ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2024 р. Справа№ 908/1846/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Барсук М.А.

Руденко М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2023 у справі №908/1846/23 (суддя - Ковтун С.А.) за позовом Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) до публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення 106515,21 грн

ВСТАНОВИВ наступне.

До суду звернулася з позовом Державна екологічна інспекція Південного округу (Запорізька та Херсонська області) до публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення 106515,21 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач здійснював свою господарську діяльність на АЗС № 07/071 без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, що є порушенням статей 10, 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", ч. 4 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.10.2023 у справі №908/1846/23 задоволено позов повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 106515,21 грн збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок самовільного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря, 2684,00 грн судового збору.

Приймаючи наведене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач після закінчення строку дії попереднього дозволу продовжував здійснювати викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин, чим завдав державі збитки.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на необхідність проведення розрахунку розміру збитків саме з моменту виявлення порушення (з 16.04.2021), тоді як його було проведено з 15.05.2020.

Також, апелянт вказує про невчасний розгляд звернень відповідача щодо отримання дозволу на викиди.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2023 у справі №908/1846/23; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2024 №09.1-08/285/24 відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/1846/23 у зв`язку з перебуванням судді Кропивної Л.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2024 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пономаренко Є.Ю., судді: Руденко М.А., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2024 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2023 у справі №908/1846/23 до провадження колегії суддів у складі Пономаренко Є.Ю. - головуючий суддя, судді: Руденко М.А., Барсук М.А.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Департамент екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації видав публічному акціонерному товариству "Укрнафта" дозвіл №-111 від 08.02.2014 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами промислового майданчика АЗС №07/071 за адресою: 70600, Запорізька область, м. Пологи, вул. Чкалова, 30. Термін дії дозволу 5 років - з 05.02.2014 по 04.02.2019.

Запорізька обласна державна адміністрація у своєму розпорядженні від 17.12.2020 № 328-д відмовила публічному акціонерному товариству "Укрнафта" у видачі дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

У період з 13.04.2021 по 16.04.2021 Державна екологічна інспекція Південного округу (Запорізька та Херсонська області) (далі - Інспекція), яка здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства про охорону атмосферного повітря щодо наявності та додержання умов дозволів на викиди забруднюючих речовин, додержання нормативів у галузі охорони атмосферного повітря, провела позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства публічним акціонерними товариством "Укрнафта".

Державна екологічна інспекція Південного округу (Запорізька та Херсонська області) у своєму акті перевірки № 06/1-14/211/21 від 16.04.2021 зафіксувала, що від технологічного обладнання та об`єктів, пов`язаних з утворенням забруднюючих речовин промислового АЗС № 07/071 ПАТ "Укрнафта" 70600, Запорізька область, м. Пологи, вул. Чкалова, 30 здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади, що є порушенням статей 10, 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", ч. 4 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Інспекція приписала отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин до 28.05.2021 (припис від 22.04.2021).

Проте, публічне акціонерне товариство "Укрнафта" отримало дозвіл Запорізької обласної державної адміністрації лише 14.12.2021 (дозвіл №UA0032690-5 від 14.12.2021 з терміном дії з 14.12.2021 по 13.12.2031).

За виявлене правопорушення постановою старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Південного округу (Запорізької та Херсонська області) Касілова П.В. від 16.04.2021 № 143/03/2-8, посадову особу ПАТ "Укрнафта" Кириченка Сергія Олексійовича, 01.09.1971 притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до статті 78-1 КУпАП.

Штраф у розмірі 136,00 грн сплачено у повному обсязі в добровільному порядку (дублікат квитанції № 0.0..1 від 19.04.2021).

З врахуванням приписів Методики за діяльність без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, а саме: за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря за період з 15.05.2020 по 13.12.2021 позивач розраховував збитки на суму 106515,21 грн.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою №151/10-06/06/2-34 від 16.01.2023 на суму 106515,21 грн.

Відповідач у своєму листі від 15.02.2023 №01/01/12/06/01-02/04/579 відмовив у задоволенні вимоги.

Предметом даного позову є вимога позивача про стягнення з відповідача збитків на суму 106515,21 грн., нарахованих за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без дозволу.

За частиною першою статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, що знаходяться на території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси (частина перша статі 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Згідно преамбули Закону України "Про охорону атмосферного повітря" атмосферне повітря є одним з основних життєво важливих елементів навколишнього природного середовища.

За статтею 2 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відносини в галузі охорони атмосферного повітря регулюються цим Законом, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до абзаців другого, третього, п`ятого частини першої статті 10 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) підприємства, установи, організації та громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані, зокрема, здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо; вживати заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів; здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого, зокрема, суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення (частина шоста статті 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За приписами абзаців п`ятого, шостого, тринадцятого статті 1 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) викидом є надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин; забруднююча речовина - речовина хімічного або біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища; джерело викиду - об`єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.

Системне тлумачення абзацу другого частини першої статті 10, частин п`ятої - шостої статті 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що суб`єкти господарювання (незалежно від їх групи) можуть здійснюватися викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами лише за наявності в них дозволу, виданого спеціально уповноваженим органом виконавчої влади.

Тобто законодавцем встановлено обов`язок суб`єктів господарювання (незалежно від їх групи) отримувати дозвіл на викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Відповідно до пункту 1 частини другої, частини третьої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків віднесено завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено статтею 1166 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Отже, підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду.

Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як: протиправна поведінка боржника, збитки, причинний зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вина.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Натомість відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника (див. висновок, викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 912/823/18, від 03.11.2021 у справі № 922/1705/20, від 18.12.2020 у справі 922/3414/19).

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Грошовим виразом майнової шкоди є збитки.

Згідно із частиною першою статті 33 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону несуть відповідальність згідно із законом.

Ураховуючи наведене, відсутність у суб`єктів господарювання дозволу на викиди стаціонарними джерелами викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря свідчить про порушення нормативно визначених умов викидів таких речовин в атмосферу, зокрема абзацу другого частини першої статті 10, частин п`ятої - шостої статті 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та є протиправною формою поведінки в результаті якої завдано шкоду навколишньому природному середовищу, одним із природних ресурсів якого є атмосферне повітря.

Відповідно до частини четвертої статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

За статтею 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

На момент виникнення спірних правовідносин порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб`єктів господарювання (юридичних і фізичних осіб) визначала Методика розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 28.04.2020 № 277, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2020 за № 414/34697 (далі - Методика).

Наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря - це викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами за результатами інструментально-лабораторних методів контролю, документальної перевірки суб`єкта господарювання та/або розрахунковими методами (п. 2.2 Методики).

Розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерел викидів забруднюючих речовин, віднесених до інших, на які не встановлені нормативи граничнодопустимих викидів відповідно до законодавства, здійснюється за відповідною формулою, наведеною в п. 3.3 Методики.

Відповідно до пункту 3.11 Методики час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

За частиною першою статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Ураховуючи наведене, збитки, завдані державі внаслідок порушення законодавства про охорону атмосферного повітря, зокрема викидів стаціонарними джерелами забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу, підлягають відшкодуванню за весь час роботи стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності відповідного дозволу.

За цих умов наявність дозволу у суб`єкта господарювання на момент здійснення перевірки не виключає обов`язку правопорушника відшкодувати в повному обсязі завдану шкоду за здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел без дозволів на їх викиди (див. висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 903/744/16, від 22.05.2018 у справі №910/15305/17, від 18.03.2019 у справі № 910/23296/17, від 16.12.2021 у справі №920/266/19).

Як вже вказувалося, у період з 13.04.2021 по 16.04.2021 Державна екологічна інспекція Південного округу (Запорізька та Херсонська області) (далі - Інспекція) провела позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства публічним акціонерними товариством "Укрнафта" та у своєму акті перевірки № 06/1-14/211/21 від 16.04.2021 зафіксувала, що від технологічного обладнання та об`єктів, пов`язаних з утворенням забруднюючих речовин промислового АЗС № 07/071 ПАТ "Укрнафта" 70608, Запорізька область, м. Пологи, вул. Чкалова, 30 здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади.

При цьому, у акті встановлено, що дозвіл №-9 від 05.02.2014 терміном дії до 04.02.2019 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами промислового майданчику АЗС № 07/071 за адресою: 70608, Запорізька область, м. Пологи, вул. Чкалова, 30, закінчився.

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" отримало дозвіл Запорізької обласної державної адміністрації лише 14.12.2021 (дозвіл № UA0032690-5 від 14.12.2021 з терміном дії з 14.12.2021 по 13.12.2031).

З врахуванням приписів Методики за діяльність без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, а саме: за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря за період з 15.05.2020 по 13.12.2021 позивач розраховував збитки на суму 106515,21 грн.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на необхідність проведення розрахунку розміру збитків саме з моменту виявлення порушення (з 16.04.2021), тоді як його було проведено з 15.05.2020.

Колегія суддів вказує, що збитки, завдані державі внаслідок порушення законодавства про охорону атмосферного повітря, зокрема викидів стаціонарними джерелами забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу, підлягають відшкодуванню за весь час роботи стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності відповідного дозволу.

Отже, доводи скаржника про необхідність проведення розрахунку розміру збитків саме з моменту виявлення порушення відхиляються колегією суддів враховуючи вищевикладене.

Проте отримання відповідачем відповідних дозволів не виключає обов`язку відповідача відшкодувати в повному обсязі завдану шкоду за здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел без дозволів на їх викиди. Відповідач повинен був усвідомлювати наслідки невчасного звернення за відповідним дозволам та повинен був завчасно вчинити дії з метою отримання відповідного дозволу з метою уникнення негативних наслідків у вигляді стягнення збитків за понаднормові викиди забруднюючих речовин у атмосферне повітря (аналогічний висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 920/266/19).).

З огляду на наведене підлягають також відхиленню доводи апелянта про невчасний розгляд звернень відповідача щодо отримання дозволу на викиди, оскільки відповідач повинен був усвідомлювати наслідки невчасного звернення за відповідним дозволом та повинен був завчасно вчинити дії щодо його отримання з метою уникнення негативних наслідків у вигляді стягнення збитків за понаднормові викиди забруднюючих речовин у атмосферне повітря.

Отже із встановлених обставин справи вбачається порушення відповідачем природоохоронного законодавства, а саме здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без дозволу спеціально уповноваженого органу, що виявлено перевіркою Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) та зафіксовано в акті перевірки.

Недотримання відповідачем нормативно визначених умов викидів забруднюючих речовин в атмосферу, зокрема вимог абзацу другого частини першої статті 10, частин п`ятої - шостої статті 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є протиправною формою поведінки, яка полягає у здійсненні викиду забруднюючих речовин із стаціонарних джерел за відсутності дозволу.

Наслідком протиправної поведінки відповідача є шкода, заподіяна навколишньому природному середовищу, одним із природних ресурсів якого є атмосферне повітря. Така шкода перебуває у безпосередньому причинному зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, адже її заподіяння зумовлено невиконанням ним однієї з обов`язкових умов здійснення діяльності стаціонарними джерелами викидів забруднюючих речовин в атмосферу лише за наявності дозволу виданого спеціально уповноваженим органом виконавчої влади.

Вина відповідача у здійсненні викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дотримання вимог статей 10, 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" ним не спростована, адже він як суб`єкт господарювання не виконав свого обов`язку щодо своєчасного отримання дозволу на викид стаціонарним джерелами забруднюючих речовин в атмосферу.

Тож відповідач як суб`єкт господарювання несе цивільно-правову відповідальність за порушення природоохоронного законодавства.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності в діях відповідача складу цивільного правопорушення, необхідного для стягнення збитків.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову ґрунтується на встановлених обставинах і оцінених доказах та повністю узгоджується з приписами чинного законодавства, а тому відповідно підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2023 у справі №908/1846/23- без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 14.03.2024 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко