ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"27" лютого 2024 р. Справа№ 910/4041/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

за участю секретарі судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 27.02.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2023 (повний текст рішення складено 20.03.2023)

у справі №910/4041/22 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство»

до Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт»

про стягнення 3 574 870,94 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 1 075 790,67 грн, з яких: 1 068 721,31 - основний борг, 7 069,36 грн - три проценти річних, 47 129,03 грн - пеня, 54 780,46 грн - інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору користування активами (майном) від 14.07.2021 №348 СЕФ (далі по тексту - Договір) в частині плати за користування суднами, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 1 068 721,31 грн. Крім того, за порушення умов Договору позивач нарахував відповідачу 47 129,03 грн пені згідно з пунктом 10 (е) частини ІІ договору, а також 54 780,46 грн інфляційних втрат та 7 069,36 грн трьох процентів річних, нарахованих відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України).

На стадії підготовчого засідання позивачем була подана до Господарського суду міста Києва заява від 11.07.2022 №ІОС-531 про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 3 162 018,15 грн основного боргу, 211 697,23 грн пені, 19 582,26 грн трьох процентів річних, 181 573,30 грн інфляційних втрат, що разом складає 3 574 870,94 грн (т.1 а.с. 73-76). Вказана заява прийнята Господарським судом міста Києва до розгляду як така, що відповідає приписам статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.03.2023 у справі №910/4041/22 позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3 162 018,15 грн заборгованості, 211 697,23 грн пені, 19 582,26 грн трьох процентів річних, 181 573,30 грн інфляційних втрат та 53 623,06 грн судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови Договору та положення статей 525, 526 ЦК України, статті 193 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України), а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 3 162 018,15 грн підлягають задоволенню. Також, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 211 697,23 грн, інфляційних втрат в сумі 181 573,30 грн та трьох процентів річних у розмірі 19 582,26 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що пеня та вищенаведені компенсаційні виплати нараховано позивачем правомірно з урахуванням умов Договору та вимог чинного законодавства України.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2023 у справі №910/4041/22 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, невірно застосував норми матеріального та процесуального права, що у підсумку призвело до прийняття незаконного рішення.

Так, скаржник посилається на те, що:

- на період воєнного стану було заборонено навігацію суден, що призвело до значних фінансових втрат для відповідача;

- з початком воєнного стану прибутковість відповідача кардинально знизилась, що відповідно і відображається на неможливості виконувати договірні зобов`язання;

- Торгово-промислова палата України 28.02.2022 видала лист №2024/02.0-7.1, в якому засвідчила, що війська агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили);

- відповідач добросовісно виконував свої зобов`язання за Договором та зважаючи на воєнний стан, що призвело до неможливості належного виконання умов Договору, останній вчиняв всі можливі дії для врегулювання даного спору;

- відповідач не мав доступу до орендованого майна, що підтверджує об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно через обставини, за які орендар не відповідає;

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для залучення Агентства з розшуку менеджменту та активів (АРМА) до участі у розгляді даного спору, що є порушенням норм процесуального права, оскільки спірне майно було передано від АРМА до позивача, як до управителя за договором про управління майном.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2023 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2023 у справі №910/4041/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4041/22, відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2023 у справі №910/4041/22.

10.04.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких апелянт зазначив, що зважаючи на положення пунктів 1-3 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» від 27.05.2022 №634, відповідач, як орендар державного майна, був звільнений від здійснення орендної плати у спірний період (т. 2 а.с. 15-18).

За приписами статті 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Враховуючи, що останній день строку на апеляційне оскарження рішення припадає на 09.04.2023, який є вихідним днем, подані відповідачем доповнення 10.04.2023 у перший робочий день, вважаються такими, що подані у встановлений Законом строк відповідно до частини 4 статті 116 ГПК України та приймаються судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи.

Матеріали справи №910/4041/22 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 12.04.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2023 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2023 у справі №910/4041/22 залишено без руху, надано скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Скаржник у встановлений строк усунув недоліки апеляційної скарги, шляхом подання відповідного клопотання.

25.04.2023 до суду надійшли додаткові письмові пояснення відповідача щодо апеляційної скарги, у яких він вказує, що рішенням Господарського суду Одеської області від 13.12.2021 у справі №916/1252/21, залишеним в силі постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2022, визнано недійсним договір управління активами (майном) від 29.03.2021 №29-03-21. Тобто, на час укладення спірного Договору позивач не був судновласником (ні власником, ні управителем), барж з приводу яких укладався Договір у зв`язку з чим позивач, уклавши договір користування майном, діяв без достатніх на те правових підстав, адже не мав права розпоряджатися чужим майном. Оскільки договір управління визнано недійсним, то будь-які дії позивача щодо майна з приводу якого укладено Договір є неправомірними. Крім того, скаржником до вищенаведених додаткових письмових пояснень долучено нові документи, а саме копії листів відповідача від 29.03.2023 №01-29/100 та №01-29/120, а також копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Київський річковий порт» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2023 у справі №910/4041/22. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 30.05.2023. Розгляд апеляційної скарги призначено на 06.06.2023 о 13 год 15 хв.

