438 ч.1 КК України (порушення законів та звичаїв війни).

Окрім того, відповідачем надано до суду:

1) Наказ директора ТОВ «Херсонська стивідорна компанія» від 31.02.2022 №6 «Про припинення дії трудових договорів», яким у зв`язку із військовою агресією проти України, встановленням режиму воєнного стану на території України призупинено з 01.04.2022 до дати скасовування воєнного стану на території України дія укладених трудових контрактів (договорів) з усіма працівниками підприємства. На період дії призупинення дії укладених трудових договорів припинено нарахування оплати праці.

2) Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сиди) №6500-23-1924, яким Херсонська ТПП засвідчені форс-мажорні обставини ТОВ «Херсонська стивідорна компанія» щодо обов`язку користуватися Об`єктом лізингу на умовах фінансового лізингу; повернути Об`єкт лізингу у термін з 24.02.2022 за договором про фінансовий лізинг №00018961 від 28.10.2019. Період дії форс-мажорних обставин дата настання 24.02.202, дата закінчення тривають на 20.04.2023.

3) Постанову Слідчого відділу Управління СБУ в Херсонській області про залучення юридичної особи як потерпілого та залучення особи у проваджені як представника потерпілого від 20.04.2023, якою ТОВ «Херсонська стивідорна компанія» залучено як потерплого у кримінальному провадженні, внесеному до ЄДР за №0000251 від 10.02.2023

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне володіння та користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим, міжнародним тощо. Об`єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні засоби, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ст. 807 Цивільного кодексу України предметом договору лізингу може бути майно, визначене індивідуальними ознаками, яке відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства. Не можуть бути предметом договору лізингу земельні ділянки та інші природні об`єкти, а також інші речі, встановлені законом.

Аналогічне визначення договору лізингу міститься у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» (в редакції чинній на момент укладення договору). За статтею 4 цього Закону лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця.

За частинами другою, третьою статті 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» обов`язками лізингодавця є: у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров`я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу; відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором; прийняти предмет лізингу в разі дострокового розірвання договору лізингу або в разі закінчення строку користування предметом лізингу. Лізингодавець може мати інші права та обов`язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

У п. 12.6 Загальних комерційних умов також встановлено, що Порше лізинг Україна має право в односторонньому порядку припинити цей Контракт /відмовитися від Контракту, та, також серед іншого, право на повернення Об`єкту лізингу, у випадку Лізингоодержувачне сплатив 1 наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково і строк виконання зобов`язання зі сплати перевищує 30 календарних днів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з березня 2022 по грудень 2022 включно не сплачував лізингові платежі у встановлені Графіком строки та строк виконання цього зобов`язання відповідачем перевищує 30 календарних днів.

Крім того, які вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, 26.12.2022 відповідачем одержано лист позивача про відмову від договору, сплату заборгованості за договором та повернення об`єкту лізингу, який позивач надіслав відповідачу на електрону адресу останнього у зв`язку із тим, що відділення поштову зв`язку АТ «Укрпошта» не працюють та поштові відправлення не доставляються за адресою місцезнаходження відповідача (73003, м. Херсон, вул. Богородицька, буд. 17, офіс 121).

У п.12.13 Загальних комерційних умов встановлено, що контракт вважається припиненим на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що із врахуванням п.12.13 Загальних комерційних умов та дати надіслання на електронну адресу відповідача повідомлення про припинення договору фінансового лізинг, договір фінансового лізингу є припиненим 05.01.2023.

Крім того, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги посилання позивача про припинення договору фінансового лізингу від дати, встановленої у листі від 19.12.2022 у зв`язку із тим, що вказаний лист не було надіслано Лізингоодержувачу, як то передбачено п.12.7 Загальних комерційних умов.

