РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.03.2024Справа № 910/19209/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (вул. Олени Теліги, буд. 6, літ. В, м. Київ, 04112; ідентифікаційний код 20033533)

до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (вул. Саксаганського, буд. 77, м. Київ, 01033; ідентифікаційний код 22945712)

про стягнення 156 360,11 грн,

без виклику представників учасників справи,

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача

До Господарського суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі за текстом - ПрАТ «СК «Уніка», Позивач) з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі за текстом - ПрАТ «УТСК», Відповідач) про стягнення 156 360,11 грн страхового відшкодування в порядку суброгації, яке ним виплачено потерпілій особі за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу «КАСКО» № 700012/4605/00000035 від 03.11.2022 (далі за текстом - Договір) за шкоду спричинену страхувальником Відповідача.

З огляду на здійснення Позивачем виплати суми страхового відшкодування у вказаному розмірі, Позивач зазначає, що він в силу положень статті 993 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) та статті 27 Закону України «Про страхування» набув право вимоги до Відповідача (винної в ДТП особі) в межах здійсненої виплати.

Також, Позивач просить суд стягнути з Відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

2. Стислий виклад позиції Відповідача

Із поданого Відповідачем відзиву вбачається, що ним заперечуються заявлені позовні вимоги з огляду на те, що Позивач не звертався до нього із заявою про відшкодування в досудовому порядку, а одразу подав позов до суд.

Так, Відповідач зазначає, що відповідно до практики Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.12.2019 № 465/4287/15 він має діяти у відповідності до статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому кінцевим строком для прийняття рішення та виплати Позивачу суми страхового відшкодування у порядку суброгації є 17.03.2024, що свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Стосовно заявлених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу Відповідач вважає їх такими, що не були неминучими, є неспівмірними зі складністю справи, є завищеними та вочевидь не мають розумного розміру, а відтак підлягають зменшенню.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 позовну заяву ПрАТ «СК «Уніка» залишено без руху, Позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду доказів сплати судового збору в розмірі 2 147, 20 грн.

25.12.2023 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла заява Позивача на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

11.02.2024 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

24.01.2024 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові докази понесення Позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

03.11.2022 між Позивачем (Страховик) та ОСОБА_1 (Страхувальник) укладено Договір, предметом якого є страхування транспортного засобу марки Mitsubishi Eclipse Cross, державний номер НОМЕР_1 , 2021 року випуску згідно наданого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Період дії Договору - з 10.11.2022 по 09.11.2023.

07.11.2023 в м. Чернівці на вул. Руська, 219Є сталася дорожньо - транспортна пригода за участю транспортних засобів Mitsubishi Eclipse Cross, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та Volkswagen Caddy, державний номер НОМЕР_3 під керування ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована Відповідачем згідно Полісу № 215444385 (ліміт відповідальності за шкоду майну - 160 000 грн, франшиза - 1 500 грн).

За наслідками зазначеної ДТП пошкоджено застрахований Позивачем автомобіль.

Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.11.2023 у справі № 725/9462/23 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

07.11.2023 Страхувальник повідомив Позивача про ДТП та звернувся до нього із заявою на виплату страхового відшкодування № 0 від 09.11.2023.

Протоколом технічного огляду від 14.11.2023 зафіксовано пошкодження транспортного засобу марки Mitsubishi Eclipse Cross, державний номер НОМЕР_1 , отримані внаслідок ДТП 07.11.2023.

На підставі страхового акту № 0 Позивачем здійснено виплату суми страхового відшкодування в розмірі 157 860, 11 грн згідно платіжної інструкції № 127080 від 28.11.2023.

Так, Позивач зазначає, що заходи досудового врегулювання спору не проводилися, а Позивач одразу звернувся до суду з даним позовом оскільки досудовий порядок для спірних правовідносин не є обов`язковим.

При цьому Позивач посилається на постанову Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 та від 12.02.2021 у справі № 910/6013/20.