31.05.2023 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване, законне рішення, а за апеляційними доводами відповідача відсутні підстави для скасування рішення повністю або частково (т. 2 а.с. 126-131).

Строк на подання відзиву на апеляційну скаргу встановлений судом апеляційної інстанції до 30.05.2023, у відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд апеляційної інстанції поновити строк, оскільки 30.05.2023 було відсутнє електропостачання по технічним причинам.

Відповідно до приписів статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

З огляду на вищевикладене, враховуючи поважність причин пропуску, суд апеляційної інстанції поновлює пропущений позивачем строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та приймає такий відзив до розгляду.

У своєму відзиві, позивач, зокрема зазначає, що викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи є такими, що не відповідають дійсності, є некоректними, необґрунтованими, зробленими без врахування фактичних обставин справи, умов Договору та положень чинного законодавства. Надані апелянтом до апеляційного господарського суду додаткові докази, є такими, що подані з порушенням процесуальних норм чинного законодавства, а відтак не можуть бути враховані при прийнятті постанови у даній справі. Також, позивач наголошує, що Договір нікчемним чи недійсним встановленим порядком не визнавався, відтак є обов`язковим для виконання сторонами.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 02.06.2023 заяву представника позивача - Вишневської Ганни Валеріївни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задовольнив. Судове засідання у справі №910/4041/22 в режимі відеоконференції призначив на 06.06.2023 о 13 год. 15 хв.

05.06.2023 відповідачем подано до Північного апеляційного господарського суду клопотання про зупинення провадження до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №916/818/22 та набранням законної сили рішенням суду у справі №916/1826/23 (т. 2 а.с. 140-146).

У судовому засіданні 06.06.2023 виникла необхідність оголосити перерву до 04.07.2023 .

26.06.2023 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, разом із новими доказами (т. 2 а.с. 184-204), а саме: копії відповіді Начальника штабу - заступника командування оперативно-стратегічного угрупування військ «Одеса» від 19.05.2023 №2/705, копії відповіді Першого заступника голови Херсонської обласної державної адміністрації від 05.05.2023 №01-01-66-3189/0/23/47, копії відповіді Начальника штабу - заступника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 18.05.2023 №154/131/7303, копії відповіді Заступника Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури України від 25.04.2023 №5342/46/10-23, копії відповіді Голови державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 17.04.2023 №28299/0/7-23.

29.06.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення від відповідача, разом із новими докзами, що є аналогічними із поданими ним на електронну адресу 26.06.2023 (т. 2 а.с. 192-202).

04.07.2023 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові заперечення на додаткові письмові пояснення відповідача від 26.06.2023 (т.2 а.с. 208-211).

04.07.2023 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача повторно надійшло клопотання про долучення копії відповіді Начальника штабу - заступника командування оперативно-стратегічного угрупування військ «Одеса» від 19.05.2023 №2/705, копія відповіді Першого заступника голови Херсонської обласної державної адміністрації від 05.05.2023 №01-01-66-3189/0/23/47, копії відповіді Начальника штабу - заступника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 18.05.2023 №154/131/7303, копії відповіді Заступника Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури України від 25.04.2023 №5342/46/10-23, копії відповіді Голови державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 17.04.2023 №28299/0/7-23 (т. 2 а.с. 212).

04.07.2023 вказане клопотання надійшло на адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача у письмовому вигляді (т. 2 а.с. 215-217).

Судове засідання 04.07.2023 не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючого судді - Владимиренко С.В. з 03.07.2023 по 14.07.2023 на лікарняному.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2023 у зв`язку з перебуванням суддів Демидової А.М. та Ходаківської І.П. з 17.07.2023 по 21.07.2023, які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами у справі, у відпустках, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2023 справу №910/4041/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2023 у справі №910/4041/22 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Ткаченко Б.О. Розгляд апеляційної скарги відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2023 у справі №910/4041/22 призначено на 01.08.2023 о 14 год. 20 хв.

28.07.2023 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про врахування судової практики (т. 2 а.с. 229) постанови Верховного Суду від 11.07.2023 у справі №916/818/22.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що постановою Верховного Суду від 11.07.2023 у справі №916/818/22 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО» задоволено. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 у справі №916/818/22 скасовано. Рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2022 у справі №916/818/22 залишено в силі. Справа №916/1826/23 наразі перебуває на розгляді Господарського суду Одеської області.

За таких обставин, клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №916/818/22 не підлягає задоволенню.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 01.08.2023 відклав розгляд справи №910/4041/22 на 15.08.2023 на 14 год. 10 хв. за клопотанням відповідача

У зв`язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. з 07.08.2023 по 20.08.2023 та судді Євсікова О.О. з 14.08.2023 по 27.08.2023, які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами у справі, у відпустках, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2023 справу №910/4041/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 01.08.2023 прийняв до свого провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2023 у справі №910/4041/22 у визначеному складі.

14.08.2023 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про призначення судової економічної експертизи, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (т. 3 а.с. 10-12). На вирішення судового експерта поставити наступне питання: «Чи підтверджується документально та чи є арифметично вірний заявлений у позовних вимогах позивача розмір заборгованості за користування майном з урахуванням застосування індексу інфляції, 3% річних та пені?».

15.08.2023 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про призначення експертизи у справі (т. 3 а.с. 18-19).

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 15.08.2023 відклав розгляд справи на 21.08.2023 на 12 год. 30 хв.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 21.08.2023 відклав розгляд справи на 13.09.2023 на 12 год. 30 хв.

21.08.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи - Національне агентство України з питань виявлення, пошуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача (т.3 а.с. 34-36). До клопотання подано лист позивача №01-29/283 від 19.07.2023 (т.3 а.с. 37).

30.08.2023 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про залучення третьої особи (т. 3 а.с. 40).

13.09.2023 на адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи (т.3 а.с. 69-71) (копії матеріалів кримінального провадження №0000194 від 12.04.2023 за частиною 1 статті 438 КПК України на 68 арк., копії акту приймання-передачі документів від 12.09.2023) (т. 3 а.с. 72-141).

Вказані докази не приймаються до розгляду з урахуванням положень статті 269 ГПК України.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 13.09.2023 відклав розгляд справи на 26.09.2023 на 14 год. 00 хв.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 26.09.2023 відклав розгляд справи на 21.11.2023 на 12 год. 00 хв.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 21.11.2023 відклав розгляд справи на 05.12.2023 на 12 год. 00 хв.

20.11.2023 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/4041/22 для проведення медіації відповідно до пункту 3-1 частини 1 статті 227 ГПК України.

21.11.2023 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови слідчого від 12.09.2023 про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування (т.3 а.с. 175-177).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 у справі №910/4041/22, враховуючи вимоги Закону № 3200-IX від 29.06.2023, яким внесено зміни до ГПК України, суд апеляційної інстанції повернув без розгляду клопотання відповідача, подані 03.11.2023 про долучення до матеріалів справи доказів направлення клопотання про долучення до матеріалів справи №910/4041/22 документів, копій кримінального провадження №0000194 від 12.04.2023 позивачу, 20.11.2023 про відкладення розгляду справи з метою мирного врегулювання спору сторонами, 20.11.2023 про зупинення провадження у справі №910/4041/22 для проведення медіації відповідно до пункту 3-1 частини 1 статті 227 ГПК України та 21.11.2023 про долучення до матеріалів справи копії постанови слідчого від 12.09.2023 про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування, та клопотання позивача, поданого 20.11.2023 про відкладення розгляду справи з метою мирного врегулювання спору сторонами. 30.11.2023 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про призначення судової економічної експертизи, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення судового експерта поставити наступне питання: «чи підтверджується документально та чи є арифметично вірний заявлений у позовних вимогах позивача розмір заборгованості за користування майном з урахуванням застосування індексу інфляції, 3% річних та пені (згідно розрахунку позивача, наведеного у заяві про збільшення позовних вимог від 11.07.2023 №ЮС-531)?». На час проведення судової експертизи зупинити апеляційне провадження у справі №910/4041/22 (т.3 а.с. 201-204).

30.11.2023 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи - Національне агентство України з питань виявлення, пошуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача (т.3 а.с. 188-189).

30.11.2023 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про долучення документів, а саме: копію акта приймання-передачі документів від 16.11.2023, копію постанови слідчого від 12.09.2023 про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування (т.3 а.с.194-195).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2023 відкладено розгляд справи на 16.01.2024 на 13 год. 30 хв.

15.01.2024 від відповідача на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме: копії постанови заступника начальника відділу розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУ НП в Херсонській області від 12.09.2023 про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування; копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо відомостей №0000194; копію довідки ТОВ «Херсонський порт» від 04.08.2023 №62-01/23; копію протоколу допиту свідка від 06.09.2023; копію постанови про залучення до провадження як потерпілого від 07.09.2023; копію адвокатського запиту від 09.01.2024 №5вих; копію листа АРМА від 10.01.2024 №45/6.1-38-24/6.4 з додатками.

16.01.2024 від відповідача на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення.

Вказані клопотання та додаткові пояснення підлягають поверненню без розгляду,враховуючи вимоги Закону №3200-IX від 29.06.2023, яким внесено зміни до ГПК України.

16.01.2024 від відповідача на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме: копії постанови заступника начальника відділу розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУ НП в Херсонській області від 12.09.2023 про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування; копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо відомостей №0000194; копії довідки ТОВ «Херсонський порт» від 04.08.2023 №62-01/23; копії протоколу допиту свідка від 06.09.2023; копії постанови про залучення до провадження як потерпілого від 07.09.2023; копії адвокатського запиту від 09.01.2024 №5вих; копії листа АРМА від 10.01.2024 №45/6.1-38-24/6.4 з додатками.

16.01.2024 від відповідача на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 відкладено розгляд справи на 20.02.2024 на 13 год. 45 хв.

01.02.2024 від позивача через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів: копії листа ПрАТ «УДП» №35/10/01-11.1/01 від 15.01.2024.

19.01.2024 від відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про залишення без розгляду клопотань представника відповідача адвоката Маковієва В.Г., а саме щодо залучення до участі у справі третьої особи та призначення судової економічної експертизи.

20.01.2024 від позивача через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі №910/4041/22 та долучення доказів: копії постанови СУ ГУНП в Херсонські області від 01.12.2023 про залучення до провадження як потерпілого у кримінальному провадженні №0000194; копії постанови СУ ГУНП в Херсонські області від 01.12.2023 про оголошення в розшук транспортного засобу, барж BS-015, BS-017, копії листа заступника начальника відділу розслідування, учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУНП в Херсонські області від 20.11.2023 №10324/8-23; копії платіжних доручень №1041 від 08.09.2023 на суму 399 999,98 грн та №1160 від 02.10.2023 на суму 200 000,00 грн.

Враховуючи відмову відповідача від клопотань про залучення третьої особи - Національного агентства України з питань виявлення, пошуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів та призначення судової експертизи, суд апеляційної інстанції залишає їх без розгляду.

Клопотання учасників апеляційного провадження про долучення нових доказів та долучені докази до письмових пояснень відповідача, наданих суду 25.04.2023 задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд у постановах від 11.09.2019 у справі № 922/393/18, від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19, від 26.09.2023 у справі № 910/4490/22 виснував, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Так само не підлягають задоволенню клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи №916/1826/23, оскільки відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду справи. Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №924/645/18 та від 20.12.2019 у справі №910/13234/18).

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи певної черговості розгляду вимог тощо (постанова Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №918/926/17).

З огляду на викладене, відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі, оскільки відсутня об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи №916/1826/23.

У судовому засіданні 20.02.2024 виникла необхідність оголосити перерву до 27.02.2024.

Представник відповідача у судовому засіданні 27.02.2024 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2023 у справі №910/4041/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні 27.02.2024 заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2023 у справі №910/4041/22 залишити без змін.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

14.07.2021 між позивачем (управитель) та відповідачем (фрахтувальник) укладено Договір, за умовами якого управитель передав в користування фрахтувальнику наступні судна: баржа BS-018, баржа BS-014, баржа BS-015, баржа BS-017 (т.1 а.с. 11-13, 169-177).

Згідно з пунктом 2 частини ІІ Договору судно здається у користування та приймається фрахтувальником у порту або в місці вказаному в боксі 13, біля підготовленого причалу. Управитель зобов`язаний до здачі та під час здачі виявити належну турботу щодо корпусу, механізмів обладнання для роботи за цим договором.

Відповідно до пункту 3 частини ІІ Договору прийняття-передача судна здійснюється відповідно до актів, підписаних уповноваженими представниками сторін із зазначенням технічного стану судна на момент передачі. З дня підписання актів прийняття-передачі судна фрахтувальник приймає всі витрати на його утримання.

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання та діє до дати зазначеної у боксі 20 частини І (30.12.2025), а щодо взаєморозрахунків до повного виконання зобов`язань сторони (пункт 4 частини ІІ договору).

За умовами пункту 10 (а) частини ІІ Договору фрахтувальник оплачує управителю на умовах цього Договору вартість за використання судна за календарний місяць, як зазначено у боксі 21, починаючи з дати підписання цього Договору. Оплата за Договором триває до дати, коли судно повертається фрахтувальником його управителю. Неповна доба вважається пропорційною за частину доби.

Згідно з пунктом 1.1 Додатку №1 від 14.07.2021 до Договору плата за користування суднами становить еквівалент 150 Євро (без урахування ПДВ - 20%) у національній валюті України за добу (не повна доба рахується як повна) з дати підписання цього Договору за кожне судно передане в користування за цим Договором. Управитель виставляє рахунок у національній валюті України із застосуванням офіційного курсу Євро, який визначається відповідно до передбаченого законодавством України порядку встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют, опублікованого на сайті НБУ на дату виставлення рахунку (т.1 а.с. 14-15, 178-179).

Відповідно до пункту 1.2 Додатку №1 до Договору управитель виставляє рахунок до 5 числа місяця, який слідує за попереднім (звітним) місяцем користування судном.