Щодо вимог про стягнення основної заборгованості за період з березня 2022 року по грудень 2022 року та 3 % річних, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктами 3, 7 частини другої статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

З моменту передачі предмета лізингу у володіння лізингоодержувачу ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета лізингу переходить до лізингоодержувача, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 13 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Оскільки в силу особливостей регулювання правовідносин лізингу договором та законом право власності на передане в лізинг майно залишається за лізингодавцем, то наслідком припинення договору лізингу внаслідок відмови лізингодавця за приписами частини другої статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» є відсутність у ТОВ «Порше Лізинг Україна» обов`язку надати предмет лізингу в майбутньому у власність відповідача, і, відповідно, відсутність права вимагати оплати вартості предмета лізингу.

У справі, що розглядається, лізингоодержувач не виконував зобов`язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом на відмову від договору та просив погасити заборгованість за договором і повернути предмет лізингу відповідно до умов договору та чинного законодавства.

Лізингодавець не може вимагати і повернення об`єкта лізингу, і відшкодування вартості об`єкта лізингу (у межах здійснення лізингових платежів) водночас, тому для вирішення питання щодо стягнення заборгованості слід аналізувати умови договору та структуру лізингових платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач до моменту відмови від договору фінансового лізингу виставив до оплати рахунки-фактури:

- від 01.03.2022 на оплату лізингового платежу за березень 2022 в сумі 52948,56 грн., з яких 32 838,20 грн. - відшкодування частини вартості об`єкта лізингу та 20110,36 грн. проценти та комісії;

- від 01.04.2022 на оплату лізингового платежу за квітень 2022 в сумі 9071,95 грн., в т.ч. проценти та комісії в сумі 9071,95 грн.;

- від 02.05.2022 на оплату лізингового платежу за травень 2022 в сумі 9071,95 грн., в т.ч. проценті та комісії в сумі 9071,95 грн.;

- від 01.06.2022 на оплату лізингового платежу за червень 2022 в сумі 9071,95 грн., в т.ч. проценті та комісії в сумі 9071,95 грн.;

- від 01.07.2022 на оплату лізингового платежу за липень 2022 в сумі 53656,51 грн., з яких 32519,62 грн. - відшкодування частини вартості об`єкта лізингу та 21136,89 грн. проценти та комісії в сумі 21136,89 грн.;

- від 01.08.2022 на оплату лізингового платежу за серпень 2022 в сумі 67071,56 грн., з яких 40 997,85 грн. - відшкодування частини вартості об`єкта лізингу в сумі та 26073,71 грн. проценти та комісії;

- від 01.09.2022 на оплату лізингового платежу за вересень 2022 в сумі 67071,56 грн., з яких 41348,53 грн. - відшкодування частини вартості об`єкта лізингу та 25723,03 грн. проценти та комісії;

- від 03.10.2022 на оплату лізингового платежу за жовтень 2022 в сумі 68224,45 грн., з яких 41677,66 грн. - відшкодування частини вартості об`єкта лізингу та 26546,79 грн. проценти та комісії;

- від 01.11.2022 на оплату лізингового платежу за листопад 2022 в сумі 68205,96 грн., з яких 42052,35 грн. - відшкодування частини вартості об`єкта лізингу та 26153,61 грн. проценти та комісії;

- від 01.12.2022 на оплату лізингового платежу за грудень 2022 в сумі 68242,92 грн., з яких 42464,65 грн. - відшкодування частини вартості об`єкта лізингу та 25778,27 грн. проценти та комісії.

За частиною другою статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Ураховуючи структуру та зміст лізингових платежів, ці платежі не є рівнозначними платі за користування, на відміну від орендної плати, позаяк містять в собі таку складову, як відшкодування частини вартості предмета лізингу, і з моменту розірвання договору лізингу зобов`язання лізингодавця щодо передачі об`єкта лізингу у власність лізингоодержувача є припиненим, відповідно в лізингоодержувача припинилось зобов`язання щодо відшкодування вартості цього об`єкта.

Водночас у Загальних умовах сторони врегулювали свої відносини таким чином, що у випадку розірвання договору за ініціативою ТОВ «Порше Лізинг Україна» відповідно до пункту 12 контракту лізинговий платіж буде вважатись платою за користування об`єктом лізингу (пункт 6.18 Загальних умов).

