ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. ОдесаСправа № 915/1451/21

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Кратковський Р.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Бортик Р.О., серія ВЕ №1103592 від 21.11.2023р.;

від відповідача не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.10.2023, повний текст складено та підписано 01.11.2023

у справі №915/1451/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни

до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради

про зобов`язання укласти додаткову угоду про продовження договору сервітуту,-

головуючий суддя Коваль С.М.

місце ухвалення рішення: Господарський суд Миколаївської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 14.03.2024 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Фізична особа-підприємець Глонза Тетяна Євгенівна звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради в якому просила суд зобов`язати виконавчий комітет Миколаївської міської ради укласти з фізичною особою-підприємцем Глонзою Тетяною Євгенівною додаткову угоду (договір про зміни) про продовження на 1 (один) рік строку договору від 21.03.2017 року № 453 про встановлення особистого строкового сервітуту (Сервітуарія за Договором замінено на Фізичну особу - підприємця Глонза Тетяну Євгенівну згідно Договору про зміни від 12.06.2020 року № 453 П/3-20) відносно земельної ділянки площею 50 кв.м. по вул. Потьомкінській, біля будівлі № 65/7 (Центральний район) в м. Миколаєві для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 5 шт. (кожна площею 10 кв.м.) для провадження підприємницької діяльності.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем з лютого 2021 року не розглянуто заяви про укладення згаданих вище договорів сервітуту на новий строк (продовження строку їх дії) та не повідомлено позивача про прийняті рішення; позивач після закінчення строку дії договорів продовжує користуватися земельними ділянками на умовах цих договорів.

За такими вимогами ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 04.10.2021 відкрито провадження в даній справі.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.09.2021 задоволено заяву підприємця Глонзи про вжиття заходів забезпечення позову в даній справі, подану разом із позовною заявою; заборонено Виконавчому комітету Миколаївської міської ради, його органам, залученим ним та/або його органами фізичним та/або юридичним особам, а також будь-яким іншим особам здійснювати у примусовому порядку демонтаж: групи пересувних тимчасових споруд у кількості 5 штук (кожна площею 10 кв.м.). які розмішуються фізичною особою-підприємцем Глонза Тетяною Євгенівною згідно з договором про встановлення особистого строкового сервітуту від 21.03.2017 року № 453 (зі змінами, внесеними Договором про зміни від 12.06.2020 року № 453 11/3-20) па земельній ділянці площею 50 кв.м. по вулиці Потьомкінській, біля будівлі № 65/7 у Центральному районі м. Миколаєва (місце розташування споруд позначено на схемі креслення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.10.2023р. по справі №915/1451/21 (суддя Коваль С.М.) у задоволенні позову фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни відмовлено повністю. Скасовано заходи щодо забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.09.2021 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що діюче законодавство, яке регулює правовідносини пов`язані з встановленням та дією сервітутів, та укладені між сторонами договори про встановлення особистого строкового сервітуту не передбачають автоматичного продовження дії договору як переважного права сервітуарія, у разі належного виконання ним умов договорів, без відповідного рішення міської ради.

Позивачем не наведено правових норм, які б передбачали обов`язковість укладення договору даного виду для органів місцевого самоврядування.

Крім того, судом зазначено, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, що має наслідком відмову у даному позові з заявлених підстав та за заявленими вимогами, втім дана обставина не позбавляє права позивача на обрання ефективного способу захисту порушеного права з огляду на встановлений судом вище характер відносин, що склалися між сторонами.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Глонза Тетяна Євгенівна звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує про те, що суд першої інстанції помилково вважав, що про застосування до спірних відносин приписів норм п.3 ст. 179 ГК України.

Враховуючи, що договірні правовідносини між сторонами врегульовані положеннями у тому числі приписами земельного законодавства, застосування положень ГК України, на думку скаржника виключається, виходячи із прямої вказівки ч.1 ст.4 ГК України не є предметом регулювання цього Кодексу земельні відносини.

Апелянт, посилаючись на п.2.2 договору про встановлення особистого строкового сервітуту №453 від 21.03.2017 (зі змінами), зазначає, що вона через Центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради звернулась із заявою від 10.02.2021 про видачу рішень щодо поновлення договору сервітуту для розміщення пересувних тимчасових споруд, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією заяви з відміткою про одержання уповноваженою особою відповідача.

За наведених обставин, на думку скаржника, має місце невиконання зобов`язань зі сторони відповідача саме у договірних правовідносинах, тому має місце зобов`язально-правові засоби захисту іншого речового права.