За умовами пункту 1.3 Додатку №1 до Договору плата за користування судном сплачується щомісячно до 10 числа місяця, який слідує за попереднім (звітним) місяцем користування судном.

У Додатку №2 від 14.07.2021 до Договору сторонами наведено детальний опис суден, що передаються управителем фрахтувальнику (т. 1 а.с. 16-18, 180-182).

22.07.2021 між позивачем та відповідачем складено та підписано акт приймання-передачі активів барж, згідно з яким позивач передав, а відповідач прийняв активи: баржі BS-014, BS-015, BS-017 та BS-018 у тимчасове платне користування (т. 1 а.с. 19).

На виконання умов договору позивачем за користування баржами було виставлено відповідачу рахунки на оплату: від 31.01.2022 №30019/22 на суму 714 894,00 грн з терміном оплати - 10.02.2022; від 28.02.2022 №30147/22 на суму 668 721,31 грн з терміном оплати - 10.03.2022; від 31.03.2022 №30239/22 на суму 727 310,59 грн з терміном оплати - 10.04.2022; від 30.04.2022 №30443/22 на суму 662 837,04 грн з терміном оплати - 10.05.2022; від 31.05.2022 №30546/22 на суму 703 149,21 грн з терміном оплати - 10.06.2022 (т. 1 а.с. 20, 21, 77, 78, 79).

Однак, відповідач за користування баржами BS-014, BS-015, BS-017 та BS-018 розрахувався не в повному обсязі на суму 314 894,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 07.02.2022 №676 (т.1 а.с. 22).

05.04.2022 позивач звернувся до відповідача із претензією №3122 про сплату заборгованості на суму 1 068 721,31 грн та штрафних санкцій у розмірі 27 599,80 грн, яка направлена на адресу відповідача згідно фіскального чеку від 05.04.2022, накладної №572 та поштового опису вкладення (т. 1 а.с. 24-26, 27, 28). Доказів оплати, як і реагування на претензію №3122, матеріали даної справи не містять.

Спір виник через порушення відповідачем умов Договору щодо повної оплати за користування баржами, внаслідок чого за останнім рахується заборгованість у розмірі 3 162 018,15 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди.

За приписами статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідності до статті 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Частиною 1 статті 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно зі статтею 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до частин 1, 4 статті 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За приписами статті 203 Кодексу торговельного мореплавства України за договором чартеру (фрахтування) судна на певний час судновласник зобов`язується за обумовлену плату (фрахт) надати судно фрахтувальнику для перевезення пасажирів, вантажів та для інших цілей торговельного мореплавства на певний час.

Надане фрахтувальнику судно може бути укомплектоване екіпажем (тайм-чартер) або не споряджене і не укомплектоване екіпажем (бербоут-чартер).

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 ГК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Договір, відповідно до статті 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі укладеного між сторонами Договору у позивача виник обов`язок передати у користування баржі, а у відповідача - прийняти такі судна та оплатити їх користування.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове платне користування активи: баржі BS-014, BS-015, BS-017 та BS-018.

З матеріалів даної справи вбачається, що позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату від 31.01.2022 №30019/22 на суму 714 894,00 грн з терміном оплати - 10.02.2022; від 28.02.2022 №30147/22 на суму 668 721,31 грн з терміном оплати - 10.03.2022; від 31.03.2022 №30239/22 на суму 727 310,59 грн з терміном оплати - 10.04.2022; від 30.04.2022 №30443/22 на суму 662 837,04 грн з терміном оплати - 10.05.2022; від 31.05.2022 №30546/22 на суму 703 149,21 грн з терміном оплати - 10.06.2022 (т. 1 а.с. 20, 21, 77, 78, 79).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

За приписами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідач за користування баржами BS-014, BS-015, BS-017 та BS-018 розрахувався частково на суму 314 894,00 грн (т.1 а.с. 22), тобто здійснив часткову оплату по рахунку від 31.01.2022 №30019/22 на суму 714 894,00 грн, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 3 162 018,15 грн.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції відповідач у справі №910/4041/22 частково погасив суму заборгованості за Договором №348СЕФ від 14.07.2021 на суму 599 999,98 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №1160 від 02.10.2023, №1041 від 08.09.2023.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Як предмет позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №13/51-04, Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 916/144/18.

Згідно зі статтею 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

За таких обставин, провадження у справі №910/4041/22 в частині стягнення 599 999,98 грн підлягає закриттю.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 2 562 018,17 грн, то слід зазначити наступне.

24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено воєнний стан в Україні строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, Указом Президента України від 17.04.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX, Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2500-IX, Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2738-IX, Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2915-IX, Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом Президента України від 26.07.2023 № 451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3275-IX, Указом Президента України від 06.11.2023 № 734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 № 3429-IX та Указом Президента України від 05.02.2024 № 49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 № 3564-IX.

