ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2024 р. Справа№ 911/2132/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Полякова Б.М.

Сотнікова С.В.

Секретар судового засідання: Гудько А.В.

За участю представників учасників справи:

від АТ «Креді Агріколь Банк»: Чорна С.П. - за довіреністю № 10200/21 від 14.01.2016 (в режимі відеоконференції).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.10.2023 у справі № 911/2132/23 (суддя Лопатін А.В., повний текст ухвали складено та підписано - 23.10.2023)

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.10.2023 у справі № 911/2132/23 (суддя Лопатін А.В., повний текст ухвали складено та підписано - 23.10.2023), поміж іншого, визнано кредиторські вимоги Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 на суму 187 102,17 грн, з яких: 5 368,00 грн підлягають відшкодуванню до задоволення вимог кредиторів; 181 734,17 грн підлягають задоволенню в другу чергу; у іншій частині кредиторські вимоги Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» відхилено.

Судове рішення в оскаржуваній частині прийнято з посиланням на приписи ст.ст. 30, 45, 120, 122 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ), ст.ст. 203, 204, 215 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01.01.2017), ст.ст. 1, 8, 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та мотивоване нікчемністю пунктів кредитного договору щодо можливості нарахування позичальнику комісії за обслуговування кредиту, так як такі умови суперечать законодавству, чинному на дату укладання договору, а відтак, грошові вимоги Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до боржника - ОСОБА_1 в частині комісії за обслуговування кредиту на суму 84 000,00 грн не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 11.10.2023 у справі № 911/2132/23 в частині відхилення кредиторських вимог Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» щодо нарахованої і простроченої комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 84 000,00 грн та ухвалити нове судове рішення, яким повністю визнати кредиторські вимоги Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк».

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що укладаючи кредитний договір № 2/4114393 від 12.05.2021 з Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк», боржник - ОСОБА_1 погодилась з умовами зазначеного договору та зобов`язалася їх виконувати належним чином. Вказаний кредитний договір не був визнаних недійсним у судовому порядку.

Крім того, як зазначає скаржник, ОСОБА_1 та/або її представник не надали будь-яких заперечень щодо стягнення сум по нарахованій і простроченій комісії за обслуговування кредитної заборгованості по договору, її нарахування не оспорювалось та сплата боржником здійснювалась.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

02.02.2024 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від керуючого реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 , арбітражного керуючого Белінської Наталії Олександрівни надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким остання просить суд, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.10.2023 у справі № 911/2132/23 в частині відхилення кредиторських вимог Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» щодо нарахованої і простроченої комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 84 000,00 грн та ухвалення нового судового рішення, яким повністю визнати кредиторські вимоги Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» - залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 11.10.2023 у справі № 911/2132/23 про визнання кредиторських вимог Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 на суму 187 102,17 грн, з яких: 5 368,00 грн підлягають відшкодування до задоволення вимог кредиторів; 181 734,17 грн підлягають задоволенню в другу чергу; в іншій частині кредиторські вимоги Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» відхилено - залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Поляков Б.М., Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2023 у справі № 911/2132/23 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/2132/23 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.10.2023 у справі № 911/2132/23 до надходження матеріалів справи.

20.12.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 911/2132/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.12.2023 у справі № 911/2132/23 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.10.2023 у справі № 911/2132/23 залишено без руху.

29.12.2023 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» надійшла заява на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 25.12.2023 у справі № 911/2132/23. Дану заяву суд прийняв як заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.01.2024 у справі № 911/2132/23, зокрема, відкрито апеляційне провадження у даній справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.10.2023 у справі № 911/2132/23; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.10.2023 у справі № 911/2132/23 призначено на 14.02.2024.

Явка представників учасників справи

14.02.2024 у судове засідання з`явився представник Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (в режимі відеоконференції).

Інші представники учасників справи у судове засідання 14.02.2024 не з`явились; про час, місце та дату судового засідання повідомлялись завчасно та належним чином; про причини нез`явлення суд не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Також, нормами ст. 120 ГПК України передбачено можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

Слід зазначити, що копія ухвали Північного апеляційного господарського суду від 03.01.2024 у справі № 911/2132/23 була надіслана судом в електронні кабінети учасників справи, що підтверджується довідками про доставку електронного документа.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 «Мороз та інші проти України» та інші).

Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за участю представника Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк».

Позиції учасників справи

14.02.2024 у судовому засіданні представник Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» підтримала доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просила її задовольнити, а ухвалу Господарського суду Київської області від 11.10.2023 у справі № 911/2132/23 скасувати в частині відхилення кредиторських вимог Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» щодо нарахованої і простроченої комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 84 000,00 грн та ухвалити нове судове рішення, яким повністю визнати кредиторські вимоги Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк».

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 14.07.2023 ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Київської області із заявою про відкриття справи про її неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.08.2023 відкрито провадження у справі № 911/2132/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 ; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 121 КУзПБ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника - ОСОБА_1 та призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Белінську Наталію Олександрівну.

04.08.2023 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 у порядку визначеному ч. 9 ст. 39 КУзПБ (№ публікації 71134).

21.08.2023 до Господарського суду Київської області від Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» надійшла кредиторська заява з вимогами до боржника на суму 265 734,17 грн.

28.08.2023 до Господарського суду Київської області від Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» надійшла кредиторська заява з вимогами до боржника на суму 76 752,37 грн.

05.09.2023 до Господарського суду Київської області від Акціонерного товариства «Сенс Банк» надійшла кредиторська заява з вимогами до боржника.