Скаржник зазначає, що він звернувся у даній справі з вимогою про зобов`язання укласти додаткову угоду (договір про зміни) про продовження на 1 рік строку договору від 21.03.2017 року №453 про встановлення особистого строкового сервітуту, обравши спосіб захисту який передбачений ч.1 ст. 16 ЦК України - примусове виконання обов`язку.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо ефективного способу захисту та відсутність у господарському законодавстві покладення обов`язку на сторону договору укласти додаткову угоду щодо продовження договору про встановлення особистого строкового сервітуту не відповідають нормам матеріального права.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.10.2023 у справі №915/1451/21; призначено розгляд апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни до розгляду на 08 лютого 2024 року о 10:00 год.

У відзиві на апеляційну скаргу Миколаївська міська рада просила апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.10.2023 у справі №915/1451/21 - без змін, з посиланням, зокрема, на те, що у позивачки відсутні дозвільні документи щодо тимчасових споруд, розміщених на земельних ділянках, відносно яких спірним договором встановлено сервітут; позивачкою самовільно встановлено тимчасові споруди, якими вона продовжує користуватися навіть після закінчення договору про встановлення особистого строкового сервітуту.

05.02.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із прийняттям участі адвоката Бортика Р.О. в розгляді справи №915/857/23 у Господарському суді Миколаївської області призначену до розгляду о 13:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.02.2024 задоволено клопотання представника Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни про відкладення розгляду справи; продовжено розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.10.2023 у справі №915/1451/21 на розумний строк; призначено розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни на 14 березня 2024 року о 10:30 год.

У судовому засіданні 14.03.2024р., яке було призначено в режимі відеоконференції, представник скаржника просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи, що явка сторін обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення присутнього представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Господарським судом Миколаївської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

21.03.2017 року між виконавчим комітетом Миколаївської міської ради (власником) та підприємцем Фоміним Дмитром Юрійовичем (сервітуарієм) було укладено Договір про встановлення особистого строкового сервітуту № 453, у відповідності до умов якого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на підставі рішення Миколаївської міської ради від 09.12.2016 № 1146 встановлено особистий строковий сервітут відносно земельної ділянки площею 50 кв.м по вул. Потомкінській, біля будівлі №65/7 у Центральному районі в інтересах сервітуарія, для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 5 шт. (кожна площею 10 кв.м.) (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору цим договором встановлюється особистий сервітут строком на 1 (один) рік з дати реєстрації цього договору (до 21.03.2018).

До вказаного договору сторонами неодноразово вносилися зміни.

Так, зокрема, Договором про зміни № 53 П/3-20 від 12.06.20, змінено сервітуарія Фоміна Дмитра Юрійовича на ОСОБА_1 та строк встановлення особистого строкового сервітуту продовжено до 13.05.2021 (арк.. 25).

Умовами договору сервітуту сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 3.1 Договору за встановлення особистого сервітуту сервітуарій сплачує плату у грошовій формі.

Відповідно до п. 3.2 Договору річна плата за договором встановлюється у розмірі 10 % (десяти) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, на якій розміщені тимчасові споруди.

Відповідно до п. 3.3 Договору термін і порядок внесення плати: плата за договором вноситься разовим внеском протягом 3-х робочих днів з дня підписання договору сторонами.

Аналогічне положення передбачено в Договорі про зміни.

Відповідно до п. 4.1 Договору особистий сервітут встановлюється відносно земельної ділянки для розміщення групи тимчасових споруд у кількості 5 шт. на підставі розробленої технічної документації.

Відповідно до п. 4.3 Договору право на розміщення тимчасових споруд виникає після внесення плати за встановлення особистого сервітуту та реєстрації цього договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору у разі закінчення строку дії договору, його припинення або розірвання, сервітуарій зобов`язаний звільнити земельну ділянку від тимчасових споруд та привести її у стан, не гірший порівняно з тим, в якому вона була до розміщення споруд.

Відповідно до п. 9.2 Договору дія договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п.п. «г» п. 7.3 Договору сервітуарій має право при закінченні строку, на який було укладено цей договір за умови належного виконання обов`язків відповідно до умов цього договору, звернутися щодо подовження строку його дії, але не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку.

