ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2024 р. Справа № 918/78/24

Господарський суд Рівненської області у складі: суддя Романюк Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Шандалюк А.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Підприємства "Логос - Еко" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

до Приватного підприємства "Агро - Експрес - Сервіс"

про стягнення коштів

За участю представників сторін:

від позивача: Нестерук Р.В. (ордер серія АС № 1081511 від 11.01.2024 року);

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство "Логос - Еко" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Агро - Експрес - Сервіс" (далі Відповідач), в якій просить стягнути 303 987,25 грн заборгованості згідно Договору поставки № 78 від 25.02.2020 року, 7 733,83 грн пені, 773,38 грн 3 % річних та 12 159,49 грн штрафу.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.02.2020 року між Підприємством "Логос - Еко" у формі ТОВ та ПП "Агро - Експрес - Сервіс" укладено Договір поставки № 78 , відповідно до умов якого, покупець зобов`язався придбавати, а постачальник зобов`язався протягом строку дії договору здійснювати поставку товарів - мастильні матеріали та автотовари. 12.10.2020 року було укладено додаткову угоду № 1 та внесено зміни , зокрема у п. 3.1., згідно якого, кожна партія товару оплачується покупцем протягом 21 календарного дня з дати поставки кожної партії товару.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору згідно видаткової накладної № 12392 від 01.12.2023 року здійснив поставку покупцю товару на загальну суму 303 987,25 грн. Відповідач, в свою чергу, надав позивачу гарантійний лист № 2811 від 28.11.2023 року із запевненням щодо проведення повного розрахунку на поставлений товар до 08.12.2023 року включно. Проте, станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом, відповідачем заборгованість за поставлений товар згідно вказаної вище видаткової накладної не оплачено. При цьому, позивач вказує, що із врахуванням положень п. 3.1. Договору, останній строк оплати отриманого товару відповідачем сплинув 22.12.2023 року.

Позивачем 20.12.2023 року на адресу відповідача направлено претензію про погашення заборгованості. Станом на 22.02.2024 року відповіді від відповідача на претензію не надходило, заборгованість не погашено.

Враховуючи вищевказане, Підприємство "Логос - Еко" у формі ТОВ, у зв`язку з невиконанням умов договору ПП "Агро - Експрес - Сервіс", нараховано відповідно до п. 7.1., п. 7.6. Договору та ст. 625 ЦК України, 7 733,83 грн пені, 12 159,49 грн штрафу та 773,38 грн 3 % річних, згідно із зазначеного в позовній заяві розрахунку.

13.02.2024 року до господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в якому просить суд відкласти судове засідання на іншу дату.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, яка гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та нарівні з протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 ст. 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження. Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті "справедливого суду", гарантованого ст. 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та представити свою справу в умовах, що не ставлять його у явно гірше становище порівняно з опонентом протилежною стороною (рішення у справі "Лопушанський проти України").

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення у справах "Union Alimentaria Sanders SA v. Spain", "Смірнова проти України", "Красношапка проти України").

З огляду на викладене, з метою дотримання строків розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановлених ст. 248 ГПК України, суд у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовляє.

Відповідач відзиву у строки і порядку, визначені ухвалою суду від 25.01.2024 року, не надав, а відтак розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами.

Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 25.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та розгляд справи призначити на "21" лютого 2024 р.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21.02.2024 року розгляд справи відкладено на "13" березня 2024 р.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11.03.2024 року заяву Підприємства "Логос - Еко" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено, постановлено судове засідання у справі призначене на "13" березня 2024 р. об 10:30 год. провести в режимі відеоконференції.