02.10.2023 до Господарського суду Київської області від керуючого реструктуризацією боргів боржника - Белінської Наталії Олександрівни надійшов для долучення до матеріалів справи план реструктуризації боргів ОСОБА_1 .

За наслідками розгляду вищевказаних заяв з грошовими вимогами, місцевим господарським судом постановлено судове рішення, яке наразі оскаржується в апеляційному порядку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Об`єктом апеляційного перегляду є ухвала Господарського суду Київської області від 11.10.2023 у справі № 911/2132/23 в частині відхилення кредиторських вимог Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» щодо нарахованої і простроченої комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 84 000,00 грн.

Згідно з ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 120 КУзПБ з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника: пред`явлення кредиторами вимог до боржника та задоволення таких вимог може відбуватися лише в межах провадження у справі про неплатоспроможність та у порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 122 КУзПБ подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб. Попереднє засідання суду проводиться не пізніше 60 днів з дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Керуючий реструктуризацією не пізніше ніж за 10 днів до дня попереднього засідання суду зобов`язаний направити суду, кредиторам та боржнику звіт про результати перевірки декларації боржника.

Приписами ч. 1 ст. 45 КУзПБ визначено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Адміністратор за випуском облігацій, який діє як конкурсний кредитор, подає заяву з вимогами до боржника з урахуванням вимог статті 93-1 цього Кодексу. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

З матеріалів справи вбачається, що 04.08.2023, відповідно до приписів ч. 6 ст. 119 КУзПБ, оприлюднено оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника у порядку, визначеному цим Кодексом (№ публікації 71133).

У встановлений ч. 1 ст. 30 КУзПБ 30 денний строк з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі до суду з вимогами до боржника звернулось, зокрема, Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» на суму 265 734,17 грн.

Грошові вимоги Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на суму 265 734,17 грн виникли внаслідок неналежного виконання боржником - ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 2/4114393 від 12.05.2021, у зв`язку з чим, як заявляє банк, у боржника наявні наступні зобов`язання: 114 883,98 грн - строкова заборгованість; 356 98,78 грн - прострочена заборгованість; 4 000,00 грн - комісія; 1 003,89 грн нараховані відсотки; 30 147,52 грн - прострочені відсотки; 80 000,00 грн - прострочена комісія.

Так, згідно з умовами кредитного договору № 2/4114393 від 12.05.2021, укладеного між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 , як позичальником, банк надає позичальнику кредит в сумі 160 000,00 грн з 12.05.2021 до 11.05.2027 (включно). Позичальник сплачує платежі - погашення заборгованості за цим договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною), як день повернення кредиту (п. 1.1. договору).

У відповідності до п. 1.2. договору кредит надається позичальнику на споживчі потреби.

В силу п. 1.4. договору за користування кредитом позичальник сплачує:

1.4.1. Процентну винагороду (надалі - проценти): щомісячно, у розмірі 12.00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором.

1.4.2. Комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (надалі - комісія): щомісячно, в розмірі 2.50% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

1.4.3. Протягом строку дії договору розмір процентів та комісії залишається незмінним, крім випадків внесення змін до договору за згодою сторін в порядку, визначеному п. 4.8 договору.

Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» належним чином виконано свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, надано позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 160 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 36646495-1 від 12.05.2021.

За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відтак, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України роз`яснив порядок набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній».

Отже, єдиний орган конституційної юрисдикції фактично передбачив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Таким чином, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин та він залишається чинним на час, коли правовідношення припинило своє існування. У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма.

За змістом абз 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01.01.2017 - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01.01.2017 - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01.01.2017 - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

В силу п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Приписи ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, однак, ураховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

У пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

За змістом ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Так, на виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (надалі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Згідно з п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Відповідно до п. 8 Правил про споживчий кредит, банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки.

У відповідності до додатку 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/ рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Таким чином, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Близькі за змістом правові висновки викладені Верховним Судом в постанові від 21.10.2020 у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Також, Верховний Суд в постанові від 01.04.2020 у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) встановив, що «оспорюваними пунктами кредитного договору позичальнику фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». За наслідками касаційного перегляду справи Верховний Суд положення частини другої пункту 1.10, а також пункту 6 кредитного договору від 21 листопада 2018 року, щодо встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості визнав недійсними відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».».

Крім того, у постанові Верховного Суду від 15.03.2021 у справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20) підставою визнання недійсними пунктів кредитного договору від 16.07.2018 щодо встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості вказано ч.ч. 1-5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

До того ж, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначила, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в п. 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу.

За таких обставин, місцевий господарський суд належним чином дослідивши матеріали справи, дотримуючись норм процесуального та матеріального права, дійшов вірного висновку про нікчемність пунктів кредитного договору щодо можливості нарахування позичальнику комісії за обслуговування кредиту, оскільки умови договору суперечать вищевказаному законодавству, чинному на дату укладення договору, а відтак, грошові вимоги Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 в частині комісії за обслуговування кредиту на суму 84 000,00 грн не підлягають задоволенню.

При цьому, твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду Київської області від 11.10.2023 у справі № 911/2132/23, а отже, у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

За таких обставин решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Київської області від 11.10.2023 у справі № 911/2132/23 підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України, судом покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 255, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 11.10.2023 у справі № 911/2132/23 в частині відхилення кредиторських вимог «Креді Агріколь Банк» залишити без змін.

3. Справу № 911/2132/23 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено та підписано - 13.03.2024.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Б.М. Поляков

С.В. Сотніков