УХВАЛА

18 березня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/12748/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Кібенко О.Р.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Київгаз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2024

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "ОТІС"

до Акціонерного товариства "Київгаз" (далі - АТ "Київгаз")

про визнання недійсними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

1. У листопаді 2022 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ "Київгаз" у якому просив суд визнати недійсними та скасувати рішення засідань постійно діючої комісії з розгляду Актів про порушення АТ "Київгаз" від 04.08.2022 №22/10-3/1034, №28/10-3/1040 та №1/31-3/1047, якими задоволені Акти про порушення від 07.02.2022 №1034, від 08.02.2022 №1040 та від 10.02.2022 №1047 і на підставі яких позивачу донараховано необліковані об`єми природного газу в розмірі 111 636,78 м.куб. та виставлено рахунок на суму 4 660 879,02 грн в якості компенсації вартості необлікованого об`єму природного газу.

2. Господарський суд міста Києва рішенням від 03.05.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2024, позов задовольнив.

3. 26.02.2024 АТ "Київгаз" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2024, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

4. 01.03.2024 надійшли заперечення позивача проти відкриття касаційного провадження, у яких просить касаційну скаргу повернути скаржнику, оскільки останній не послався на відповідні підстави касаційного оскарження, передбачені ч.2 ст.287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), та не навів обґрунтувань щодо таких.

5. Перевіривши матеріали касаційної скарги та заперечень позивача, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення скарги без руху з огляду на таке.

6. Частиною 2 ст.292 ГПК передбачено, що якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, передбачених ст.290 цього Кодексу, то така скарга залишається без руху.

7. Відповідно до п.5 ч.2 ст.290 ГПК у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) ст.287 цього Кодексу підстави (підстав).

8. Відповідно до ч.2 ст.287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 ст.310 цього Кодексу.

9. У разі подання касаційної скарги на підставі п.1 ч.2 ст.287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абз.2 п.5 ч.2 ст.290 цього Кодексу).

10. У цьому випадку необхідно чітко вказати:

норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні;

навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;

навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;

обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

11. У разі подання касаційної скарги на підставі п.2 ч.2 ст.287 ГПК в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абз.3 п.5 ч.2 ст.290 цього Кодексу). Скаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

12. Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого п.3 ч.2 ст.287 ГПК, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає непогодження із ним.

13. Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі п.4 ч.2 ст.287 ГПК, необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами 1, 3 ст.310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

14. При цьому необхідно враховувати, що за змістом п.1 ч.3 ст.310 ГПК відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч.2 ст.287 цього Кодексу.

15. Системний аналіз наведених положень ГПК дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 ст.287 ГПК, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) ч.2 ст.287 ГПК як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

16. Отже, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) ст.287 ГПК, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

17. Обґрунтовуючи подібність правовідносин, як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1- 3 ч.2 ст.287 ГПК, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.

18. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин потрібно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів (пункти 25, 26, 31 постанови від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).

19. Скаржник зазначає, що при ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, зокрема, пункти 1, 3, 4 ч.2 ст.287, пункти 1, 3, 4 ч.3 ст.310 ГПК; не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 18.11.2022 у справі №914/993/21.

20. Також скаржник, зокрема, зазначає, що суди попередніх інстанцій без належного обґрунтування застосували висновки Верховного Суду, зроблені у неподібних правовідносинах, цитує текст постанови Верховного Суду від 18.11.2022 у справі №914/993/21 та посилається на висновки Верховного Суду щодо стандарту доказування "вірогідність доказів".

21. Однак скаржник не посилається на відповідні підстави касаційного оскарження, передбачені ч.2 ст.287 ГПК та не наводить їх належного обґрунтування, у зв`язку із чим скаржнику необхідно уточнити підстави касаційного оскарження судових рішень, врахувавши вимоги щодо їх обґрунтування, які описані, зокрема, у пунктах 7-18 цієї ухвали.

22. Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно форми та змісту подання касаційної скарги.

23. Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху.

24. З огляду на залишення касаційної скарги без руху, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження залишається без розгляду до усунення недоліків.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Київгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2024 у справі №910/12748/22 залишити без руху.

2. Надати Акціонерному товариству "Київгаз" строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

3. Роз`яснити Акціонерному товариству "Київгаз", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя О. Кібенко