Представник позивача в судовому засіданні 13.03.2024 року підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання 13.03.2024 року не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить довідка Господарського суду Рівненської області про доставку електронного листа відповідно до якого, документ в електронному вигляді - ухвалу від 21.02.2024 року, було надіслано одержувачу Приватному підприємству "Агро - Експрес - Сервіс" в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету - 21.02.2024 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, враховуючи, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

25.02.2020 року між Підприємством "Логос - Еко" у формі ТОВ (Постачальник) та Приватним підприємством "Агро - Експрес - Сервіс" (Покупець) було укладено Договір поставки № 78 (далі - Договір), за умовами якого, покупець за цим договором зобов`язується придбавати, а постачальник зобов`язується протягом строку дії цього договору здійснювати поставку товарів - мастильні матеріали та автотовари (надалі - Товар), за цінами та на умовах, які встановлюються сторонами щодо кожної партії товару шляхом погодження постачальником замовлення покупця та створення ним специфікації на партію товару відповідно до такого погодженого замовлення. Постачальник зобов`язується здійснити поставку партії товарів на підставі підтвердженого ним замовлення покупця та специфікації. Підтвердження замовлення покупця здійснюється шляхом направлення постачальником на електронну адресу покупця специфікації в якій має бути зазначено: ціна, асортимент та кількість товару, а також строк і умови поставки. Сторони можуть також встановлювати особливі умови оплати партії товару в такій специфікації, однак в такому разі специфікація обов`язково підписується особами, уповноваженими на підписання договорів. Зразок спеицікації викладено в додатку № 1 до цього договору (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору, ціною договору вважається сукупна вартість всіх партій товарів, які поставляються по цьому договору. Ціна одиниці товару визначається у специфікаціях, а також у видаткових та/або товарно - транспортних накладних на поставку товару. У випадку розбіжності між погодженою в замовленні ціною товару та ціною, визначеною в розхідній та/або товарно - транспортній накладній, погодженою ціною поставки вважається ціна, зазначена в специфікації. У разі значної (більш як на 10 %) або безпідставної розбіжності між погодженою в специфікації ціною товару та ціною, визначеною в розхідній та/або товарно - транспортній накладній, покупець має право відмовитися від прийняття товару.

Згідно з п. 3.1. Договору, кожна партія товарів оплачується покупцем протягом 75 календарних днів з дати поставки кожної партії товарів. У випадку, якщо строк платежу припадає на вихідний (неробочий) день, строком платежу вважається останній робочий день, який передує такому вихідному (неробочому) дню.

При досягненні загальної суми заборгованості за товар ліміту в 2 000 000 гривень, кожна наступна партія товару, за вимогою постачальника, може оплачуватися покупцем до моменту її відвантаження згідно рахунку постачальника (умова оплати - передоплата), якщо інше не передбачено специфікацією (п. 3.2. Договору).

Пунктами 4.2. та 4.3 Договору сторони погодили, що датою поставки товарів буде дата надання товару покупцю в місце поставки (надалі- "дата поставки"). Строки поставки - 5 календарних днів з дати підписання сторонами специфікації на поставку товарів, якщо інші строки не погоджені сторонами окремо в самій специфікації.

Згідно п. 7.1. Договору, у разі порушення покупцем строків оплати за цим договором останній зобов`язаний виплатити постачальнику штрафну неустойку у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діятиме протягом періоду такого порушення, за кожен день такого прострочення.

У випадку прострочення оплати партії товару терміном більше 28 календарних днів, покупець крім пені згідно п. 7.1. сплачує постачальнику штраф у розмірі 4 % вартості партії товарів, оплата за які прострочена (п. 7.6. Договору).

Відповідно до п. 8.1. Договору, цей договір набуває чинності з 26.02.2020 року та діє до 31.12.2022 року. У випадку відсутності заперечень жодної із сторін за 20 календарних днів до закінчення терміну дії договору, він вважатиметься пролонгованим на наступний календарний рік.

Пунктами 1 - 3 Додаткової угоди № 1 від 12.10.2020 року до договору поставки № 78 від 25.02.2020 р., сторони уклали додаткову угоду про наступне:

1. Доповнити п.1.1. Договору підпунктом 1.1.1. наступного змісту:"1.1.1. У випадку відсутності специфікації підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, кількості, комплектності, асортименту та ціни товару є прийняття покупцем товару відповідно до видаткової накладної, або акту приймання - передачі, що після підписання сторонами мають юридичну силу специфікації, в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України."

2. Викласти п. 3.1. Договору у наступній редакції: "3.1. Кожна партія товарів оплачується покупцем протягом 21 календарного дня з дати поставки кожної партії товарів. У випадку, якщо строк платежу припадає на вихідний (неробочий) день, строком платежу вважається останній робочий день, який передує такому вихідному (неробочому) дню. Сторони, шляхом підписання окремих специфікацій та додаткових угод можуть встановити інший строк оплати окремих партій чи видів товару."

3. З метою врегулювання відносин між сторонами, що існували до укладення цієї додаткової угоди, дія положень п.п. 2.3., 7.1., 7.6, 7.7., 7.8. договору на період з моменту підписання договору та до моменту підписання цієї додаткової угоди не підлягає застосуванню. Постачальник повністю та беззаперечно відмовляється від можливості нарахування та стягнення з покупця усіх та будь - яких штрафних санкцій, індексацій у зв`язку з простроченнями покупця при оплаті ним товару протягом вказаного вище періоду."

Додатковою угодою від 02.11.2020 року до договору поставки № 78 від 25.02.2020 р., сторони домовились про внесення змін, доповнень та викладення деяких пунктів договору поставки № 78 від 25.02.2020 року у новій редакції, зокрема, доповнено основну угоду п. 1.3. та п. 7.9.

Вказаний Договір та додаткові угоди підписані повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

Позивачем поставлено товар на загальну суму 303 987,25 грн, що підтверджується видатковою накладною № 12392 від 01.12.2023 р., підписаною представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором також свідчить відсутність з боку відповідача письмових претензій та повідомлень про порушення постачальником умов договору.

Позивачем подано суд лист відповідача вих. № 2811 від 28.11.2023 року в якому зазначено, що оплату за товар в сумі 337 949,40 грн з ПДВ ПП "Агро - Експрес - Сервіс" здійснить до 08.12.2023 року включно. Вказаний лист не приймається судом, як гарантійний лист щодо проведення повного розрахунку на поставлений товар згідно договору поставки № 78 від 25.02.2020 року. Оскільки, як вбачається з переліку товару та суми, яку відповідач погодив сплатити до 08.12.2023 року, була здійснена згідно вказаного договору, до поставленого товару за видатковою накладною № 12392 від 01.12.2023 року, яку позивач просить стягнути з відповідача у даній справі.

Позивачем було направлено на електронну адресу (20.12.2023 року) та поштову адресу (21.12.2023 року) відповідача Претензію від 20.12.2023 року про сплату боргу за поставлений товар на суму 303 987,25 грн, з вимогою виконати належним чином зобов`язання за договором поставки № 78 від 25.02.2020 року та негайно перерахувати за реквізитами, що зазначені в договорі та/або видаткових накладних, прострочену заборгованість в сумі 303 987,25 грн. Вказана претензія позивача залишена без відповіді та задоволення відповідачем.

Заборгованість за поставлений товар відповідача перед позивачем складає 303 987,25 грн.

Доказів сплати позивачу відповідачем заборгованості в сумі 303 987,25 грн за поставлений товар, суду не подано.

Враховуючи, що відповідач припустився прострочення оплати за отриманий товар відповідно до Договору поставки № 78 від 25.02.2020 року, позивач відповідно до п. 7.1, п. 7.6. Договору та ст. 625 ЦК України просить суд стягнути з останнього пеню у розмірі 7 733,83 грн за період з 23.12.2022 р. по 22.01.2024 р., 3 % річних у розмірі 773,38 грн за період з 18.12.2023 р. по 17.01.2024 р. та штраф у розмірі 12 159,49 грн (4 % вартості партії товарів).

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України, судом враховано законодавство що встановлює та регулює договірні зобов`язання, які виникають на підставі договору поставки.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 14 ЦК України визначено, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 173 ГК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання. Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України).

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 1 та ч. 2 ст. 614 ЦК України).

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з положеннями пункту 6 статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як унормовано положеннями частини 2 статті 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтями 546, 549 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами п. 7.1. Договору визначено, що у разі порушення покупцем строків оплати за цим договором останній зобов`язаний виплатити постачальнику штрафну неустойку у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діятиме протягом періоду такого порушення, за кожен день такого прострочення.

У випадку прострочення оплати партії товару терміном більше 28 календарних днів, покупець крім пені згідно п. 7.1. сплачує постачальнику штраф у розмірі 4 % вартості партії товарів, оплата за які прострочена (п. 7.6. Договору).

Згідно з приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. (у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" цього Кодексу, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.03.2022 р. N 2120-IX).

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, враховуючи, що факт постачання товару на виконання умов Договору поставки № 78 від 25.02.2020 року, підтверджується зібраними у справі матеріалами, строк оплати за який настав, то за відсутності доказів сплати повної вартості за поставлений товар, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з Приватного підприємства "Агро - Експрес - Сервіс" 303 987,25 грн заборгованості.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок штрафу, суд визнає його арифметично вірним, а відтак правомірним та обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача 12 159,49 грн штрафу у розмірі 4 % вартості партії товарів за прострочення оплати партії товару терміном більше 28 календарних днів.

Перевіривши період нарахування пені та 3 % річних, судом встановлено, що відповідні розрахунки здійснено позивачем з порушенням періодів нарахування. Так зокрема, позивачем при нарахуванні пені та 3 % річних невірно зазначено періоди нарахування. Відтак, суд, здійснивши перерахунок нарахувань, пеня складає 7 730,41 грн (при заявленому 7 733,83 грн) та 3 % річних складає 648,46 грн (при заявленому 773,38 грн), а отже обґрунтованою судом визнається саме ця сума.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позов задоволено частково, судові витрати у справі по сплаті судового збору у розмірі 3 894,31 грн покладаються на відповідача, а решта на позивача у справі.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем - Підприємством "Логос - Еко" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи - 20 000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду копії: Договору про надання правової допомоги № 20/12/23 від 20.12.2023 року, укладеного між Адвокатом Нестеруком Романом Васильовичем (Адвокат) та Підприємством "Логос - Еко" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (Клієнт); акту приймання - передачі виконаних робіт від 22.01.2024 року за договором про надання правової допомоги № 20/12/23 від 20.12.2023 року; акту надання послуг/виконання робіт/ № 1-20/12/23 від 22.01.2024 року на суму 20 000,00 грн; ордеру серії АС № 1081511 від 11.01.2024 року.

Відповідно до п. 1.1. Договору про надання правової допомоги № 20/12/23 від 20.12.2023 року, за цим договором адвокат зобов`язується за завданням клієнта надавати клієнту правову допомогу (далі - послуги), а клієнт зобов`язується оплатити надання послуг та фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання цього договору. Під послугами у цьому договорі розуміється наступне: захист, представництво та надання інших видів правової допомоги (у тому числі, але не виключно ведення претензійно - позовної роботи) щодо відносин із ПП "Агро - Експрес - Сервіс" (30132761) з приводу виконання зобов`язань за договором поставки № 78 від 25.02.2020 року. Адвокат надає правову допомогу у вигляді: забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта; представництва інтересів клієнта в будь - яких судах (у т. ч. в будь - яких інстанціях, в будь - яких судочинствах), а також в інших державних органах (у т.ч., але не виключно, правоохоронних, контролюючих, тощо) та органах місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами, в органах державної виконавчої служби та перед приватними виконавцями; надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також несприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно з п. 3.1. та п. 3.2. Договору про надання правової допомоги № 20/12/23 від 20.12.2023 року, гонорар - форма винагороди адвоката за надання послуг, передбачених цим договором. Розмір гонорару визначений та погоджений сторонами становить 20 000,000 гривень. При визначенні розмірі гонорару враховується: обсяг і час роботи, що потрібний адвокату для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, що стосуються доручення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; необхідність виїзду адвоката у відрядження; важливість доручення з точки зору інтересів клієнта; особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; кваліфікація, професійний досвід, науково - теоретична підготовка та репутація адвоката.

Факт надання передбачених цим договором послуг підтверджується актом приймання - передачі наданих послуг (п. 4.1. Договору про надання правової допомоги № 20/12/23 від 20.12.2023 року).

Згідно з п. 9.1. Договору про надання правової допомоги № 20/12/23 від 20.12.2023 року, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення їх печатками та діє по 31.12.2025 р. включно, а в частині оплати клієнтом адвокату гонорару та здійснення клієнтом передбачених цим договором компенсацій (відшкодувань) витрат адвоката, пов`язаних з наданням послуг, до повного виконання таких зобов`язань.

Відповідно до Акту приймання - передачі виконаних робіт від 22.01.2024 року за договором про надання правової допомоги № 20/12/23 від 20.12.2023 року, цим актом сторони засвідчують факт прийому клієнтом роботи, виконаної адвокатом, згідно Договору про надання правової допомоги № 20/12/23 від 20.12.2023 року. Клієнт здійснив перевірку виконаної адвокатом роботи і підтверджує, що робота, в обсязі. що необхідний на момент підписання даного акту, виконана належним чином відповідно до умов Договору про надання правової допомоги № 20/12/23 від 20.12.2023 року. Загальна ціна роботи, виконаної адвокатом, на момент підписання даного акту, становить 20 000,00 грн. На виконання п. 3.2. Договору про надання правової допомоги № 20/12/23 від 20.12.2023 року, адвокат підтверджує отримання від клієнта коштів в сумі 20 000,00 гривень.

Між сторонами підписано Акт надання послуг /виконання робіт/ № 1-20/12/23 від 22.01.2024 року на суму 20 000,00 грн, найменування робіт - попереднє вивчення та аналіз документів (договір, накладні, акти прийому - передачі, розрахункові документи); підготовка та надіслання претензій; підготовка позовної заяви в т.ч. виготовлення розрахунків заборгованості, аналіз судової практики, копіювання документів, надіслання.

Згідно з частинами 1 - 3 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 4 ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Згідно ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: договір про надання правничої допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою та необхідною.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Водночас необхідно зазначити, відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:

1) за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу);

2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. За таких умов, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;

4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У частині 5 статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Таким чином, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Розмір таких витрат також повинен бути обґрунтованим. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову та предмету спору, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Вирішуючи вказане питання, суд також керується тим, що судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

З огляду на зазначене, враховуючи, що судом позов задоволено частково та зважаючи на критерії співмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу та їх пропорційності з предметом спору, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання Підприємства "Логос - Еко" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю - про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу з відповідача в сумі 8 000,00 грн. Решта заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу судом покладається на позивача у справі.

Керуючись ст. ст. 129, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Агро - Експрес - Сервіс" (35112, Рівненська обл., Дубенський р-н, с. Ярославичі, вул. Шкільна, 50, ) на користь Підприємства "Логос - Еко" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (43020, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Зв`язківців, 3, ) 303 987,25 грн (триста три тисячі дев`ятсот вісімдесят сім гривень 25 копійок) заборгованості, 7 730,41 грн (сім тисяч сімсот тридцять гривень 41 копійку) пені, 648,46 грн (шістсот сорок вісім гривень 46 копійок) 3 % річних, 12 159,49 грн (двадцять тисяч сто п`ятдесят дев`ять гривень 49 копійок) штрафу, 8 000,00 грн (вісім тисяч гривень 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу та 3 894,31 грн (три тисячі вісімсот дев`яносто чотири гривні 31 копійку) витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Позивач (стягувач): Підприємство "Логос - Еко" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (43020, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Зв`язківців, 3, ).

Відповідач (боржник): Приватне підприємство "Агро - Експрес - Сервіс" (35112, Рівненська обл., Дубенський р-н, с. Ярославичі, вул. Шкільна, 50, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 18 березня 2024 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Р.В. Романюк