Заперечення Відповідача ґрунтуються на неправильному трактуванні та застосуванні Позивачем (згідно доводів Відповідача) вказаної вище судової практики щодо звернення до суду з даним позовом та без заяви про відшкодування шкоди в досудовому порядку.

Так Відповідач вказує, що оскільки позовна заява надійшла Відповідачу 18.12.2023 кінцевим строком для прийняття рішення та виплати Позивачу страхового відшкодування у порядку суброгації є 17.03.2024, тобто 90-й день з дня отримання Відповідачем позовної заяви.

На підтвердження обставин понесення Позивачем витрат на професійну правничу допомогу Позивачем надано:

- Договір № 1/20ю про надання правової допомоги від 31.12.2020;

- Додаткова угода № 2 від 09.01.2023 до договору № 1/20ю про надання правової допомоги від 31.12.2020;

- Додаткова угода № 3 від 01.12.2023 до договору № 1/20ю про надання правової допомоги від 31.12.2020;

- Додаток № 1 від 08.12.2023 до договору № 1/20ю про надання правової допомоги від 31.12.2020, яким встановлено фіксовану суму гонорару адвоката за вказану справу - 7 000 грн;

- Рахунок № 139 від 08.12.2023 на суму 7 000 грн;

- Акт надання послуг № 139 від 17.12.2023 на суму 7 000 грн, підписаний сторонами без зауважень та претензій з обох сторін;

- Платіжна інструкція № 4621 від 19.12.2023 на суму 7 000 грн.

Заперечуючи щодо заявлених до відшкодування Позивачу витрат на професійну правничу допомогу, Відповідач зазначає, що дана справа є однотипною, не є складною, а адвокат отримує повний пакет документів від Позивача, що свідчить про відсутність необхідності збору документів.

Так, Відповідач в даному випадку звертає увагу на те, що витрати на професійну правову допомогу не є неминучими в силу їх фіксованості, не є співмірними зі складністю справи, є завищеними у зв`язку з чим підлягають зменшенню.

Крім того, Відповідач звертає увагу суду на те, що витрати Позивача на професійну правничу допомогу не повинні відшкодовуватися Відповідачем оскільки позов подано без подання заяви про виплату страхового відшкодування, а тому таких витрат можна було б уникнути.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності (стаття 980 ЦК України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у встановлених судом правовідносинах Позивача та його страхувальника відбулася передача (перехід) права вимоги від страхувальника до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Судом встановлено, що вина водія ОСОБА_3 встановлена постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.11.2023 у справі № 725/9462/23.

Відповідно до частини 6 статті 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене вище, виходячи із доказів, які наявні в матеріалах справи, судом встановлено, що до Позивача перейшло право вимоги до страховика винної особи (Відповідача) в розмірі 157 860, 11 грн.

Що стосується відповідальності Відповідача суд зазначає, що пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як вбачається з матеріалів справи та визнається судом, Позивач без звернення до Відповідача із заявою про відшкодування суми страхового відшкодування звернувся до суду з даним позовом.

Суд погоджується з позицією Позивача, яка викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15, що у спірних правовідносинах та у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок врегулювання спору щодо питання з приводу виплати страхового відшкодування, в тому числі і в регресному порядку.

Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Крім того, враховуючи висновок суду касаційної інстанції у вказаній вище постанові суд зазначає, що у разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Вказана правова позиція також підтримана постановою Верховного Суду від 12.02.2021 у справі № 910/6013/20.

Так, відповідно до пункту 36.2 вказаного закону Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його / прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відтак, суд зазначає, що Відповідач, отримавши даний позов, у разі відсутності заперечень проти нього наділений правом визнання позову та можливістю здійснити виплату суми страхового відшкодування.

В силу правовідносин, які утворилися між сторонами, суд вважає посилання Відповідача на вирішення питання про прийняття рішення про відшкодування / відмову у відшкодуванні Позивачу суми страхового відшкодування не раніше 90-ти денного строку з дня отримання позову як зловживанням правом, оскільки страховик (Відповідач) має право на узгодження розміру суми страхового відшкодування від 15 - ти до 90 - та днів за наявності всіх необхідних документів.

В даному випадку суду є необґрунтованим (з огляду на наявність судового спору) обрання Відповідачем максимального строку для прийняття рішення по виплаті/відмові у виплаті спірної суми страхового відшкодування.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у поданому відзиві Відповідач не зазначає про недостатність у нього документів (доказів), що відповідно презюмує належність та достатність останніх Позивачем.

Додатково, суд звертає увагу Відповідача, що в силу положень пункту 33.1.4 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди (в даному випадку страхувальник Відповідача) зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка та інші відомості.

Із зазначеного слідує, що станом на дату надходження даного позову Відповідачу вже мало б бути відомо про ДТП за участю застрахованих транспортних засобів згідно повідомлення страхувальника останнього, оскільки доказів зворотного у відзиві не міститься.

При цьому судом враховано, що даний позов подано в межах установленого законом річного строку з дати виникнення страхового випадку (ДТП).

Крім того, в постанові Верховного Суду від 12.02.2021 у справі № 910/6013/20 колегія суддів дійшла висновку, що підставою виникнення права на отримання страхового відшкодування пов`язується не з поданням потерпілим (іншою особою, що має відповідне право) заяви про таке відшкодування, а саме з настанням страхового випадку, що має наслідком виникнення у страховика обов`язку з регламентної виплати в силу закону та на підставі відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності його страхувальника.

Такий підхід (виникнення права на страхове відшкодування з моменту страхового випадку, а не з моменту звернення до страховика із відповідною заявою) і передбачає за можливе захист права щодо отримання регламентної виплати (страхового відшкодування) шляхом звернення потерпілого (іншої особи, що має відповідне право) до суду.

Із урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що в силу настання страхового випадку, виплату Позивачем суми страхового відшкодування потерпілому від ДТП, у Відповідача станом на дату ухвалення даного рішення існує невиконаний обов`язок зі здійснення Позивачу відшкодування вказаної суми в регламентному порядку, що відповідно свідчить про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з Відповідача суми в розмірі 156 360, 11 грн (157 860, 11 грн - 1 500 грн франшизи).

Зазначені вище доводи Відповідача є такими, що спростовані.

Що стосується питання розподілу витрат Позивача на професійну правничу допомогу суд зазначає, що згідно з пунктом 1 частини 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами 1 та 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд вказує, що з аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та/або погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 вказано Закону, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

З огляду на встановлені судом обставини та зазначені вище положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заявлені до відшкодування Позивачем витрати на професійну правничу допомогу відповідають критерію розумності, є співрозмірними із ціною позову та ступенем складності справи, а також є такими, що фактично понесені стороною у зв`язку з чим підлягають відшкодуванню Відповідачем.

Сума адвокатських витрат в розмірі 7 000 грн, на переконання суду є співмірною із визначеними частиною 4 статті 126 ГПК України критеріями у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення клопотання Відповідача на зменшення розміру таких витрат.

Суд погоджується, що даний спір не є складним у зв`язку з чим і розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, однак однотипність позовної заяви з іншими Відповідачем не доведено належними доказами.

Водночас на переконання суду, однотипність та подібність спірних правовідносин не є підставою для не оплати послуг адвоката, які ним надаються клієнту задля належного захисту прав та інтересів останнього.

При цьому суд звертає увагу Відповідача, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 колегією судді здійснено висновок, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Враховуючи те, що Позивачем виплачено суму страхового відшкодування за шкоду спричинену страхувальником Відповідача та з огляду на перехід до Позивача права вимоги до Відповідача, суд дійшов висновку, що вимоги Позивача є правомірними у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» - задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (вул. Саксаганського, буд. 77, м. Київ, 01033; ідентифікаційний код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (вул. Олени Теліги, буд. 6, літ. В, м. Київ, 04112; ідентифікаційний код 20033533) заборгованість - 156 360 (сто п`ятдесят шість тисяч триста шістдесят) грн 11 коп, витрати на професійну правничу допомогу - 7 000 (сім тисяч) грн та судовий збір - 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 14.03.2024

Суддя Антон ПУКАС