АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. ОдесаСправа № 916/5591/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Таран С.В.

секретар судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників сторін:

від АТ ДТЕК Одеські електромережі - адвокат Калініченко С.М.

від ДПЗД Укрінтеренерго Рудюк Ю.А. в порядку самопредставництва

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.12.2023 (складено та підписано 22.12.2023, суддя Бездоля Ю.С.)

по справі №916/5591/23

за заявою Акціонерного товариства Одеський припортовий завод про забезпечення позову до подання позовної заяви

особи, яких можуть стосуватись заходи забезпечення позову:

1. Акціонерне товариство ДТЕК Одеські електромережі

2. Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго

про зобов`язання виконання умов договору

ВСТАНОВИВ

Акціонерне товариство Одеський припортовий завод звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій заявник просило суд забезпечити позов шляхом заборони Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго, Акціонерному товариству ДТЕК Одеські електромережі вчиняти будь-які дії з припинення та/або обмеження постачання та/або розподілу (передачі) електричної енергії за договором про постачання електричної енергії постачальником останньої надії №9/23 від 03.09.2023 та договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №1 від 27.11.2018 до вирішення спору по суті.

В обґрунтування даної заяви заявник зазначив, що незабезпечення позову може призвести до незаконного припинення постачання електричної енергії, порушення його законних та оспорюваних прав.

Крім того, заявник наголошує на тому, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України АТ «Одеський припортовий завод» включено в перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а згідно з свідоцтвом Держгірпромнагляду заявника включено до реєстру об`єктів підвищеної небезпеки першого класу підвищеної небезпеки.

Відтак, заявник вважає, що припинення електроживлення об`єктів АТ «Одеський припортовий завод» може призвести до техногенної катастрофи. Тобто, постачання електроенергії АТ «Одеський припортовий завод» потрібне не для забезпечення власних потреб підприємства з метою отримання доходу від реалізації своїх послуг/товарів, а саме для уникнення можливого настання негативних наслідків через таке припинення.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.12.2023 по цій справі заяву АТ Одеський припортовий завод про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено, заборонено Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго та Акціонерному товариству ДТЕК Одеські електромережі вчиняти будь-які дії з припинення та/або обмеження постачання та/або розподілу (передачі) електричної енергії за договором про постачання електричної енергії постачальником останньої надії №9/23 від 03.09.2023 та договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №1 від 27.11.2018.

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що запропоновані заявником заходи є адекватними і співмірними із зазначеними заявником позовними вимогами, з якими він планує звернутись за захистом своїх прав та обставинами майбутнього спору, невжиття вказаних заходів забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного способу захисту порушених прав заявника.

Також місцевим господарським судом зазначено, що матеріалами справи доведено, зокрема, попередженнями про припинення електропостачання, достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він планує звернутись до суду.

При цьому господарський суд Одеської області також зазначив, що приймає до уваги обставини технологічного процесу виробництва на підприємстві заявника, можливі наслідки припинення електропостачання АТ Одеський припортовий завод для міста Одеси внаслідок впливу на технологічний процес виготовлення хімічної продукції та функціонування виробництва.

Не погодившись із даною ухвалою до Південного-західного апеляційного господарського суду звернулось ДП ЗД Укрінтеренерго з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.12.2023 року про забезпечення позову у справі № 916/5591/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

На переконання апелянта, суд першої інстанції вживаючи запропоновані заявником заходи забезпечення позову не врахував інтересів відповідачів, та негативних наслідків які можуть настати для них, а саме порушення права на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, завдання збитків тощо.

За твердженням апелянта, заявник по справі має заборгованість за поставлену електричну енергію, однак оскаржувана ухвала фактично надає заявникові можливість подальшого безоплатного її споживання.

При цьому, як на тому наголошує скаржник, приписи чинного законодавства надають йому право, зокрема у разі наявності заборгованості у споживача, припинити електропостачання споживача.

Скаржник також вважає, що задовольняючи заяву про забезпечення, суд фактично унеможливив припинення Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» у передбачених чинним законодавством випадках, що по змісту є тотожним задоволенню позовних вимог про заборону відповідачам вчиняти будь-які дії припинення договірних відносин, у тому числі з припинення та/або обмеження постачання та/або розподілу (передачі) електричної енергії постачальником «останньої надії» для АТ «Одеський припортовий завод» до вирішення по суті спору у справі.

Наголошує апелянт й на тому, що Господарський суд Одеської області не врахував принципи співмірності заходів забезпечення позову із заявленими вимогами, тому дійшов до неправильного та необґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 відкрито апеляційне провадження по справі №916/5591/23 за апеляційною скаргою Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго на ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.12.2023 та призначено справу до розгляду на 08.02.2024.

Однак, у зв`язку з відпусткою головуючого судді Аленіна О.Ю. судове засідання призначене на 07.02.2024 у справі №916/5591/23 не відбулось.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 повідомлено учасників справи про те, що наступне судове засідання відбудеться 06.03.2024.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від АТ Одеський припортовий завод в якому останнє просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В обґрунтування своїх заперечень АТ Одеський припортовий завод зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду заяви про забезпечення позову було всебічно, повно та об`єктивно встановлено наявність достатніх правових підстав для вжиття запропонованих заявником заходів забезпечення позову.

До суду апеляційної інстанції надійшло клопотання АТ Одеський припортовий завод про відкладення розгляду справи в обґрунтування якого зазначено, що представник товариства адвокат Мастістий І.А. в час на який призначено розгляд справи повертатиметься до міста Одеси з відрядження, а тому не зможе взяти участь у судовому засіданні.

Розглянувши під час судового засідання вказане клопотання про відкладення колегія суддів вирішила відмовити у його задоволенні, з огляду на таке.

За приписами ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 202 ГПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

Колегія суддів зазначає, що у даному випадку судом апеляційної інстанції явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, АТ Одеський припортовий завод скористалось своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, а в клопотання про відкладення розгляду справи не посилається на нові обставини, докази тощо які мають бути надані та досліджені судом.

З огляду на таке, а також враховуючи законодавчо визначені строки розгляду апеляційної скарги на ухвали суду, судова колегія вирішила відхилити клопотання АТ Одеський припортовий завод про відкладення розгляду справи.

Під час судового засіданні від 06.03.2024 представник ДПЗД Укрінтеренерго підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Представник АТ ДТЕК Одеські електромережі надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами та вимогами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судових рішень і задоволених вимог позивача

Водночас забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Колегія суддів зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Водночас, для встановлення наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору.

Разом з цим, при дослідженні наявності або відсутності підстав для забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Оскільки в даному випадку вимоги заявника носять немайновий характер, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведену правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, постановах Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 915/1912/19, від 11.02.2021 у справі № 915/1185/20).

Так у даному випадку АТ Одеський припортовий завод звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви про зобов`язання виконання умов договору про постачання електричної енергії постачальником останньої надії №9/23 від 03.09.2023, укладеного із Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго та про зобов`язання виконання умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, укладеного із Акціонерним товариством Одесаобленерго (найменування якого в подальшому було змінено на ДТЕК Одеські електромережі), до умов якого АТ Одеський припортовий завод приєднався в порядку, визначеному п.8 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 №312.

Підставою для подання такої заяви стало, зокрема те, що на адресу АТ «Одеський припортовий завод» надійшло від ДПЗД «Укрінтеренерго» попередження про припинення постачання електричної енергії №44/11-008467/П від 22.11.2023, у зв`язку з наявністю заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» №9/23 від 03.09.2023. У даному попередженні ДПЗД «Укрінтеренерго» зазначило про заплановану дату відключення на 26.12.2023 о 9.00.

Аналогічне попередження, за твердженням заявник, надійшло від АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» на адресу АТ «Одеський припортовий завод» про припинення (обмеження) споживання електричної енергії споживачу №101/47/03-11469 від 15.12.2023, через повідомлення постачальника «останньої надії» про закінчення 90-денного терміну електропостачання ДПЗД «Укрінтеренерго» згідно з постановою КМУ №277 від 31.03.2021.

Крім того, у даному попередженні ОСР зазначив про наявність заборгованості у АТ «Одеський припортовий завод» за послуги з: розподілу електричної енергії у розмірі 10645289,00 грн та за послуги внаслідок перетікання реактивної електричної енергії у розмірі 1632,00 грн.

Також АТ «Одеський припортовий завод» отримало попередження №0005737 від 15.12.2023 ОСР повідомило про припинення електропостачання до об`єктів на 27.12.2023 об 11.00.

Однак, АТ «Одеський припортовий завод» вважає, що в АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» та ДПЗД «Укрінтеренерго» відсутні правові підставі для вчинення заходів щодо припинення/відключення чи від`єднання точок комерційного обліку заявника від електричної мережі, зважаючи на те, що такими діями учасники ринку протиправно обмежують АТ «Одеський припортовий завод» в його праві на отримання електричної енергії за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» та договором про розподіл електричної енергії.

Наголошує заявник й на тому, що припинення електропостачання є незаконним зі сторони АТ«ДТЕК Одеські електромережі» та ДПЗД «Укрінтеренерго» через те, що основним завданням (видом діяльності) АТ «Одеський припортовий завод» є виробництво аміаку, карбаміду та іншої хімічної продукції.

Негативні тенденції, які склалися на світовому ринку азотних добрив та на ринку природного газу України, витрати підприємства на забезпечення екологічної безпеки, незалежно від того, триває процес виробництва чи його зупинено (становлять близько 90 млн. грн. на рік), всі ці фактори поступового погіршували економічне становище АТ «Одеський припортовий завод» і призвели до скрутного фінансового становища.

Заявник також зазначає, що у зв`язку із запровадженням воєнного стану, з метою збереження життя і здоров`я працівників АТ «Одеський припортовий завод», товариством було видано наказ №83 від 01.03.2022 року «Про простій працівників АТ «Одеський припортовий завод».

А згодом, згідно з п.220 ч.1 ст. 106 Конституції України, ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року з 31.03.2022 року працівникам АТ «Одеський припортовий завод» наказом №106 призупинено дію трудових договорів, за виключенням працівників, що забезпечують технічну підтримку щодо утримання в робочому та безпечному стані обладнання, що перебуває на балансі АТ «Одеський припортовий завод».

АТ «Одеський припортовий завод» відзначає, що враховуючи вид основної господарської діяльності, товариство є суб`єктом господарської діяльності, у власності (користуванні) якого перебувають пожежовибухонебезпечні об`єкти, а тому на нього поширюється дія Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки».

Зважаючи на вказане, АТ «Одеський припортовий завод» зазначає, що не може своєчасно виконувати договірні зобов`язання як із АТ «ДТЕК Одеські Елетромережі», так із ДПЗП «Укрінтеренерго», саме внаслідок того, що виробничі потужності зупинені, підприємство не працює.

Крім того АТ «Одеський припортовий завод» вказує, що знаходиться у скрутному фінансовому положенні і з 18.09.2021 було вимушене зупинити виробництво аміаку та карбоміду до стабілізації цін газу на ринку газу. Крім того, у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, враховуючи вид основної господарської діяльності АТ «Одеський припортовий завод»», яке має у власності (користуванні) пожежовибухонебезпечні об`єкти, товариство, на підставі Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» зобов`язано вживати заходів, направлених на запобігання аваріям, обмеження і ліквідацію наслідків та захист людей і довкілля від їх впливу, забезпечувати експлуатацію об`єктів з додержанням мінімально можливого ризику.

До того ж, АТ «Одеський припортовий завод» було присвоєно особливо важливу категорію з цивільного захисту.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83 АТ «Одеський припортовий завод» включено в перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а згідно з свідоцтвом Держгірпромнагляду в Одеській області від 20.10.2014 №535 товариство включено до реєстру об`єктів підвищеної небезпеки першого класу підвищеної небезпеки.

Відтак, заявник вважає, що припинення електроживлення об`єктів АТ «Одеський припортовий завод» може призвести до техногенної катастрофи та катастрофічних наслідків для міста Одеси та й України, оскільки порушить весь технологічний процес виготовлення хімічної продукції, зробить неможливим нормальне функціонування виробництва, що може призвести до значних екологічних проблем в регіоні.

Тобто, як стверджує заявник, постачання електроенергії АТ «Одеський припортовий завод» потрібне не для забезпечення власних потреб підприємства з метою отримання доходу від реалізації своїх послуг/товарів, а саме для узабезпечення можливого настання негативних наслідків через таке припинення.

Судова колегія зазначає, що Закон України Про ринок електричної енергії визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажом, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Законом України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що учасниками ринку електричної енергії є виробник, електропостачальник, трейдер, оператор системи передачі, оператор системи розподілу, оператор ринку, гарантований покупець та споживач, які проводять свою діяльність на ринку електричної енергії у порядку, передбаченому цим Законом.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312, прийнятою відповідно до Законів України Про ринок електричної енергії та Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі Правила №312).

Колегією суддів враховано, що пунктом 7.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється: електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення у разі, зокрема, заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником.

Відповідно до п. 7.10 Правил роздрібного ринку електричної енергії припинення електроживлення електроустановок споживача здійснюється оператором системи у порядку, визначеному Кодексом системи передачі та Кодексом систем розподілу.

Згідно з п. 11.5.12 Кодексу системи розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП №310 від 14.03.2018, електропостачальник має право звернутися до ОСР щодо припинення електроживлення Користувача (споживача електричної енергії), з яким електропостачальником укладено договір про постачання електричної енергії. У зверненні електропостачальник повинен, зокрема, зазначити дані, що ідентифікують відповідного споживача електричної енергії (EIC-код), та причину (підставу) припинення електроживлення такого споживача електричної енергії.

ОСР не має права вимагати від електропостачальника обґрунтування причини (підстави) припинення електроживлення, якщо вона відповідає випадкам, визначеним Правилами роздрібного ринку електричної енергії. У випадках, не передбачених Правилами роздрібного ринку електричної енергії, ОСР має право відхилити звернення електропостачальника, про що повідомляє електропостачальника протягом 2 робочих днів з дати отримання звернення.

Попередження про припинення електроживлення надсилається ОСР одночасно електропостачальнику та відповідному споживачу електричної енергії за 5 робочих днів до запланованої дати обмеження/припинення розподілу електричної енергії.

ОСР не розглядає заперечення щодо припинення електроживлення або звернення щодо неправомірності дій електропостачальника від споживачів електричної енергії.

ОСР повинен припинити електроживлення споживача електричної енергії протягом 10 робочих днів з дати отримання звернення від електропостачальника.

Тобто, ОСР припиняє електроживлення споживачів за зверненням електропостачальника, який не зобов`язаний повідомляти ОСР обґрунтування причин (підстав) для припинення електроживлення та не розглядаючи заперечення споживачів щодо припинення електроживлення.

Суд апеляційної інстанції відзначає, що виходячи зі змісту заяви АТ Одеський припортовий завод про забезпечення позову, між сторонами наявний спір стосовно правомірності виставлення відповідачем вимог про відключення позивача від електропостачання, враховуючи, що позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на незаконність вчинених відповідачем дій щодо припинення електроживлення електроустановок споживача, а тому заходи забезпечення позову щодо заборони ОСР та електопостачальнику вживати дії з припинення та/або обмеження постачання електричної енергії споживачу є цілком співмірними та адекватними.

На переконання колегії суддів місцевим господарським судом також цілком обґрунтовано було взято до уваги те, що АТ «Одеський припортовий завод» є суб`єктом господарської діяльності, у власності (користуванні) якого перебувають пожежовибухонебезпечні об`єкти, а тому на нього поширюється дія Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» у відповідності до приписів якого на товариство, покладено обов`язок вживати заходів, направлених на запобігання аваріям, обмеження і ліквідацію наслідків та захист людей і довкілля від їх впливу, забезпечувати експлуатацію об`єктів з додержанням мінімально можливого ризику.

Крім того, АТ «Одеський припортовий завод» включено до реєстру об`єктів підвищеної небезпеки першого класу підвищеної небезпеки.

Наведене на переконання колегії суддів, свідчить про те, що запропонований заявником захід забезпечення позову забезпечить встановлене ст. 50 Конституції України право кожного на безпечне для життя і здоров`я довкілля, дозволить уникнути істотних ризиків техногенно-екологічної катастрофи у регіоні, що є наслідком повного відключення заявника від електропостачання, та одночасно не призведе до очевидної неспіврозмірності між конкретним заходом забезпечення і предметом спірних правовідносин.

В той же час, невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднить можливість для позивача вчиняти дії, направлені на відновлення стану, який існував до порушення його прав. Тобто, існує обґрунтоване припущення про реальну та дійсну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду, що було доведено позивачем у заяві про забезпечення позову.

Колегія суддів зазначає, що у даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача та ускладнить їх відновлення, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Застосування таких заходів забезпечення позову до вирішення спору судом відповідає предмету заявленого позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано виключно на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті позовних вимог.

Слід також відзначити, що забезпечення позову є тимчасовим заходом, необхідним для попередження подальших неправомірних дій, про усунення яких позивач просить в позові, і такий захід забезпечення позову не вирішує наявності будь-якого права. Крім того, вказаний спосіб забезпечення позову покликаний на період вирішення спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки та можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову з огляду на предмет спору, правову природу спірних правовідносин.

До того ж, розглядаючи заяву АТ Одеський припортовий завод про забезпечення позову, суд не здійснює розгляд справи по суті спору та не вирішує його, відповідно, посилання скаржника на порушення судами норм матеріального права у сфері регулювання правовідносин на ринку електричної енергії щодо наявності у нього права ініціювати припинення електроживлення споживачу через наявність у споживача заборгованості за спожиту електричну енергію відхиляються колегією суддів.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність судового рішення та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі порушення допущенні судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, а мотиви апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, щодо затвердження звіту арбітражного керуючого про нарахування та виплату грошової винагороди та стягнення її з кредиторів боржника.

З огляду на вищевикладене колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що оскаржувана ухвала Господарського суду Одеської області є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята з додержання норм матеріального та процесуального права та приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд ухвали місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.12.2023 по справі №916/5591/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.03.2024 у зв`язку з перебуванням судді Таран С.В. у відпустці з 11.03.2024 по 18.03.2024.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Таран С.В.