ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року Справа № 924/1139/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Грязнов В.В. , суддя Розізнана І.В.

без виклику учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.12.2023 у справі №924/1139/23 (ухвалене суддею Музика М.В.)

за позовом Фермерського господарства "Макс Агро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп"

про стягнення 4 257,01 грн заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22.12.2023 позов Фермерського господарства "Макс Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю ВВТ Груп про стягнення 4 257,01 грн заборгованості задоволений.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" на користь Фермерського господарства "Макс Агро" 4 257,01 грн заборгованості, 2 147,20 грн витрат зі сплати судового збору, 1500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Місцевим господарським судом враховані обставини справи щодо поставки товару (у тому числі складення передбачених договором документів), його часткової оплати, підписання сторонами акту звірки взаємних розрахунків та відсутності будь-яких заперечень відповідача щодо обсягів, ціни та якості товару, що підтверджує обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 4257,01 грн заборгованості. Крім того, судом першої інстанції частково задоволено клопотання позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.12.2023 у справі №924/1139/23.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:

- доказів надсилання оригіналу листа на фірмовому бланку, що передбачено п. 5.1 Договору, до суду надано не було;

- позивачем не було надано електронних доказів, завірених електронним підписом;

- згідно із пунктом 4.3 Договору, у разі ненадання листа на фірмовому бланку Покупець має право притримати сплату 10% від Договору до усунення такого порушення;

- станом на дату подання апеляційної скарги, позивачем такого листа не надано, тому умова для сплати 10% від Договору, а саме 3980,00 грн, не настала.

Листом суду апеляційної інстанції матеріали справи №924/1139/23 витребовувалися в Господарського суду Хмельницької області.

26.01.2024 матеріали справи №924/1139/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.12.2023 у справі №924/1139/23 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та надати Північно-західному апеляційному господарському суду належні докази сплати 4026,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

14.02.2024 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого долучено платіжну інструкцію від 09.02.2024 №245 про сплату судового збору у розмірі 4026,00 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2024 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.12.2023 у справі №924/1139/23. Роз`яснено, що розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.12.2023 у справі №924/1139/23 буде здійснюватися без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано учасникам у справі подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України протягом 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

22.02.2024 на адресу суду від Фермерського господарства Макс агро надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали суду, зазначає наступне.

Судом встановлено, що 24.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю ВВТ Груп (покупець) та Фермерським господарством Макс Агро (постачальник) укладено договір поставки сільськогосподарської продукції №294-01/22С (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити сільськогосподарську продукцію, а саме: соняшник (код товару згідно з УКТ ЗЕД) урожаю 2021 року (товар) в кількості, у строки і на умовах, передбачених у цьому договорі.

У п. 2.1, 2.2 договору сторони узгодили назву товару - соняшник (код ), кількість - 2 тонни (+/- 10%), загальну вартість товару - 39800,00 грн з ПДВ (+/- 10%).

Постачальник поставляє товар покупцеві в заліковій вазі на умовах поставки DAP відповідно до умов ІНКОТЕРМС 2020 - ТОВ "ВВТ Грейн" (адреса: 32101, Хмельницька область, Ярмолинецький район, смт Ярмолинці, вул. Гагаріна, 44/1), в подальшому "елеватор поставки", автомобільним транспортом. Базис поставки DAP використовується з урахуванням умов, визначених в цьому договорі (п. 3.1 договору).

Згідно з п. п. 3.2, 4.5 договору строк постачання товару - 13.02.2022 включно. Поставка товару партіями допускається.

Товар поставляється на елеватор поставки на ім`я покупця (п. 3.3 договору).

За умовами п. 3.4 договору постачальник несе всі ризики втрати (пошкодження) товару до моменту передачі його покупцеві в місці поставки, вказаному в п. 3.1 цього договору. Обов`язок постачальника по поставці товару вважається виконаним з моменту приймання товару елеватором поставки на ім`я покупця.

Датою поставки товару постачальником вважається фактична його передача покупцеві на елеваторі поставки в заліковій вазі та наданням покупцю видаткової накладної на товар. Під терміном "залікова вага" розуміється фізична вага товару, зменшена на розрахункову величину маси відхилень від показників якості по вмісту вологи та смітної домішки, які визначені в п. 6.1 договору (п. 3.5 договору).

У п. 3.6 договору зазначено, що приймання товару по кількості та якості здійснюється у заліковій вазі відповідно до чинного законодавства України.

Оплата в розмірі 86% вартості кожної партії товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 3 банківських днів з моменту надання видаткової накладної за умови виставлення рахунку та підписання даного договору (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 4.2 договору остаточний розрахунок за товар проводиться виходячи з фактично поставленої кількості товару, як визначено розділом 3 цього договору, на підставі отриманих від елеватору поставки реєстрів ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку, реєстрації податкової накладної в ЄРПН у відповідності до вимог чинного законодавства з наданням покупцю квитанції щодо її реєстрації, а також правильно заповнених товарно-транспортних накладних.

Пунктами 4.3, 4.4 договору передбачено, що у випадку порушення постачальником вимог відповідно п. 5.1 або п. 5.4 цього договору покупець має право притримати оплату товару у розмірі 10% від його загальної вартості до моменту усунення постачальником такого порушення, без застосування до покупця будь-яких штрафних санкцій.

Відповідно до п. 4.6 договору постачальник компенсує витрати покупця, пов`язані з наданням елеватором поставки послуг із сушіння, очищення, підробці та обліку товару, згідно рахунків покупця, протягом 3 банківських днів з дати виставлення рахунку. За домовленістю сторін, загальна вартість даних послуг може бути вирахувана покупцем при здійсненні оплати за поставлений товар та проведенні остаточних розрахунків між сторонами. Вартість послуг становить: очистка 1 т / % пониження засміченості 23, 00 грн з ПДВ; послуги з сушіння т / % - 150,00 грн з ПДВ.

За умовами п. 5.1 договору постачальник зобов`язується надати оригінал листа на фірмовому бланку підприємства, що товар, який поставляється по договору, є продукцією власного виробництва, постачальник має статус виробника сільськогосподарської продукції у 2022 році та є суб`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Згідно з п. 5.3 договору постачальник зобов`язується надати покупцю не пізніше дати постачання товару видаткові накладні.

Постачальник зобов`язується зареєструвати податкові накладні на товар в строки та в порядку, що передбачені діючим законодавством України (п. 5.4 договору).

У п. 11.1 договору зазначено, що він вступає в силу з моменту підписання і діє до повного виконання зобов`язань сторонами.

На виконання договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар - соняшник, на суму 30407,20 грн, про що свідчить підписана видаткова накладна від 26.01.2022 №РН-0000005.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру від 28.01.2022 №СФ-0000005 на оплату соняшника на суму 30407,20 грн.

Відповідно до виписки за рахунками від 02.02.2022 відповідачем перераховано позивачу 26 150,90 грн оплати за соняшник згідно з рахунком-фактурою від 28.01.2022 №СФ-0000005.

Позивачем 03.02.2022 року зареєстровано в ДПС України податкову накладну №5 від 28.01.2022 на загальну суму 30 407,20 грн.

Сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2022 до 21.01.2022 за договором від 10.02.2022 №294-01/22С від 24.01.2022, згідно якого борг відповідача перед позивачем становить 4257,01 грн.

Враховуючи наведене, у зв`язку з несплатою відповідачем залишку вартості поставленого товару, позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ВВТ груп про стягнення 4257,01 грн заборгованості за поставлений товар. Позивачем також заявлено вимогу про стягнення 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (клопотання від 06.12.2023).

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем не виконано умови Договору поставки сільськогосподарської продукції №294-01/22С від 24.01.2022 з своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 Цивільного кодексу України та 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень статті 509 Цивільного кодексу України, яку розширює стаття 173 Господарського кодексу України, вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до норм статей 6 та 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини, що виникли між сторонами, носять характер таких, що виникають з договору поставки, про що, зокрема, свідчать договірні зобов`язання сторін, згідно яких постачальник зобов`язався поставити, а відповідач прийняти і оплатити сільськогосподарську продукцію - соняшник, загальною вартістю 39800,00 грн +/- 10% з ПДВ (п. п. 1.1, 2.2 договору).

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. п. 4.1, 4.2 договору сторони погодили строки оплати товару. Зокрема, оплата в розмірі 86% вартості кожної партії товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 3 банківських днів з моменту надання видаткової накладної за умови виставлення рахунку та підписання даного договору. Остаточний розрахунок за товар проводиться виходячи з фактично поставленої кількості товару, як визначено розділом 3 цього договору, на підставі отриманих від елеватору поставки реєстрів ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку, реєстрації податкової накладної в ЄРПН у відповідності до вимог чинного законодавства з наданням покупцю квитанції щодо її реєстрації, а також правильно заповнених товарно-транспортних накладних.

Матеріалами справи стверджується, та сторонами не оспорюється, що позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 30 407,20 грн, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною від 26.01.2022 №РН-0000005.

Крім того, позивачем на господарські операції на загальну суму 30 407,20 грн в ЄРПН 03.02.2022 зареєстровано податкову накладну на поставку товару відповідачу, що підтверджується квитанцією №1 від 03.02.2022.

Однак, відповідачем частково проведено оплату за поставлений товар згідно вищевказаної видаткової накладної в сумі 26 150,90 грн згідно із випискою за рахунками від 02.02.2022, як стверджується позивачем у позовній заяві та не заперечується відповідачем під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до правової позиції, наведеної у постановах Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №905/1562/18, від 10.06.2019 у справі №911/935/18, від 11.06.2019 у справі №904/2394/18 та від 05.09.2019 у справі № 910/14371/18, з урахуванням конкретних обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Проте, відповідачем в обумовлений договором строк повністю не здійснено оплату за поставлений товар.

Судом встановлено на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, що сума боргу за поставлений позивачем товар, з урахуванням часткової проплати, складає 4257,01 грн (30407,20,42 грн 26 150,90 грн).

З огляду на викладене, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що дії відповідача стосовно часткової сплати заборгованості та відсутність відзиву на позовну заяву свідчать про те, що відповідач визнав борг перед позивачем в розмірі 4257,01 грн за договором поставки сільськогосподарської продукції №294-01/22С від 24.01.2022.

Положеннями статті 692 Цивільного кодексу України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 Цивільного кодексу України).

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України, частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 Цивільного кодексу України визначає як порушення зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи не містять та учасниками судового розгляду не надано доказів сплати Товариством з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" за Договором поставки сільськогосподарської продукції №294-01/22С від 24.01.2022 4257,01 грн заборгованості, тому вимога про стягнення основного боргу підлягає задоволенню.

У апеляційній скарзі ТОВ "ВВТ Груп" стверджує про те, що умова для сплати 10% від договору, а саме 3980,00 грн не настала, оскільки відповідач скористався своїм правом передбачених пунктом 4.3 договору на притримання сплати 10% від договору до усунення порушення, а саме виконання пункту 5.1 договору.

Пунктом 4.3 Договору сторони погодили, що у випадку порушення постачальником, вимог пункту 5.1 цього договору, покупець має право притримати оплату товару у розмірі 10% від його загальної вартості, до моменту усунення постачальником такого порушення, без застосування до покупця будь-яких штрафних санкцій.

Пунктом 5.1 Договору сторони визначили, що постачальник зобов`язується надати оригінал листа на фірмовому бланку підприємства, що товар, який поставляється по даному договору, є продукцією власного виробництва, постачальник має статус виробника сільськогосподарської продукції у 2022 році та є суб`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Водночас, в силу вимог частини 1 статті 595 Цивільного кодексу України, кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника.

Однак, матеріалами справи не містять доказів того, що від відповідача на адресу позивача надходили будь-які повідомлення про застосування ним права, встановленого статтею 595 Цивільного кодексу України.

Крім того, судом встановлено, що ухвалою суду від 03.11.2023 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов до 21.11.2023.

Відповідач відзиву на позов не надав, причини не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, згідно з якою ухвала суду від 03.11.2023 в електронному вигляді доставлена відповідачу в його електронний кабінет 03.11.2023.

Щодо доводів скаржника, що позивачем не було надано електронних доказів, завірених електронним підписом, колегія суддів зазначає наступне.

18.10.2023 введено в дію Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами", яким, серед іншого, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції (ч. 4 ст. 6 ГПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 6 ГПК України електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Згідно з ч.6 ст. 6 ГПК України, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Судом встановлено, що позовна заява подана через систему "Електронний суд", до якої позивачем долучено додатки докази у справі. Вказана позовної заява разом з додатками направлена до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС ТОВ "ВВТ Груп".

Отже, позовна заява, як і докази, які долучені до неї, надіслані особою (позивачем), який здійснив електронну ідентифікацію з використанням кваліфікованого електронного підпису, що унеможливлює подання таких доказів без використанням кваліфікованого електронного підпису

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, однак не скористався правом, яке надане йому ст. 165 ГПК України, та не подав відзив. Тому відповідач не вправі заперечувати проти таких обставин (щодо притримання сплати 10% від ціни Договору та не надання електронних доказів, завірених електронним підписом) під час розгляду справи по суті з відповідних мотивів, які були ним наведені лише в апеляційній інстанції (подібні за змістом висновки наведено у постанові Верховного Суду від 02.06.2020 у справі №909/1054/19).

Колегія суддів щодо стягнення 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу зазначає наступне.

В силу ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною 3 ст. 123 ГПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Судом встановлено, що Договір про надання правової допомоги від 27.09.2023, укладений між позивачем як Клієнтом та адвокатським бюро "Сергія Ахтимчука" (далі - договір про надання правової допомоги), згідно з п. 1.1 якого Бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу щодо, зокрема, надання Клієнту консультаційних та юридичних послуг щодо захисту інтересів останнього, у тому числі в господарських судах України усіх інстанцій, зокрема у господарських справах; представництва Клієнта з усіма правами, які надано законом, у тому числі позивачу, заявнику (в усіх видах судочинства, судах усіх інстанцій, передбачених Законом України "Про судоустрій та статус суддів"); складання процесуальних документів (клопотань, скарг, претензій, відповідей на запит, позовних заяв); надання інших правових (правничих) послуг.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 2.1 договору про надання правової допомоги).

За умовами п. 3.1 договору про надання правової допомоги за правову допомогу, передбачену п. 11. договору, Клієнт сплачує Бюро гонорар в розмірі та в порядку, встановленому додатками та додатковими угодами до цього договору.

Розмір гонорару, який Клієнт сплачує Бюро за надану правову допомогу, а також умови та порядок розрахунків визначаються сторонами в додатках до цього договору (п. 4.1 договору про надання правової допомоги).

Згідно з додатком від 27.09.2023 №1 до договору про надання правової допомоги останній визначає порядок оплати правової допомоги (гонорару) Бюро за надання правової допомоги, визначеної п. 1.1 договору про надання правової допомоги від 27.09.2023 (п. 1 додатку).

Вартість правової допомоги становить, зокрема: вивчення матеріалів, наданих Клієнтом, у тому числі судової справи - орієнтовна витрата часу 1-8 год, ставка гонорару за 1 годину роботи адвоката - 1000,00 грн; підготовка проекту позовної заяви та додатків до неї - орієнтовна витрата часу 3-15 год, ставка гонорару за 1 годину роботи адвоката - 1000,00 - 1200,00 грн; складання інших процесуальних документів, клопотань, заяв - орієнтовна витрата часу 1-9 год, ставка гонорару за 1 годину роботи адвоката - 1000,00 грн. Остаточна вартість правової допомоги в межах зазначених показників визначається Бюро з врахуванням конкретної ситуації, характеру та складності роботи (п. 2 додатку).

Оплата правової допомоги здійснюється на підставі рахунку (рахунків), наданих Бюро на ім`я Клієнта, на підставі підписаного сторонами акту прийому-передачі наданої правової допомоги (п. 3 додатку).

Оплата правової допомоги Клієнтом здійснюється на банківський рахунок Бюро протягом 20 календарних днів з моменту отримання Клієнтом рахунку та підписання сторонами акту прийому-передачі наданої правової допомоги (п. 4 додатку).

Відповідно до акту прийому-передачі наданої правової допомоги від 05.12.2023 №3, складеного позивачем та адвокатським бюро "Сергія Ахтимчука", виконавець виконав та передав, а Клієнт прийняв надану правову допомогу щодо представництва інтересів Клієнта в Господарському суді Хмельницької області у справі №924/1139/23, зокрема: вивчення матеріалів, наданих Клієнтом, у тому числі судової справи - фактичні затрати часу 0,5 год, розмір гонорару за надані послуги - 500 грн; підготовка проекту позовної зави та додатків до неї - фактичні затрати часу 2 год, розмір гонорару за надані послуги - 2000,00 грн; підготовка заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу - фактичні затрати часу 0,5 год, розмір гонорару за надані послуги - 500,00 грн; всього 3000,00 грн.

Надання правничої допомоги позивачу у Господарському суді Хмельницької області підтверджується ордером серії ВХ №1056134 від 27.10.2023 адвоката Ахтимчука С.І., виданим адвокатським бюро "Сергія Ахтимчука" та матеріалами справи №924/1139/23.

Таким чином, позивач згідно з вимогами ст. ст. 74, 126 ГПК України довів надання йому послуг професійної правничої допомоги під час розгляду справи №924/1139/23 у Господарському суді Хмельницької області.

Статтею 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

В силу ч. 5 ст. 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, однак ч. 5 наведеної норми визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

На предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5-6 ст. 126 ГПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, як вказано у вищезгаданій постанові, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заявлена сума судових витрат не в повній мірі узгоджується з вищенаведеними вимогами чинного законодавства щодо розумності та необхідності відповідних витрат.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що заперечень щодо розміру витрат позивача на правову допомогу адвоката відповідачем не надано.

В даному випадку суд приймає до уваги, що необхідність звернення позивача за правовою допомогою зумовлена неправомірними діями відповідача, тому покладення на останнього витрат на правову допомогу є обґрунтованим.

Зокрема, суд враховує, що розгляд справи у суді першої інстанції про стягнення 4257,01 грн не потребував тривалої підготовки та опрацювання значної кількості нормативно-правових актів і узагальнення нової судової практики, а тому, на переконання суду, заявлення таких витрат до стягнення у розмірі 3000,00 грн є завищеним та не узгоджується з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру і пропорційності.

Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, встановивши фактичний обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції на суму 1500,00 грн, що враховує співмірність їх розміру зі складністю справи, пропорційність до предмета спору, з урахуванням ціни позову.

Отже, у справі, що переглядається, за відсутності клопотання відповідача про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, керуючись, зокрема, такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також ураховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку не присуджувати позивачу, на користь якого ухвалено судове рішення, всі його витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, що заявлені до стягнення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.12.2023 у справі №924/1141/23 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ВВТ груп - без задоволення.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст. 123, 129 ГПК України та покладає на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.12.2023 у справі №924/1139/23 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 22.12.2023 у справі №924/1139/23 - без змін.

2. Справу №924/1139/23 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "13" березня 2024 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.