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За своєю правовою природою відносини лізингу передбачають право лізингоодержувача користуватися предметом лізингу, тобто містять елементи договору оренди (найму), у яких користування предметом оренди є платним, тож узгоджене сторонами регулювання не суперечить змісту лізингових відносин, за якими лізингоодержувачу майно надається у виключне користування на визначений термін, та положенням законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 по справі №904/5726/19.

Беручи до уваги викладені вище фактичні обставини, норми законодавства, умови договору та висновок Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги про стягнення заборгованості за договором підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за платою за користування об`єктом лізингу до припинення дії договору.

В той же час, як вірно врахував суд першої інстанції, відповідачем здійснено оплату за березень 2022 на суму 18 143,81 грн., а відтак стягненню підлягає несплачена частина заборгованості за березень 2022 та заборгованість за квітень грудень 2022 в загальному розмірі 454 493,56 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевірила наведений позивачем та судом першої інстанції розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період нарахування березень-грудень 2022 року та встановила, що даний розрахунок є обгрунтованим, арифметично вірним, тому позовні вимоги в частині стягнення нарахованих на суму заборгованості з березня по грудень 2022 інфляційних втрат у сумі 27 201,02 грн та 3 % річних у сумі 5 416,90 грн також підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені, яка нарахована позивачем за період березень-грудень 2022 в розмірі 15 838,51 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

У п. 8.2.1 Загальних комерційних умов встановлено, що у випадку прострочення спати Платежу до Лізингоодержувача застосовуються такі санкції як пені у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати Платежу.

Колегія суддів перевірила розрахунок пені, який здійснений позивачем за період прострочення відповідача березень-грудень 2022 в розмірі 15 838,51 грн, та встановила відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені також підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з лізингових платежів за січень 2023 в розмірі 68 826,81 грн. та нарахованих на цей платіж 3% річних в розмірі 96,17 грн та пені в розмірі 320,56 грн, колегія суддів зазначає наступне.

За частиною третьою статті 615 ЦК України внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана з правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. З припиненням договірних відносин у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ. Відповідні висновки є застосовними і до відносин лізингу у випадках дострокового припинення договору у зв`язку з порушеннями лізингоодержувача.

Отже, з моменту розірвання договору фінансового лізингу з ініціативи лізингодавця в лізингоодержувача припиняється обов`язок сплачувати лізингові платежі, натомість виникає обов`язок негайно повернути об`єкт лізингу у відповідному стані.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 по справі №904/5726/19.

Докази у підтвердження повернення об`єкта лізингу лізингодавцю лізингоодержувачем у матеріалах справи відсутні.

Після припинення дії договору лізингу невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірні дії лізингоодержувача. Тому права та обов`язки лізингодавця та лізингоодержувача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням відповідно до умов договору та положень законодавства, які регламентують наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення предмета лізингу.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (частина друга статті 218 ГК України).

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Зазначене вище кореспондує спеціальним положенням Закону України «Про фінансовий лізинг», за якими лізингодавцю надано право відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом, вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу в передбачених законом та договором випадках; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору.

Як було встановлено вище, у п. 12.9 Загальних умов сторони погодили, що в разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до пункту 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об`єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2, а також якщо ТОВ «Порше Лізинг Україна» вимагає повернення об`єкта лізингу відповідно до інших положень контракту, лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу за свій власний рахунок у відповідному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження ТОВ «Порше Лізинг Україна», якщо інша адреса не вказана цим товариством, упродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту. У цей же строк лізингоодержувач сплачує ТОВ «Порше Лізинг Україна» будь-яку різницю між вартістю об`єкта лізингу та лізинговими платежами, що залишились несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів, а також іншими платежами, що залишились несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою ТОВ «Порше Лізинг Україна» та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов`язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту виконання лізингоодержувачем, у тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.

Якщо сума грошових коштів, що була фактично отримана лізингодавцем внаслідок продажу об`єкта лізингу (або у разі якщо об`єкт лізингу залишається у власності ТОВ «Порше Лізинг Україна» - ринкова вартість об`єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) дорівнює або перевищує лізингові платежі, що залишилися нездійсненими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), а також інші платежі, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту, цей пункт 12.9 контракту не застосовується.

У частині першій та пунктах 4, 5 частини третьої статті 162 ГПК України в чинній редакції передбачено, що в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається із змісту позовних вимог, предметом позову є стягнення коштів з підстав порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасною та повної сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу. Таких підстав позову, як застосування наслідків порушення обов`язку повернути об`єкт лізингу, як то передбачено п. 12.9 Загальних комерційних умов, позивачем у позові заявлено не було.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 357/15432/15-ц, суди дійшли висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованості зі сплати лізингових платежів, а також трьох процентів річних, процентів за користування чужими грошовими коштами, пені та інфляційних втрат, які є похідними від основного зобов`язання, оскільки така заборгованість нарахована після розірвання договору. Суд касаційної інстанції з посиланням на статті 655, 692 ЦК України зазначив, що наслідком розірвання договору є відсутність у позивача обов`язку надати предмет лізингу в майбутньому у власність відповідача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати; тобто у разі розірвання договору лізингу невнесена лізингоодержувачем у складі лізингових платежів покупна вартість об`єкта лізингу не підлягає стягненню з лізингоодержувача у зв`язку з припиненням зустрічного зобов`язання лізингодавця з передання у майбутньому об`єкта лізингу у власність.

З огляду на викладені вище обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з лізингових платежів за січень 2023 в розмірі 68 826,81 грн. та нарахованих на цей платіж 3% річних в розмірі 96,17 грн. та пені в розмірі 32,56 грн.

Щодо позовних вимог в частині витребування із володіння відповідача транспортного засобу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.8.3.2. Загальних комерційній умов якщо Лізингодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення Лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів (відповідно до Закону України «Про фінансовий лізинг»), Порше Лізинг Україна має право припинити Контракт/відмовитися від Контракту і витребувати Об`єкт лізингу від Лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Як вище встановлено, договір фінансового лізингу припинив свою дію 05.01.2023 внаслідок відмови від договору Лізингодавця в односторонньому порядку, як то передбачено п.12.6.1 Загальних комерційних умов.

У п.12.9. Загальних комерційних умов встановлено, що в разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до пункту 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об`єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2, а також якщо Порше Лізинг Україна вимагає повернення Об`єкту лізингу відповідно до інших положень Контракту Лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу за свій власний рахунок у відповідному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження ТОВ «Порше Лізинг Україна», якщо інша адреса не вказана цим товариством, упродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту.

З матеріалів справи вбачаються обставини невиконання відповідачем свого обов`язку щодо повернення позивачу об`єкту лізингу ТЗ автомобіль VOLKSWAGEN Touareg 3.0 TDI автомат повний - НОМЕР_3 ; кузов № НОМЕР_1 ; Двигун DCB 157277; колір чорний перламутр Deep Black.

Згідно з правовим висновком, який міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, відповідно до ч.1 ст.617 ЦК, ч.2 ст.218 ГК та ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

У ст.3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 №44(5) (далі - Регламент), вказано, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП або регіональною ТПП згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Відповідно до ст. 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за особистим зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та / чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

10.02.2023 за заявою відповідача про крадіжку російськими військовими автомобіля «Фольцваген Таурег» д.н.з. НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , 2019 р.в., шасі НОМЕР_1 , відкрито кримінальне провадження №0000251 за ст. 438 ч.1 КК України та 20.04.2023 відповідача залучено як потерпілого у кримінальному провадженні.

11.02.2023 відповідач повідомив позивача про те, що автомобіль, який знаходився у м. Гола Пристань Херсонської області, яке на даний час перебуває в окупації, в несправному стані, викрадено рашистами, шляхом його буксирування, про що відповідачу стало відомо 09.02.2023.

Крім того, відповідач надав до суду першої інстанції Сертифікат №6500-23-1924 від 20.04.2023 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сиди), яким Херсонська ТПП засвідчено форс-мажорні обставини ТОВ «Херсонська стивідорна компанія» щодо обов`язку повернути Об`єкт лізингу. Період дії форс-мажорних обставин дата настання 24.02.202, дата закінчення тривають на 20.04.2023.

В той же час, за загальним правилом наявність форс-мажорних обставин дозволяє не застосовувати санкції за порушення зобов`язань за договором до відповідної сторони, господарський суд вважає, що наявність сертифікату ТПП про засвідчення форс мажору, не дає правових підстав не виконувати зобов`язання за договором, а може бути лише підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання повернути об`єкт лізингу позивачу. Тому посилання апелянта в цій частині не приймається колегією суддів до уваги.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідачем не було доведено обставин неможливості користування об`єктом лізингу протягом дії відповідного договору фінансового лізингу, зокрема у період з березня по грудень 2022.

В свою чергу сертифікат Херсонської ТПП, яким засвідчено наявність форс-мажорних обставин щодо обов`язку користуватися об`єктом лізингу, не приймається до уваги господарським судом, оскільки користування об`єктом лізингу за договором фінансового лізингу є правом, а не обов`язком відповідача.

Крім того, сертифікат Херсонської ТПП чи заява відповідача про крадіжку російськими військовими автомобіля «Фольцваген Таурег» д.н.з. НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , 2019 р.в., шасі НОМЕР_1 , не є належним доказом того, що відповідач не може користуватися предметом лізингу. Адже посилання про крадіжку такого предмету лізингу базуються виключно на заяві відповідача, відсутній вирок суду, яким було б встановлено обставини відсутності предмету лізингу у відповідача внаслідок його примусового вилучення окупаційною владою російської федерації.

Суд першої інстанції також вірно звернув увагу на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання. Через це сертифікат ТПП може бути отриманий значно пізніше за дату, коли сторона з`ясувала неможливість виконання договору через вплив форс-мажорних обставин. Саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

Відповідно до п.17.1 Умов якщо внаслідок форс-мажорних обставин будь-яка сторона не може виконувати або затримує виконання будь-яких своїх зобов`язань за цим контрактом та негайно інформує про це іншу Сторону, зазнаючи обставини, що становлять форс-мажор разом із тими доказами, які можливо надати, а також приблизний строк, протягом якого виконання своїх зобов`язань за цим Контрактом такою стороною буде унеможливлене або відстрочене, Сторона, яка зазнала впливу таких форс-мажорних обставин, звільняється від відповідальності перед іншою стороною за невиконання або відстрочення виконання своїх зобов`язань за цим Контрактом.

Доказів негайного інформування відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин щодо виконання умов договору фінансового лізингу №00018961 від 28.10.2019 матеріали справи не містять.

Відповідач вказав, що: «З самого початку повномасштабного вторгнення 24.02.2022 та окупації міста Херсона та Херсонської області об`єкт лізингу, як й інше майно відповідача, перебувало у Херсоні та Херсонській області за місцем реєстрації відповідача. Через швидку окупацію регіону у відповідача була відсутня можливість вивезти об`єкт лізингу на підконтрольну Україні територію, оскільки персонал відповідача було евакуйовано до безпечних регіонів, а діяльність відповідача тимчасово зупинена. Об`єкт лізингу весь час з 24.02.2022 перебував у критому стаціонарному гаражі приватного домоволодіння у м. Гола Пристань, вул. Ларіонова, б. 88/90. Місто Гола Пристань й досі перебуває в тимчасовій окупації. На початку травня 2022 р. через обстріли міста один із снарядів розірвався поруч від будинку, в результаті чого будівля зазнала значних пошкоджень, у тому числі і гараж, де знаходилося авто. Авто отримало наступні пошкодження: вибиті задні вікна, пошкоджена кришка багажнику, пробиті паливний бак, заднє колесо, запасне колесо та близько десятка наскрізних пробоїн кузова. Крім того, відповідачу стало відомо, що об`єкт лізингу шляхом буксирування було викрадено окупантами, про що було подано відповідну заяву до правоохоронних органів.»

Про всі вказані обставини відповідач повідомив позивача виключно 09.02.2023, хоча, як встановлено сертифікатом Херсонської ТПП форс-мажорні обставини для відповідача виникли ще 24.02.2022.

Однак відповідач повідомив позивача про виникнення у нього форс-мажорних обставин з пропуском встановленого для цього строку та вже після розірвання договору лізингу та виникнення у відповідача обов`язку з повернення предмету лізингу, адже в листі від 26.12.2022 позивач повідомляй як про розірвання договору, так і виставив вимогу повернення предмету лізингу.

Відповідно до частини першої статті 316, частини першої статті 317 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 319, частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 1212, частиною першою статті 1213 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Як було встановлено вище, позивач скористався своїм правом на відмову в односторонньому порядку від договору фінансового лізингу, внаслідок чого договір припинив свою дію 05.01.2023.

В той же час відповідачем не було виконано свого обов`язку щодо повернення об`єкту лізингу позивачу, як то передбачено підпунктом 12.6.1 пункту 12.6, підпунктом 13.1 пункту 13 Загальних умов договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині витребування із володіння відповідача об`єкту лізингу.

Щодо посилань відповідача про необхідність відстрочення виконання рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права чи інтереси.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012р. №18-рп/2012).

Відповідно до ч.1 ст.331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з ч.ч.2, 3, 4, 5 ст.331 ГПК України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Як роз`яснено у п.7.2., 7.1.1. Постанови Пленуму ВГСУ №9 від 17.10.2012р. „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

При цьому при вирішенні заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення судом враховується те, що задоволення вказаних заяв можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (роз`яснення в ч.10 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 26.12.2003р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження».

Відповідач обґрунтовував наявність підстав для відстрочення виконання рішення суду, тим, що провадження господарської діяльності відповідача є Херсон та Херсонська область, які були окуповані з перших годин повномасштабного вторгнення, а деокуповані лише частково. При цьому, деокуповані території, зокрема, місто Херсон, перебувають під постійними обстрілами ворога, провадження господарської діяльності відповідачем повністю заблоковане. З усіма працівниками з самого початку повномасштабного вторгнення призупинені трудові відносини.

В той же час, відповідачем не було надано доказів того, що він об`єктивно не може виконати судове рішення у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем (не надав інформації щодо фінансових звітності підприємства, стану рахунків, наявності чи відсутності коштів). Крім того, відповідач не обґрунтував як саме ситуація зміниться через 12 місяців, саме завдяки зміні яких обставин у нього виникне можливість виконати рішення суду.

Тобто наведені заявником обставини, що перешкоджають виконанню судового рішення, суд не може повною мірою оцінити в розрізі їх впливу на об`єктивну можливість виконати судове рішення у визначений строк або в строк, встановлений у разі задоволення заяви, оскільки не конкретизовано та не надано доказів, як кожна з наведених обставин впливає на можливість виконання рішення суду через 12 місяців з дати його винесення.

Крім того, введення на території України воєнного стану є загальновідомою обставиною, проте всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому відстрочення виконання рішення може в свою чергу негативно вплинути на економічне становище позивача, який правомірно очікує на сплату йому лізингових платежів та інших, визначених договором та законом нарахувань, як способу захисту своїх майнових прав, передбаченого законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для відстрочення виконання рішення у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки апеляційного господарського суду.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2023 по справі №916/965/23, за результатами її апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2023 по справі №916/965/23 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська стивідорна компанія» на рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2023 по справі №916/965/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2023 по справі №916/965/23 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та відписано 19.03.2024 у зв`язку з перебуванням судді зі складу колегії суддів Таран С.В. у відпустці у період з 11.03.2024 по 18.03.2024.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: О.Ю. Аленін

С.В. Таран