Враховуючи введення воєнного стану в Україні протоколом Ради оборони міста Києва від 01.06.2022 №12 запроваджено заборону навігації для маломірних суден на водних об`єктах міста Києва на час дії правового режиму воєнного стану (лист Департаменту муніципальної безпеки від 15.09.2022 №079-3234) (т.1 а.с. 143).

Пунктом 21 (с) Договору сторони узгодили, що у разі початку війни (незалежно від того, чи була вона оголошена) між двома або декількома країнами, або якщо країна, під чиїм прапором плаває судно, виявиться втягнутою у війну (незалежно від того, чи була вона оголошена), військові дії, військові операції, революцію або цивільні хвилювання, внаслідок яких судно не може нормально експлуатуватися, як Управителі, так і Фрахтувальники можуть канцелювати цей Договір, після чого Фрахтульваники зобов`язані передати судно власникам відповідно до статті 14, якщо має вантаж на борту, то після його відвантаження у порту призначення, або якщо судно згідно з цією статтею не може досягти призначення або увійти до нього, то у найближчому відкритому та безпечному порту, до якого направлять Управителі. У всіх випадках Договірна плата продовжує виплачуватися відповідно до статті 10, за винятком вище зазначеного, всі інші умови цього Договору повинні застосовуватися до повернення судна.

Відповідач листом від 20.04.2022 №20/04-2 повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (т.1 а.с. 220-221) у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, що підтверджується листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що унеможливлює виконання відповідачем своїх зобов`язань та забезпечення збереження та охорону суден.

З листом №01-29/119 від 20.06.2022 аналогічного змісту до листа від 20.04.2022 №20/04-2 відповідач повторно звернувся до позивача (т.1 а.с. 222-223).

Листом від 29.08.2022 №ЧМ-632, адресованому відповідачу, позивач вимагав повернення барж BS-014, BS-015, BS-017 та BS-018 або сплати повної вартості (т. 1 а.с. 224-225).

Водночас з листів відповідача від 08.02.2022 №01-29-59, від 14.02.2022 №01-29/69 (т. 1 а.с. 218, 219) вбачається, що розпорядженням Держаної служби морського та річкового транспорту (Морська адміністрація) було закрито навігацію з 15.01.2022 орієнтовано до 31.03.2023 включно. У цей період баржі знаходяться під наглядом та охороною: BS-018 - місто Запоріжжя, вулиця Гліссерна, 14, Запорізький суднобудівний-судноремонтний завод; BS-014 - місто Дніпро, площа Десантників, 1, Річковий вокзал; BS-015 - місто Херсон, Херсонський морський порт, затон №1; BS-017 - місто Херсон, Херсонський морський порт, затон №1.

Тобто на початок повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України (24.02.2022) місцеперебування вказаних барж ані позивачем, ані відповідачем не змінювалось.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2022 №183-р у зв`язку із нарощуванням з боку російської федерації політики ескалації збройної агресії проти України та підвищенням загрози виникнення інцидентів, пов`язаних з охороною портових засобів, суден, які мають право плавання під Державним прапором України та відповідно до Міжнародної конвенції з охорони людського життя на морі 1974 року, підпункту 4.1 пункту 4 частини А Міжнародного кодексу з охорони суден і портових засобів, Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено з 25 лютого 2022 р. рівень охорони 3 у морських та річкових портах України, на період введення воєнного стану.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 23 серпня 2022 року», який втратив чинність на підставі наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій №309 від 22.12.2022, Херсонську міську територіальну громаду Херсонської області та Запорізьку міську територіальну громаду Запорізького району Запорізької області віднесено до територій, які перебувають в тимчасовій окупації.

Відповідно до частини 1 статті 46 Закону України «Про внутрішній водний транспорт» навігаційний період на внутрішніх водних шляхах є цілорічним. Перерва у навігації на внутрішніх водних шляхах або їх окремих ділянках встановлюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері внутрішнього водного транспорту, на період: 1) виникнення загрозливих для судноплавства погодних умов (температура повітря, льодова обстановка); 2) проведення планових профілактичних і ремонтних робіт на судноплавних гідротехнічних спорудах або прогонових будівлях судноплавних розвідних прогонів мостів на внутрішніх водних шляхах; 3) сезонної заміни плавучих засобів навігаційного обладнання на окремих ділянках.

