ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2024 р. Справа№ 910/17939/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Демидової А.М.

Сітайло Л.Г.

за участю секретаря судового засідання Мовчан А.Б.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 19.02.2024:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівер Гейт"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2023

у справі №910/17939/23 (суддя - Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Інвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівер Гейт"

про стягнення 7 840 498,43 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2023 у справі №910/17939/23 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Інвест" про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівер Гейт" (03041, місто Київ, вул. Героїв оборони, будинок 10А, ) на праві власності, в сумі ціни позову в розмірі 7 780 498,43 грн. У іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції вказав, що існує достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених позивачем заходів забезпечення позову в разі задоволення позовних вимог, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівер Гейт" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва про забезпечення позову від 05.12.2023 у справі № 910/17939/23 повністю.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що позивачем до заяви про забезпечення позову не долучено жодного доказу, а в оскаржуваній ухвалі взагалі не наведено жодної фактичної обставини та підветрджуючого доказу, що скаржник вчиняє або може вчинити дії, інші заходи, спрямовані на ухилення від виконання зобовязань після предявлення вимог позивачем, вчиняє або може вчинити заходи, спрямовані на унеможливлення або ускладенння виконання рішення суду.

Також скаржник зазначає, що виконання Голосіївським відділом державної виконавчої служби в місті Києві оскаржуваної ухвали призвело до грубого порушення балансу інтересів сторін (сума стягнення складає 7 840 498,43 грн., а арештовано майно скаржника на суму 650 466 307,63 грн.).

Письмові пояснення учасників апеляційного провадження

23.01.2024 через відділ документального забезпечення суду від скаржника надійшла письмова заява, у якій скаржник струджує про те, що виконання Голосіївським відділом державної виконавчої служби в місті Києві оскаржуваної ухвали призвело до грубого порушення балансу інтересів сторін (сума стягнення складає 7 840 498,43 грн., а арештовано майно скаржника на суму 650 466 307,63 грн.).

16.02.2024 через відділ документального забезпечення суду від скаржника надійшли додаткові письмові пояснення, які залишені колегією суддів без розгляду як такі, що подані з пропуском процесуального строку, встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2024.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівер Гейт" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2023 у справі №910/17939/23 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Демидової А.М., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва справу № 910/17939/23.

22.12.2023 на виконання ухвали від 11.12.2023 Господарський суд міста Києва направив справу до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівер Гейт" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2023 у справі № 910/17939/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 12.02.2024.

У судовому засіданні 12.02.2024 оголошено перерву на 19.02.2024.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

Представники учасників апеляційного провадження зявилися в судове засідання 19.02.2024 та надали свої пояснення по суті апеляційної скарги.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДП Інвест" (далі - позивач, ТОВ "ДП Інвест") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівер Гейт" (далі - відповідач, ТОВ "Рівер Гейт", скаржник) про стягнення 7 840 498,43 грн.

24.11.2023 до канцелярії суду від позивача надійшла позовна заява про стягнення заборгованості за договором виконання робіт (уточнена).

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову.

24.11.2023 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову (уточнена).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 заяви товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Інвест" про забезпечення позову та забезпечення позову (уточнену) повернуто заявнику.

04.12.2023 до канцелярії суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Рівер Гейт" (через систему «Електронний суд») надійшла заява про залишення заяви про забезпечення позовної заяви без розгляду, в якій просить суд заяву про забезпечення позовної заяви від 22.11.2023 залишити без розгляду для усунення недоліків.

04.12.2023 до канцелярії суду від позивача (через систему «Електронний суд») надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить суд винести ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позовної заяви та накласти арешт на майно, що належить товариству з обмеженою відповідальністю "Рівер Гейт", на праві власності, в сумі заявлених позовних вимог - 7 840 498,43 грн., судовий збір у розмірі 117 607,47 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 60 000,00 грн.

В обґрунтування поданої заяви, заявник зазначає, що між товариством з обмеженою відповідальністю "Рівер Гейт" та товариством з обмеженою відповідальністю "ДП Інвест" укладений договір на виконання робіт №12/07/21 від 12.07.2021 щодо демонтажу будівель ТОВ "Рівер Гейт", які розташовані за адресою: м. Миколаїв, Заводська площа, 1, які належать ТОВ"Рівер Гейт", в тому числі будівлі 1Ж, 1Е, підстанція, вагова, сходи, магазин, діюча ФНС, компресорна, склади, адміністративна будівля.

Відповідно до кошторисної документації позивачем було здійснено робіт загальним обсягом 20402,18 кв.м. В наслідок цього був виставлений рахунок, який відправлявся на електронну скриньку відповідача по справі. Загальна вартість заборгованості складає 20402,18 * 280 = 5 712 610,40 грн. відповідач відмовляється як від приймання робіт, так і від сплати за ці виконані роботи.

Крім того, відповідач повинен сплатити штрафні санкції, які становлять 3% річних - 323 036,00 грн., інфляційне збільшення - 1 744 852,03 грн.

Тому, на думку заявника існують фактичні обставини, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування заходу у вигляді арешту майно ТОВ Рівер Гейт» може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з ч.1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі дійсної необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Таким чином, звертаючись з відповідною заявою, заявник, серед іншого, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову; наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення і предметом позовної вимоги.

При цьому, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та, вживаючи заходи забезпечення позову, слід враховувати, що такі заходи не будуть перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

Дослідивши предмет та підстави позову, колегія суддів погоджується із висновком суду першої про існування прямого зв`язку між запропонованими позивачем заходами забезпечення позову і предметом позову.

Так, згідно із статтею 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому, за приписом статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Майном згідно із статтею 139 Господарського кодексу України визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб`єктів. Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів. Коштами у складі майна суб`єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб`єктів з іншими суб`єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства.

Запропоновані позивачем заходи забезпечення позову стосуються майна відповідача - як накладення арешту на майно відповідача.

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження.

При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх.

Як зазначено вище, предметом позовних вимог є стягнення грошових коштів з відповідача.

Таким чином, відповідні заходи забезпечення позову спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно, унеможливить ефективний захист та поновлення прав заявника, у разі, якщо під час розгляду спору у даній справі будуть встановлені факти порушення його прав.

Водночас судом першої інстанції вірно встановлено, що ціна позову становить 7 780 498,43 грн. (додавши між собою 5 712 610,40 грн. (основну заборгованість) + 323 036,00 грн. (3% річних від простроченої суми) + 1 744 852,03 грн. (інфляційне збільшення), а не як вказано позивачем 7 840 498,43 грн.

Підсумовуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів дослідивши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, оцінюючи доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що існує достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених позивачем заходів забезпечення позову в разі задоволення позовних вимог, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та як наслідок про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, внаслідок чого заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Інвест" про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню в межах ціни позову в розмірі 7 780 498,43 грн.

Водночас, доводи скаржника стосовно того, що виконання Голосіївським відділом державної виконавчої служби в місті Києві оскаржуваної ухвали призвело до грубого порушення балансу інтересів сторін (сума стягнення складає 7 840 498,43 грн., а арештовано майно скаржника на суму 650 466 307,63 грн.), залишаються колегією поза увагою, оскільки предметом апеляційного перегляду є саме ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову, а не скарга на дії державного виконавця.

Також колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачем до заяви про забезпечення позову не долучено жодного доказу, а в оскаржуваній ухвалі взагалі не наведено жодної фактичної обставини та підветрджуючого доказу, що скаржник вчиняє або може вчинити дії, інші заходи, спрямовані на ухилення від виконання зобовязань після предявлення вимог позивачем, вчиняє або може вчинити заходи, спрямовані на унеможливлення або ускладенння виконання рішення суду, з огляду на таке.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Колегія суддів зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Предметом спору у цій справі є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Інвест" стягнення 7 840 498,43 грн., за договором виконання робіт.

У контексті вищевикладеного колегія суддів зазначає, що виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, а отже застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язано із предметом позову.

При цьому колегією суддів враховано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівер Гейт" не вживались дії щодо погашення заборгованості за договором у заявленій позивачем сумі, а поведінка відповідача свідчить про ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань, у контексті того, що відповідачем заперчується дійсність додаткових обсягів та вартості робіт.

Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, оскаржувану ухвалу постановлено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної ухвали Господарського суду міста Києва від 05.12.2023 у справі №910/17939/23, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівер Гейт" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2023 у справі №910/17939/23 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.12.2023 у справі №910/17939/23 - залишити без змін.

3. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 05.12.2023 у справі №910/17939/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 12.03.2024. (у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці та на лікарняному)

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді А.М. Демидова

Л.Г. Сітайло