ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2024 Справа № 917/1374/23

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Пенделя Олександра Миколайовича, АДРЕСА_1 , ел.адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1

до Фізичної особи-підприємця Брожиної Світлани Михайлівни, АДРЕСА_2

про стягнення грошових коштів

Суддя Кльопов І.Г.

Секретар Назаренко Я.А.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи: Фізична особа-підприємець Пенделя Олександр Миколайович звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Брожиної Світлани Михайлівни про стягнення 850693,93грн. заборгованості за договором суборенди №17/09/21-БСБ від 17.09.2021, а саме: 691544,61грн. - заборгованість з орендної плати, 2639,31грн. - заборгованість зі сплати комунальних послуг, 127888,39грн. - пеня, 20948,32грн. - інфляційні втрати, 7673,30грн. - 3% річних.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач не здійснив повну оплату за договором суборенди №17/09/21-БСБ від 17.09.2021.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 08.08.2023 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 07.09.2023.

04.09.2023 за вхід. №10816 від відповідача надійшов відзив на позов. Відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог. Відповідач посилається на форс-мажорні обставини, які виникли у зв"язку з військовою агресією Російської Федерації, в підтвердження чого посилається на лист Торгово Промислової Палати України від 28.02.2022; відповідач направляв позивачу акт приймання - передачі (повернення) суборендної площі від 07.03.2023, в якому відповідач повідомляв позивача про дострокове розірвання договору суборенди №17/09/21-БСБ від 17.09.2021 та відповідно про передачу нежитлового приміщення; у відповідача відсутній борг зі сплати комунальних послуг у розмірі 2693,31грн. за січень 2023 року.

21.09.2023 за вхід. №11815 від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 14.11.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 06.03.2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, встановив:

17 вересня 2021 року між Фізичною особою-підприємцем Пенделею Олександром (Миколайовичем (надалі - Позивач) та Фізичною особою-підприємцем Брожиною Світланою Михайлівною (надалі - Відповідач) було укладено Договір суборенди №17/09/21-БСБ (надалі - Договір, Договір суборенди), відповідно до якого Позивач передав Відповідачу в строкове платне користування частину нежитлового приміщення №144 на першому поверсі, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маккейна Джона, будинок 1, приміщення №144 (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору загальна площа, що передається за цим Договором складає 74,2 кв.м. Суборенда площа використовується Суборендарем для розміщення медичного лабораторного офісу

Відповідно до п.2.1 Договору Суборендар вступає у строкове платне користування суборендною площею з моменту підписання Акту приймання-передачі суборендної площі (Додаток № 1 до цього Договору), який є невід"ємною частиною цього Договору.

Орендар зобов"язаний передати, а Суборендар прийняти суборендну площу та підписати Акт приймання-передачі суборендної площі не пізніше 01 листопада 2021 року.

Суборендна площа повертається Суборендарем Орендарю по Акту приймання-передачі (повернення) протягом 3 (трьох) календарних днів з дня закінчення строку дії Договору чи з дня дострокового припинення Договору. Зазначений в цьому пункті строк надається Суборендарю для звільнення та повернення суборендної площі. Суборенда плата Суборендарю не нараховується та не сплачується Суборендарем за період 3 (три) календарні дні, визначених в цьому пункті Договору для звільнення Суборендарем суборендної площі від власного майна і повернення суборендної площі із суборенди. Сторони розуміють та погоджуються, що Акт приймання-передачі (повернення) суборендної площі підписується Орендарем виключно за умови звільнення Суборендарем суборенної площі від свого майна та сміття. Обов"язок по складанню Акту приймання-передачі (повернення) суборендної площі покладається на Орендаря 9 п.2.4, п.2.5, п.2.6 Договору).

Пунктом 3.2 Договору сторони погодили, що суборендна плата нараховується з дня підписання Акту приймання-передачі суборендної площі. Суборендна плата за перший та останній місяці суборенди за цим Договором вноситься суборендарем в п"ятиденний строк після підписання цього Договору, шляхом перерахування на поточний рахунок, встановленої грошової суми згідно з Додатком №2 до цього Договору, який є невід"ємною частиною цього Договору. Послідуюча суборендна плата вноситься Суборендарем щомісячно авансовим платежем, але не пізніше 5 числа звітного місяця, шляхом перерахування на поточний рахунок Орендаря встановленої грошової суми згідно з Додатком №2 до цього Договору, який є невід"ємною частиною цього Договору.

Додатком №2 до Договору «ПРОТОКОЛ погодження договірної ціни» суборенду», встановлено, що

« 1. Сторонами досягнуто згоди по розміру договірної ціни в період суборенди з « 01» листопада 2021 року по « 30» квітня 2022 року включно за суборенду 1 (одного) кв.м. в місяць в сумі 1 120,02 гривень (одна тисяча сто двадцять грн. 02 коп.), що еквівалентно 42,00 доларам США по курсу, що визначений НБУ та діяв станом на « 17» вересня 2021 року, що складає 26,6672 грн. за 1 долар США.

Загальний розмір орендної плати до сплати в місяць становить: 83 105,48 гривень, (вісімдесят три тисячі сто п`ять грн. 48 коп.).

2. Сторонами досягнуто згоди по розміру договірної ціни в період суборенди з « 01» травня 2022 року по « 31» жовтня 2022 року включно за суборенду 1 (одного) кв.м. в місяць в сумі 1 200,02 гривень (одна тисяча двісті грн. 02 коп.), що еквівалентно 45,00 доларам США по курсу, що визначений НБУ та діяв станом на « 17» вересня 2021 року, що складає 26,6672 грн. за 1 долар США.

Загальний розмір орендної плати до сплати в місяць становить: 89 041,48 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч сорок одна грн. 48 коп.).

3. Сторонами досягнуто згоди по розміру договірної ціни в період суборенди з « 01» листопада 2022 року по « 31» жовтня 2023 року включно за суборенду 1 (одного) кв.м. в місяць в сумі 1 333,36 гривень (одна тисяча триста тридцять три грн. З 6 коп.), що еквівалентно 50,00 доларам США по курсу, що визначений НБУ та діяв станом на « 17» вересня 2021 року, що складає 26,6672 грн. за 1 долар США.

Загальний розмір орендної плати до сплати в місяць становить: 98 935,31 грн. (дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять грн. 31 коп.).

4. Сторонами досягнуто згоди по розміру договірної ціни в період суборенди з « 01» листопада 2023 року по « 30» червня 2024 року включно за суборенду 1 (одного) кв.м. в місяць в сумі 1466,70 гривень (одна тисяча чотириста шістдесят шість грн. 70 коп., що еквівалентно 55,00 доларам США по курсу, що визначений НБУ та діяв станом на «17» вересня 2021 року, що складає 26,6672 грн. за 1 долар США.

Загальний розмір орендної плати до сплати в місяць становить: 108 829,14 грн. (сто вісім тисяч вісімсот двадцять дев`ять грн. 14 коп.).

5. У випадку, якщо офіційний курс НБУ гривні до долара США, що діятиме станом на 19 год. 00 хв. робочого дня, що більший ніж визначений НБУ та діяв станом на « 17» вересня 2021 року, то розмір суборендної плати, що підлягає сплаті за цим Протоколом, підлягає індексації за наступною формулою:

П1= П/К х Кі, де:

П1 - розмір суборендної плати, що підлягає до сплати після індексації;

П - розмір суборендної плати, який підлягає до сплати, зафіксований у цьому Протоколі;

К - офіційний курс НБУ гривні до долару США, що діяв станом на « 17» вересня 2021 року;

К1 - офіційний курс НБУ гривні до долару США, що діяв на 19. год. 00 хв. робочого дня, що передує дню здійснення оплати суборендної плати за відповідний період, визначений в Договорі

Позивач у позові зазначає, що відповідач на підставі укладеного Договору здійснив наступні оплати

Дата оплатиСума (грн.) та період
30.09.202183 105,48 за листопад 2021р.
03.12.202184 858,14 за грудень 2021р.
06.01.202285 009,60 за січень 2022р.
06.02.202288 100,75 за лютий 2022р.
Березень 2022р.00,00 грн. за березень 2022р.
Квітень 2022р.00,00 грн. за квітень 2022р.
16.05.202229 304,53 за травень 2022р.
15.06.202239 072,71 за червень 2022р.
11.07.202239 072,71 за липень 2022р.
16.08.202248 840,86 за серпень 2022р.
08.09.202248 840,86 за вересень 2022р.
23.09.202236 630,64 за вересень 2022р.
13.10.202285 471,50 за жовтень 2022р.
10.11.202234 000,00 за листопад 2022р.
16.11.202241 000,00 за листопад 2022р.

Проте, з грудня 2022 року жодних оплат за користування приміщенням Відповідачем здійснено не було.

Так, позивач зазначає, що відповідач безпідставно порушив умови Договору щодо розміру суборендної плати починаючи з травня 2022 року. Жодних додаткових угод, у порядку зазначеному п п.8.2., 8.9. Договору (8.9. Усі зміни та доповнення до цього Договору оформлюються в письмовій формі додатковою угодою, угодою та додатками до Договору і вступають в силу після їх підписання сторонами), між сторонами укладено не було.

Також, пунктом 3.6. Договору передбачено, що починаючи з дати підписання протоколу допуску до ремонтних робіт, Суборендар (Відповідач) щомісячно, але не пізніше ніж 5 календарний день з дня виставлення рахунку Орендарем (позивачем), відшкодовує (компенсує) на рахунок Орендаря (позивача) суму витрат пов`язаних із споживанням електричної та теплової енергії, суму витрат пов`язану із водопостачанням та водовідведенням (далі - комунальні послуги) за діючими розцінками та тарифами підприємств-постачальників комунальних послуг, на підставі показників приладів обліку (лічильників). А у разі їх відсутності - пропорційно займаній площі, шляхом перерахування на поточний рахунок орендаря грошової суми.

На початку березня позивач дізнався, що відповідач залишив суборендне приміщення. Належним чином не повідомив позивача про дострокове припинення Договору, за актом приймання-передачі приміщення не повернув, ключі не передав.

17 березня 2023 позивачем було направлено листа (претензію) відповідачу про наявність заборгованості за Договором суборенди та запропоновано проект додаткової угоди до Договору. При цьому жодної реакції щодо підписання додаткової угоди та/або про повернення приміщення, та/або дострокового розвівання Договору на адресу позивача не надходило.

24 травня 2023 року позивачем було повторно направлено листа (претензію) відповідачу про наявність заборгованості за Договором суборенди, при цьому ніякої реакції від відповідача не надійшло.

Позивач зазначає, що станом на 01 березня 2023 року у відповідачу існує заборгованість перед позивачем по суборендній платі у розмірі 691 544,61 (шістсот дев`яносто одна тисяча п`ятсот сорок чотири грн. 61 коп.) грн. та по компенсації вартості комунальних послуг у розмірі 2 639,31 (дві тисячі шістсот тридцять дев`ять грн. 31 коп.) грн.

Несплата відповідачем боргу стала підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

За змістом ст. ст. 11, 509, 627 Цивільного кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 3 ст. 774 Цивільного кодексу України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Статтею 762 Цивільного кодексу України та статтею 286 Господарського кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч.ч. 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що на підставі договору суборенди між позивачем та відповідачем №17/09/21-БСМ від 17.09.2021 був підписаний Акт приймання передачі суборендної площі від 01.11.2021, якими сторони засвідчили факт оренди приміщення відповідачем.

Факт оренди приміщення згідно договору суборенди, а також підписання вищезазначеного акту відповідачем не заперечувався.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.2. договору суборенди сторони погодили порядок здійснення суборендної плати.

Втім, як підтверджується матеріалами справи відповідач своїх зобов`язань по сплаті орендної плати в повному обсязі та у визначенні договором строки не виконав, частково сплативши за оренду приміщення, у зв`язку з чим станом на дату звернення позивача до суду за заявлений позивачем період з 01.03.2023 до 13.07.2023 за відповідачем обліковується заборгованість у загальному розмірі 691544,61гривень, що відповідачем не спростовано.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи викладене вище, суд вважає доведеним факт існування простроченої заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 691544,61 грн., а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача існуючої заборгованості у розмірі 691544,61грн. є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджена та належить до задоволення.

Щодо нарахованої позивачем та заявленої до стягнення з відповідача компенсації вартості комунальних послуг у розмірі 2 639,31 (дві тисячі шістсот тридцять дев`ять грн. 31 коп.) грн. суд відмовляє з огляду на те, що відповідачем надано докази сплати вказаної суми 10.04.2023, що підтверджується квитанцією Приватбанк №0.0.. від 10.04.2023.

За порушення строків виконання грошового зобов`язання позивачем на суму боргу у розмірі 691544,61грн. нараховано відповідачу та заявлено до стягнення 127888,39грн. пені, 20948,32грн. - інфляційних втрат та 7673,30грн. -3 % річних.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплати неустойки.

За ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.4. Договору передбачено, що за прострочення платежів с суборендної плати, а також інших платежів, передбачених Договором, Суборендар сплачує Орендарю пеню за весь період прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кожен день такого прострочення.

Згідно п.6.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Згідно ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем нараховано відповідачу за період 1.03.2023-13.07.2023 пеню у розмірі 127888,39грн., інфляційні втрати у розмірі 20948,32грн. за період березень 2023 - червень 2023грн. та 7673,30грн. - 3% річних за період з 01.03.2023 до 13.07.2023.

З урахуванням наведеного, суд здійснивши перевірку розрахунку позивача стосовно пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, відповідно до договірних умов та врахувавши періоди оплати, дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що ним було направлено позивачу підписаний відповідачем Акт приймання-передачі (повернення) з суборендної площі від 07.03.2023, у якому останній повідомляє позивача про дострокове розірвання договору суборенди №17/09/21-БСМ від 17.09.2021 та відповідно про передачу нежитлового приміщення №144 на першому поверсі за адресою: м.Київ, вул.Джонна Маккейна,1, загальною площею 74,2 кв.м.

Проте, з наданих як доказ в підтвердження надсилання позивачу Акт приймання-передачі (повернення) з суборендної площі від 07.03.2023, суд не вбачає, що саме даний Акт було направлено позивачу.

Також, слід зазначити, що сторони Розділом 2 Договору погодили порядок передачі та повернення суборендної площі. Відповідачем даний порядок не дотримано.

Щодо посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, суд зазначає наступне.

Узагальнюючими обставинами непереборної сили є їх об`єктивна і абсолютна дія, яка розповсюджується на невизначене коло осіб та неможливість передбачення та відвернення цих обставин. До таких обставин відносяться перш за все природні та техногенні явища катастрофічного характеру (землетрус, повінь, пожежі тощо), а також соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо).

У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України також містить визначення непереборної сили як надзвичайних і невідворотних обставин.

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20).

Як вбачається з листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 форс-мажорною обставиною в Україні визнано військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення 24 лютого 2022 року воєнного стану в нашій державі. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року і до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Таким чином, в силу приписів ч. 1 ст. 617 ЦК, ч. 2 ст. 218 ГК та ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

28 лютого 2022 ТПП України видала лист-підтвердження про настання форс-мажорних обставин, утім, такий лист не може слугувати абсолютним доказом неможливості виконати зобов`язання для всіх без виключення суб`єктів господарювання. І навіть в самому листі є застереження про те, що обставини є надзвичайними та невідворотними за зобов`язаннями, виконання яких стало неможливим у встановлений термін, але аж ніяк не для всіх зобов`язань, як помилково вказує відповідач.

Щоб засвідчити форс-мажорні обставини відповідачу необхідно звернутися до Торгово-промислової палати, а для того, щоб отримати сертифікат про форс-мажорні обставини, потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається, як на підставу неможливості виконати зобов`язання. Утім відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності форс-мажору у спірних правовідносинах (відповідний сертифікат Торгово-промислової палати).

Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності відповідач у відзиві на позов, посилаючись на введення воєнного стану в Україні стверджує, що ці обставини (форс-мажорні) зумовили втрату фінансової можливості виконати взяті на себе зобов"язання за договором.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 та від 30.11.2021р. у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 30.11.2021 у справі №913/785/17.

Відтак, твердження відповідача про те, що несплата суборендної плати відповідачем сталася з причин настання форс-мажорних обставин, а саме з початком військової агресії Російської Федерації проти України та введенням військового стану, є необґрунтованим.

При цьому, сторона, яка не виконує зобов`язання, повинна довести існування конкретних обставин, які мають непереборний характер і які унеможливили виконання зобов`язання. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо впливу обставин непереборної сили має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Отже, виходячи з наведених норм законодавства, висновків Верховного Суду, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати.

У матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за договором. Слід відзначити, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарської діяльності, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Брожиної Світлани Михайлівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Пенделя Олександра Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованості за договором суборенди №17/09/21-БСБ від 17.09.2021, а саме: 691544,61грн. - заборгованість з орендної плати, 127888,39грн. - пеня, 20948,32грн. - інфляційні втрати, 7673,30грн. - 3% річних, а також. судовий збір у розмірі 12720,81грн.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 15.03.2024

Суддя Кльопов І.Г.