Частинами 2, 3 вказаної норми визначено, що судноплавство на окремих ділянках внутрішніх водних шляхів протягом навігаційного періоду може бути тимчасово припинено центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері внутрішнього водного транспорту, з визначенням строку припинення, у разі: 1) проведення планових, аварійно-рятувальних та інших невідкладних шляхових робіт; 2) проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт на судноплавних гідротехнічних спорудах або прогонових будівлях судноплавних розвідних прогонів мостів на внутрішніх водних шляхах; 3) наявності небезпеки природного або техногенного характеру, що загрожує безпечному проходу суден.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері внутрішнього водного транспорту, забезпечує доведення до відома суден, портів (терміналів) та інших заінтересованих суб`єктів внутрішнього водного транспорту інформації про встановлення перерв у навігації, а також про тимчасове припинення судноплавства на окремих ділянках внутрішніх водних шляхів за допомогою річкової інформаційної служби та шляхом оприлюднення такої інформації на своєму офіційному веб-сайті.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом Міністерства інфраструктури України від 28.04.2022 №256 «Про закриття морських портів» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та неможливістю здійснення обслуговування суден і пасажирів, проведення вантажних, транспортних та інших пов`язаних з цим видів господарської діяльності, робіт, забезпечення належного рівня безпеки судноплавства, дотримання вимог міжнародних договорів України, забезпечення охорони навколишнього природного середовища, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», статті 5 Закону України «Про морські порти України», Порядку відкриття та закриття морських портів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року № 495, на підставі подання державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 28 квітня 2022 року №850/10-01-01/Вих, погодженого Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 28 квітня 2022 року №357/404/14-22 закрито морські порти Бердянськ, Маріуполь, Скадовськ, Херсон з дня набрання чинності цим наказом до відновлення контролю над зазначеними морськими портами.

Відповідно до розпорядження Запорізької облдержадміністрації від 26.03.2022 № 134 «Про заборону навігації для маломірних суден та вилову водних біоресурсів на водних об`єктах у межах Запорізької області на час воєнного стану» заборонено на час воєнного стану навігацію маломірних суден на водних об`єктах Запорізької області (великі, середні, малі річки, Каховське та Дніпровське водосховища), вилов водних біоресурсів шляхом промислового та любительського (спортивного) рибальства на водних об`єктах Запорізької області (Каховське та Дніпровське водосховища, річка Дніпро).

Відповідно до розпорядження Дніпропетровської обласної військової адміністрації від 29.03.2022 № 87/0/527-22 та розпорядженням начальника Новомосковської районної військової адміністрації від 01.04.2022 №77 у період воєнного стану забороняється навігація на водних об`єктах Дніпропетровської області малих, моторних, прогулянкових вітрильних та прогулянкових суден, спортивних і швидкісних суден, а також водних мотоциклів і засобів розваг на воді.

З метою врегулюваня питання навігації на водоймах Дніпропетровської області та уточнення нерестової заборони на 2023 рік, внесено зміни до розпорядження начальника облвійськадміністрації від 29.03.2022 № 87/0/527-22 «Про заборону використання суден та вилову водних біоресурсів на водоймах Дніпропетровської області у період воєнного стану» (розпорядження начальника облвійськадміністрації від 15.02.2023 № 76/0/527-23), якими передбачено, що навігацію на водних об`єктах Дніпропетровської області дозволено суднам, що входять до складу Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, а також під час виконання службових обов`язків судноводіїв малих суден Національної поліції України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державного агентства меліорації та рибного господарства України, аварійно-рятувальних і пошуково-рятувальних служб та виконання аварійних робіт і ліквідації наслідків техногенного, природного та військового характеру, а також для малих суден суб`єктів господарювання, які отримали дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) виключно в межах Дніпропетровської області, якщо це не створює ризики для життя та здоров`я людини.

Вказані обставини є загальновідомими та не потребують доказуванню в силу приписів частини 3 статті 75 ГПК України.

Крім того, пунктом 13 Договору сторони узгодили, що Фрахтувальник зобов`язаний після закінчення терміну дії Договору повернути Судно у безпечному порту чи місці, як зазначено у боксі 16 (порт Ізмаїл, Порт Херсон за погодженням Фрахтувальника та Управителя).

Таким чином, відповідач був позбавлений можливості користуватися баржами за спірним Договором, починаючи з 24.02.2022 та відповідно реальної можливості повернення барж позивачу у безпечному порту та місці, відносно чого не заперечив уповноважений представник позивача у судових засіданнях 20.02.2024.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що тягар доведення обставини неможливості використання орендованого майна, як підстави для звільнення від орендної плати, передбаченої частиною 6 статті 762 ЦК України покладається на орендаря (відповідач у даній справі).

Згідно із частиною 4 статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 6 статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Отже, за Законом орендар звільняється від орендної плати, якщо майно не могло бути використане (існує об`єктивна неможливість), з причин, що не залежать від орендаря.

У пункті 5.9 постанови від 12.04.2023 у справі № 910/14244/20 Верховний Суд сформував висновок щодо застосування частини 6 статті 762 ЦК України в аспекті розподілу доведення обставин, що є предметом доказуванні у спорі. Зокрема, за висновком Верховного Суду наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини.

Наведена норма права визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Обставини, зазначені у нормі частини 6 статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

За приписами статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Частиною 2 статті 218 ГК України встановлено, що підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Згідно з частиною 2 статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За таких обставин, враховуючи доведення відповідачем неможливості користування баржами, починаючи з 24.02.2022 до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 349 306,81 грн плати за користування суднами за період з 01.01.2022 по 24.02.2022, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат за платіжними інструкціями №1160 від 02.10.2023, №1041 від 08.09.2023.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 19 582,26 грн 3% річних в сумі за період з 11.02.2022 по 11.07.2022 та 181 573,30 грн інфляційних втрат за період з лютого 2022 року по травень 2022 року.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Водночас, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини та стягнення з відповідача на користь позивача 349 306,81 грн, з урахування розрахунку заборгованості, наведеного позивачем у суді апеляційної інстанції до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 10 517,65 грн 3% річних та 127 009,91 грн інфляційних втрат.

Крім того, позивачем за порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання заявлено до стягнення пеню у розмірі 211 697,23 грн, нараховану за період з 11.02.2022 по 11.07.2022 на підставі пункту 10 (е) частини ІІ Договору.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до пункту 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

За підрахунком суду апеляційної інстанції до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 100 547,50 грн.

Водночас частиною 2 статті 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Положеннями пункту 4 статті 231 ГК України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (частина 6 статті 232 ГК України).

Відповідно до пункту 10 (е) частини ІІ договору будь-яка затримка у платежах дає право управителю на отримання інтересу згідно з боксом 22 - нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на прострочену суму заборгованості.

За приписами статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити: чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, значності прострочення виконання, наслідки порушення зобов`язання, відповідність/невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності у відповідності до положень статті 86 ГПК України, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020 №914/1888/19, від 26.01.2021 №916/880/20, від 23.01.2021 №921/580/19, від 26.01.2021 №916/880/20, від 10.01.2024 №910/1041/23.

Необхідно зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання). Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/17.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.05.2020 у справі №918/289/19, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені частиною 3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (аналогічні правові висновки наведено в постановах Верховного Суду, від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19).

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 виснувала про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує.

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №923/536/18, від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, від 06.09.2019 у справі у справі №914/2252/18, від 30.09.2019 у справі №905/1742/18, від 14.07.2021 у справі №916/878/20.

Суд апеляційної інстанції вважає за можливе зменшити розмір пені на 50%, з огляду встановлені обставини справи, зміст спірних правовідносин та фінансовий стан відповідача.

Так, згідно відомостей, що містяться у довідці відповідача по видам діяльності №28/09/2022 від 28.09.2022 (т.1 а.с. 147) введення воєнного стану в Україні призвело до зменшення доходів останнього з 23 374,5 тис. грн до 3 548,9 тис. грн на місяць (падіння на 85%).

При цьому колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, здійснюючи апеляційний перегляд судового рішення у даній справі, відхиляє доводи відповідача щодо неправомірності дій позивача з приводу майна за спірним Договором, оскільки Договір управління майном (активами) від 29.03.2021 №29-03-21, укладений між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів та ПрАТ «Українське Дунайське пароплавством» визнано недійсним за рішенням Господарського суду Одеської області від 13.12.2021 у справі №916/1252/21, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2022.

Згідно з частиною 1 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Наведена норма узгоджується з положенням статті 629 ЦК України, якою встановлено обов`язковість виконання договору його сторонами.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору, закріпленої у статті 204 ЦК України, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Доказів визнання недійсним Договору у судовому порядку матеріали даної справи не містять.

Згідно із статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із частиною 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Апеляційним господарським судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Враховуючи відсутність предмету спору в частині, нез`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2023 у справі №910/4041/22 частковому скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким закрити провадження у справі в частині здійснених відповідачем оплат під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції та задовольнити позов частково.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 231, 269, 270, 275, 277, 278, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2023 у справі №910/4041/22 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2023 у справі №910/4041/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким провадження у справі №910/4041/22 в частині стягнення 599 999,98 грн (п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто гривень 98 копійок) основного боргу закрити.

3. Позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» (вул. Верхній Вал, буд. 70, м. Київ, 04071, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 03150071) на користь Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (вул. Пароходна, буд. 28, м. Ізмаїл, Одеська область, 68600, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 01125821) 349 306, 81 грн (триста сорок дев`ять тисяч триста шість гривень 81 копійок) основного боргу, 10 517,65 грн (десять тисяч п`ятсот сімнадцять гривень 65 копійок) 3 % річних, 127 009,91 грн (сто двадцять сім тисяч дев`ять гривень 91 копійку) інфляційних втрат, 50 273,75 грн (п`ятдесят тисяч двісті сімдесят три гривні 75 копійок) пені та 17 810,73 грн (сімнадцять тисяч вісімсот десять гривень 73 копійки) судового збору.

5. В решті позовних вимог відмовити.

6. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи №910/4041/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано суддями 18.03.2024.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська