ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2024 Справа № 917/2312/23

Суддя Киричук О.А. при секретарі судового засідання Тертичній О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код за ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (, 36020, м. Полтава, вул. Стрітенська, буд. 19)

про стягнення 50200,59 грн.

без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради про стягнення 50200,59 грн. заборгованості по Договору на розробку проектної документації № 31 від 16.03.2020, а саме: заборгованості з оплати інфляційних втрат - 43 624,76 грн та 6567,83 грн. 3 відсотків річних.

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що Рішенням Господарського суду Полтавської області від 21.07.2022 року в справі № 917/374/22 позов ФОП ОСОБА_1 до Управління ЖКГ ВК Полтавської міськради задоволено та стягнуто з останнього 124 426,32 грн. основної заборгованості по Договору на розробку проектної документації № 31 від 16.03.2020 зі змінами та доповненнями. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про стягнення з відповідача 3 % річних за порушення грошового зобов`язання за договором та втрат від інфляції, нарахованих на вказану суму основного боргу.

Ухвалою суду від 04.01.2024 року суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 917/2312/23, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановити відповідачу строк для подання суду відзиву на позов - 15 днів з дня вручення даної ухвали.

26.01.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 1100).

Так, у відзиві відповідач вказує, що позивач не пред`являв вимогу про сплату 3 % річних за порушення грошового зобов`язання за договором та інфляційних втрат під час звернення до суду із позовом про стягнення основної заборгованості за вказаним договором, умисно затягнув питання сплати Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради зазначених сум з метою їх максимального збільшення, а тому, на думку відповідача, застосування позивачем положень ч. 2 ст. 625 ЦК України наразі не є можливим.

01.02.2024 року до суду від відповідача надійшло клопотання про поновлення процесуального строку для надання відзиву по справі № 917/2312/23 (вх. № 1354)

Ухвалою суду від 09.02.2024 року суд постановив клопотання відповідача про поновлення пропущеного процесуального строку для надання відзиву по справі задовольнити, поновити відповідачу строк для подання вказаного відзиву.

Інші заяви чи клопотання від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази, дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір по суті й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 917/2312/23.

Судом враховано, що за ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Для забезпечення процесуальних прав сторін, прийняття рішення судом відкладалося.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 21.07.2022 року в справі № 917/374/22, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2022 р., стягнуто з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь 124 426,32 грн. основної заборгованості по Договору на розробку проектної документації № 31 від 16.03.2020 зі змінами та доповненнями.

Позивач вказує, що згідно виписки банку грошові кошти по рішенню суду від 21.07.2022 року в справі № 917/374/22 в сумі основного боргу - 124 426,32 грн. надійшли 21.04.2023 року, з огляду на що заявив до стягнення з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради 50200,59 грн. заборгованості по Договору на розробку проектної документації № 31 від 16.03.2020, а саме: заборгованості з оплати інфляційних втрат - 43 624,76 грн та 6567,83 грн. 3 відсотків річних.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: рішення Господарського суду Полтавської області від 21.07.2022 № 917/374/22, постанова САГС від 11.11.2022, виписка банку за 21.04.2023, договір № 31 від 16.03.2020, Акт № 31/20 від 06.07.2021 р., розрахунок інфляційних втрат, розрахунок 3% річних та ін.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

В ч. 1 ст. 887 ЦК України вказано, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 889 ЦК України замовник зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

В п. 3 ч. 1 статті 890 ЦК України вказано, що підрядник зобов`язаний, зокрема, передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію та результати пошукових робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 73 визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначено вище, 21.07.2022 р. Господарським судом Полтавської області прийнято рішення у справі № 917/374/22.

Вказаним рішенням суду встановлено наступне:

«Між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - позивач, підрядник) та Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (далі - відповідач, замовник) укладений договір № 31 від 16.03.2020 на розробку проектної документації на об`єкт: "Капітальний ремонт провулку Рибальський (від вул. Небесної Сотні до будинку № 20 по пров. Рибальський) у місті Полтава" (далі - договір).

В подальшому, додатковою угодою №1 від 24.12.2020 та додатковою угодою №2 від 13.09.2021 сторонами були внесені зміни та доповнення до договору.

Відповідно до п. 1.1 договору відповідач, як замовник, доручає, а підрядник зобов`язується відповідно до діючих державно-будівельних норм та державних стандартів України, законодавчих та нормативно-правових актів розробити проектну документацію на об`єкт: "Капітальний ремонт провулку Рибальський (від вул. Небесної Сотні до будинку № 20 по пров. Рибальський) у місті Полтава", відповідно до вимог чинного законодавства.

...Згідно з п. 4.3 договору роботи (їх етапи) вважаються виконаними підрядником та прийнятими замовником з моменту підписання замовником відповідного акту здачі-приймання робіт. По кожному етапу робіт складається відповідний акт приймання виконаних робіт.

... Позивач надав до суду акт № 31/20, складений 06.07.2021, здачі-приймання виконаних проектних, вишукувальних та додаткових робіт за договором № 31 від 16.03.2020.

... До матеріалів справи надано оригінал акту № 31/20 від 06.07.2021, яким повноважний працівник Управління (його керівник) підтвердив належне виконання позивачем робіт та належну до сплати за роботи суму, проте розрахунок за виконані роботи відповідач не провів, чим порушив права позивача.

Отже, відповідач не довів належними доказами свої заперечення, не спростував факту підписання відповідачем акту № 31/20 від 06.07.2021, за яким він прийняв роботи.

З огляду на все викладене вище, позовні вимоги про стягнення 124 426,32 грн основного боргу за виконані роботи є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.».

Вказане рішення суду набрало законної сили 11.11.2022 року.

Отже, обставини, встановлені вказаним рішенням суду, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи у відповідності до положень ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до п. 4.4. Договору замовник на протязі 10-ти днів з дня отримання проектної документації, при відсутності зауважень зі сторони замовника, повинен підписати акт здачі-приймання виконаних робіт з розробки проектної документації та здійснити оплату за виконані роботи.

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт № 31/20 ФОП ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання 06.07.2021 року.

Отже, строк оплати виконаних робіт припадає на 17.07.2021 року.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за договором в сумі 124 426,32 грн. була сплачена відповідачем 21.04.2023 року.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Крім того, позивач самостійно приймає рішення щодо моменту звернення до суду з такими позовними вимогами, а тому заперечення відповідача щодо відсутності у позивача права на застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України судом не приймаються.

Позивачем від грошової суми в розмірі 124 426,32 грн. здійснено нарахування сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних за період з 17.07.2021 р. по 20.04.2023 р. на суму 6575,83 грн., а також інфляційних втрат за період з серпня 2021 року по квітень 2023 року на суму 43 624,76 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є правомірними та підлягають задоволенню.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, згідно зі ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 р. № 4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою № 63566/00 суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного:

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 2 684,00 грн.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне:

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, як зазначено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Позивач просить стягнути з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради понесені витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

До позовної заяви позивачем було надано договір про надання правової допомоги № 16/інф від 16.10.2023 р., укладений між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Сучковою Юлією Олександрівною, Акт наданих послуг № 374 від 17.11.2023 р. та копію квитанції № 17/374 від 17.11.2023 р.

Відповідно до п. 1.1 договору про надання правової допомоги предметом даного договору є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту, а саме: опрацювання документів на предмет можливості підготовки, складання та подання позову до господарського суду Полтавської області про стягнення заборгованості зі сплати інфляційних втрат та 3 відсотків річних з Управління ЖКГ ВК Полтавської області.

Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити юридичні послуги (правову допомогу), визначені у п. 1.1 даного договору. Сторони домовились, що гонорар Адвоката складає за надані юридичні послуги 5000,00 гривень за кожен позов.

В Акті наданих послуг № 374 від 17.11.2023 р.

сторони підтвердили, що Адвокат Сучкова Ю.О. надала, а Клієнт прийняв юридичні послуги згідно з договором про надання правової допомоги № 16/інф від 16.10.2023. Також в акті наведено детальний опис наданих послуг:

-зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи;

-вивчення документів (правовий аналіз наданих клієнтом документів) необхідних для складання позовної заяви ФОП ОСОБА_1 до Управління ЖКГ ВК Полтавської міськради про стягнення заборгованості зі сплати інфляційних витрат та 3 відсотків річних по справі № 917/374/22;

-аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах;

-підготовка проекту позовної заяви ФОП ОСОБА_1 до Управління ЖКГ ВК Полтавської міськради про стягнення заборгованості.;

-розгляд питання щодо підготовки розрахунку 3% річних та інфляційних втрат - до позовної заяви ФОП ОСОБА_1 до Управління ЖКГ ВК Полтавської міськради про стягнення заборгованості.;

-складання розрахунку суми судових витрат, які ФОП ОСОБА_1 очікує понести;

-обговорення з клієнтом проекту позовної заяви ФОП ОСОБА_1 до Управління ЖКГ ВК Полтавської міськради про стягнення заборгованості;

- виготовлення копій документів - додатків до позовної заяви;

-формування, оформлення та направлення пакету документів (позовної заяви ФОП ОСОБА_1 до Управління ЖКГ ВК Полтавської міськради про стягнення заборгованості з додатками) на адресу відповідача;

-формування, оформлення для подання пакету документів позовної заяви ФОП ОСОБА_1 до Управління ЖКГ ВК Полтавської міськради про стягнення заборгованості з додатками) на адресу Господарського суду Полтавської області;

-консультування клієнта з приводу доцільності забезпечення позову в рамках господарської справи;

-консультування клієнта з приводу існуючого порядку оскарження рішення господарського суду, порядку набрання рішенням законної сили;

-консультування клієнта з питань порядку звернення до відділу державної виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду.

Загальна вартість послуг згідно з вказаним Актом 5000,00 грн.

За квитанцією № 17/374 від 17.11.2023 р. позивач сплатив адвокату Сучковій Юлії Олександрівні вказану суму гонорару.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;

9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. є такими, що пов`язані з розглядом справи, відповідають критеріям, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК, а також належать до витрат, компенсація яких передбачена чинними нормами законодавства України.

За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Клопотання про зменшення розміру вказаних витрат від відповідача до суду не надходило.

Беручи до уваги те, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в даній справі задоволено повністю, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката підлягають відшкодуванню відповідачем в сумі 5 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (36020, м. Полтава, вул. Стрітенська, 19, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код за ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) інфляційні втрати у розмірі 43 624,76 грн та 3 відсотків річних у розмірі 6575,83 грн, а також 2 684,00 грн. судового збору, 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 13.03.2024р.

Суддя Киричук О.А.