Відповідно до п. 9.7 Договору подовження строку дії договору:

- після закінчення строку, на який було укладено цей договір, сервітуарій, за умови належного виконання своїх обов`язків, має право на подовження його дії. У цьому разі сервітуарій повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору письмово звернутися до власника з проханням продовжити його дію;

- у разі подовження строку договору на новий строк його умови можуть бути змінені, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що після закінчення строку дії договору сервітуарій має право на продовження строку його дії. У цьому разі сервітуарій повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору звернутись письмово до власника земельної ділянки з клопотанням щодо продовження строку дії договору. Підставою для продовження строку дії договору буде відповідне рішення виконкому міської ради. Подовження строку договору оформлюється додатковою угодою (договором про зміни). У разі порушення строку звернення до власника земельної ділянки з питання подовження (поновлення) договору або нездійснення плати у строк, визначений договором, його дія припиняється з дати закінчення строку дії договору, на який його було укладено, наслідком чого буде звільнення земельної ділянки від споруд.

Відповідно до п. 9.1 Договору усі зміни та/або доповнення до цього договору здійснюються у письмовій формі за взаємною згодою сторін, шляхом внесення змін у вигляді додаткової угоди (договору про зміни), що буде невід`ємною частиною цього договору. Згодою Власника на зміну та/або доповнення до нього договору на вимогу сервітуарія, є рішення виконавчого комітету міської ради, прийняте в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 11.1 Договору цей договір набирає чинності після підписання сторонами, здійснення плати та його реєстрації.

Договір про встановлення особистого строкового сервітуту підписано та скріплено печатками сторін, а також зареєстровано у Миколаївській міській раді, про що у Книзі реєстрації договорів про встановлення особистого строкового сервітуту вчинено запис від 21.03.2017 року за № 453.

Суду не подано доказів проведення державної реєстрації права користування (сервітуту) в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

У день державної реєстрації договору Миколаївська міська рада (власник) передав, а фізична особа-підприємець Фомін Дмитро Юрійович (сервітуарій) прийняв земельну ділянку по вул. Потьомкінській біля будівлі №65/7 для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 4 шт. загальною площею 50 кв.м., про що між сторонами складено та підписано Акт приймання-передачі земельної ділянки, відносно якої встановлено особистий строковий сервітут (арк. 17).

Договір про зміни також підписано, скріплено печатками сторін та зареєстровано у Миколаївській міській раді, про що у Книзі реєстрації договорів про встановлення особистого строкового сервітуту вчинено запис від 12.06.2021 року за № 453 П/3-20 (арк. 25).

У подальшому, маючи намір продовжити дію договору, підприємець Глонза Тетяна Євгенівна через Центр надання адмінстративних послуг Миколаївської міської ради звернулася із заявою від 09.02.2021 про видачу рішення щодо поновлення договору сервітуту для розміщення пересувних тимчасових споруд, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією заявою з відміткою про одержання уповноваженою особою відповідача (а.с. 36).

Заява зареєстрована в Миколаївській міській раді 11.02.2021 року за вх. № 342/12.01-19/21.

Згідно вказаної заяви, позивачем додано копію договору про встановлення особистого строкового сервітуту, технічну документацію щодо встановлення меж особистого строкового сервітуту для розміщення пересувної тимчасової споруди.

У відповідності до наданого позивачем листа від 02.03.2021 року № 7119/12.01-47/21-2 (щодо заяви вх. № 23038-07-13) (а.с. 27) Департамент архітектури та містобудування міської ради погодив можливість укладення на новий строк договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 5 шт. (загальною площею розміщення 50 кв.м. до 10 кв.м. кожна) по вул. Потьомкінська, поблизу будинку №65/15 в Центральному районі м.Миколаєва.

Питання продовження строку договору про встановлення строкового сервітуту №453 від 21.03.2017 року між сторонами не врегульовано, рішення Миколаївською міською радою про надання дозволу на продовження договору або відмову в продовженні договору не прийнято, у зв`язку із чим позивач звернувся до відповідача із позовом про зобов`язання укласти додаткову угоду про продовження договору сервітуту.

Станом на день розгляду справи Миколаївською міською радою рішення з питання продовження чи відмови у продовженні строку дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту не прийнято, що і стало підставою для звернення позивачем з позовною заявою.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви прийняття аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут).

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 98 ЗК України земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 403 ЦК України особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 101 ЗК України власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі спливу строку, на який було встановлено сервітут.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 102 ЗК України дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадках: закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут.

Рішенням Миколаївської міської ради № 25/20 від 14.02.2013 року затверджено «Порядку розміщення пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва» (далі - рішення).

Порядок розміщення пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва (далі Порядок) розроблений згідно із Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.11 № 244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності».

Цей Порядок визначає механізм розміщення пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва.

Відповідно до п.1.3 Рішення пересувна ТС - споруда, яка не має закритого приміщення для тимчасового перебування людей, у якій може бути розміщене торговельне обладнання, низькотемпературний прилавок, лоток, ємність, торговельний автомат, інші пристрої для сезонної роздрібної торгівлі та іншої підприємницької діяльності (у т. ч. конструкції з використанням елементів благоустрою з прив`язкою до стаціонарних об`єктів, нестаціонарні об`єкти сфери послуг, об`єкти виносної торгівлі), сезонна роздрібна торгівля;

сезонна роздрібна торгівля - столики з парасольками до 20 посадочних місць та з організацією торговельного місця, що розміщуються щорічно у період з 15 квітня до 31 жовтня на підставі договору про встановлення особистого строкового сервітуту або у разі іншого законного використання земельної ділянки;

конструкції з використанням елементів благоустрою з прив`язкою до стаціонарних об`єктів столики з парасольками до 20 посадочних місць без організації торговельного місця, що розміщуються біля стаціонарних об`єктів щорічно у період з 15 квітня до 31 жовтня на підставі договору про встановлення особистого строкового сервітуту або у разі іншого законного використання земельної ділянки;

нестаціонарні об`єкти сфери послуг пересувні ТС, розміщені на підставі договору про встановлення особистого строкового сервітуту або у разі іншого законного використання земельної ділянки, у вигляді пунктів з надання послуг площею до 5 кв.м із можливістю надання вказаних послуг поза територією пункту, у випадках, коли послуга передбачає тимчасове використання більшої території поза межами пункту та(або) коли знаряддя або інструмент надання послуг може використовуватись виключно шляхом постійної зміни свого місцерозташування;

об`єкти виносної торгівлі пересувні ТС дрібнороздрібної торговельної мережі (намети, автотрейлери) загальною площею до 10 кв.м без організації окремого приміщення для перебування людей для здійснення підприємницької діяльності, розміщені на підставі договору про встановлення особистого строкового сервітуту або у разі іншого законного використання земельної ділянки;

автотрейлер пересувна ТС, що пройшла державну реєстрацію як транспортний засіб в установленому законом порядку та має номерні знаки державного зразка.

Розділом 2 вищевказаного рішення Миколаївської міської ради затверджено «Порядок укладання договорів про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення пересувних ТС (групи пересувних ТС)».

Відповідно до п. 2.2.23 рішення договір про встановлення особистого строкового сервітуту набирає чинності після здійснення оплати за договором та його реєстрації в установленому порядку.

Відповідно до п. 2.2.24 рішення Плата за договором про встановлення особистого строкового сервітуту здійснюється одноразово за весь строк дії договору протягом 3 робочих днів з моменту підписання сторонами договору про встановлення особистого строкового сервітуту та складає 10 % (десять відсотків) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік пропорційно терміну, визначеному рішенням виконкому міської ради про укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення пересувної ТС (групи пересувних ТС).

Відповідно до п. 2.2.26 рішення управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради після підписання сторонами договору про встановлення особистого строкового сервітуту та здійснення замовником одноразової плати за встановлення особистого строкового сервітуту за весь строк дії договору протягом 3 (трьох) робочих днів здійснює реєстрацію договору та передає 3 (три) примірники договору про встановлення особистого строкового сервітуту державному адміністратору.

Відповідно до п. 2.1.29 рішення термін дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення пересувної ТС становить не більше одного року та може продовжуватись на підставі рішення виконкому міської ради, яке готує управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради у разі надходження заяви замовника..

Відповідно до п. 2.2.30 рішення для продовження терміну дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту замовник не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення терміну дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту письмово звертається до державного адміністратора із заявою про продовження терміну дії договору.

Відповідно до п. 2.3.31 рішення для продовження терміну дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту заява та документи, визначені п. 2.2.30 цього Порядку, у день отримання державним адміністратором від замовника або наступного робочого дня передаються державним адміністратором до управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради.

Передача документів засвідчується підписами державного адміністратора та представника управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради із зазначенням дати передачі та документів.

Відповідно до п. 2.12.32 рішення Протягом 7 (семи) робочих днів з моменту отримання документів управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради готує проект рішення виконкому міської ради про продовження терміну дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення пересувної ТС (групи пересувних ТС) або відмови у продовженні та забезпечує його винесення на розгляд чергового засідання виконкому міської ради.

Відповідно до п. 2.1.33 передача державним адміністратором замовнику витягу з рішення виконкому міської ради, повідомлення замовника про необхідність укладення договору про зміни до договору про встановлення особистого строкового сервітуту в управлінні земельних ресурсів Миколаївської міської ради, надання замовником державному реєстратору необхідних документів для внесення змін до договору, підписання договору та плата за ним здійснюється у порядку, встановленому для його укладання..

Відповідно до ч. 10 ст. 11 ГПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019 року № 340-IX (набрав чинності 16.07.2020) доповнено главу 19 ЗК України ст. 126-1 такого змісту:

Стаття 126-1. Поновлення договору оренди землі, договору про встановлення земельного сервітуту, договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови

1. Договором оренди землі, договором про встановлення земельного сервітуту, договорами про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови може встановлюватися умова щодо поновлення таких договорів.

Умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, договорі про встановлення земельного сервітуту, договорах про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою.

2. Якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.

3. Сторона договору, яка бажає скористатися правом відмови від поновлення договору не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору, подає до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору.

4. У разі відсутності заяви про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору до дати закінчення дії такого договору після настання відповідної дати закінчення дії договору державна реєстрація речового права продовжується на той самий строк".

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» врегульовано переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк.

У ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Як предмет договору цивільно-правова теорія розуміє необхідні за цим договором дії, що призводять до бажаного для сторін результату, тобто такий результат визначає, про що саме домовилися сторони.

У розумінні положень цивільного законодавства договір спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто виникнення цивільного правовідношення, яке, у свою чергу, може включати певні права та обов`язки, виконання яких призводить до бажаного для сторін результату. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут).

Положеннями ст. 395, 401-406 ЦК України, ст. 98-102 ЗК України врегульовано поняття та види сервітуту, порядок та підстави встановлення сервітуту, зміст сервітуту та припинення дії сервітуту.

21.03.2017 року між Виконавчим комітетом Миколаївською міською радою (власник) та фізичною особою-підприємцем Фоміним Дмитром Юрійлвичем (сервітуарій) було укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту № 453.

Особистий сервітут встановлено відносно земельної ділянки для розміщення групи тимчасових споруд у кількості 5 шт. (п. 1.1, п. 4.1 договору).

Умовами п. 2.1 договору сторони погодили встановлення особистого строкового сервітуту строком на 1 (один) рік з дати реєстрації цього договору (до 21.03.2018).

Умовами договору сервітуарію було надано право, за умови належного виконання своїх обов`язків, на подовження строку дії договору у порядку, встановленому п. 2.2 договору. Тобто, в силу умов укладеного між сторонами договору сервітуарій мав право на подовження строку дії договору за умов: 1) належного виконання обов`язків за договором; 2) дотримання порядку та строків, необхідних для подовження строку дії договору, передбаченого п. 2.2 договору.

Так, умовами п. 2.2 договору сторони погодили особливості подовження (поновлення) строку дії договору особистого строкового сервітуту, а саме: передбачено можливість продовження його дії за умови письмового звернення сервітуарія до власника землі не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору з клопотанням щодо подовження строку його дії, при цьому у разі порушення строку звернення до власника земельної ділянки з питання подовження (поновлення) цього договору його дія припиняється з дати закінчення строку дії договору.

Крім того, сторонами погоджено, що підставою для подовження строку дії договору буде відповідне рішення виконкому міської ради і таке подовження оформлюється додатковою угодою (договором про зміни).

У відповідності до п. 1.1 договору про зміни від 12.06.2020, строк дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту було продовжено до 13.05.2021.

Як зазначалось вище, позивачка 10.02.2021, у термін, визначений договором, письмово звернулась через Центр надання адміністративних послуг до Миколаївської міської ради з клопотанням про продовження строку дії даного договору.

Департамент архітектури та містобудування міської ради погодив можливість укладення на новий строк договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 4 шт. (загальною площею розміщення 40 кв.м. до 10 кв.м. кожна) по вул. Соборна, поблизу будинку № 3А/9 в Центральному районі м. Миколаєва.

Однак, на момент подання позову до суду рішення з приводу подовження або відмови у подовження дії договору сервітуту Миколаївською міською радою не було прийняте, тобто вбачається бездіяльність відповідача при розгляді звернень позивача від 10.02.2021.

Так, в даному випадку позивачка звернулась із позовом до господарського суду про зобов`язання укласти додаткову угоду про продовження договору сервітуту.

З фактичних обставин справи вбачається, що в даному випадку виник спір, що стосується продовження строку користування земельною ділянкою на підставі договору особистого строкового сервітуту, відтак позивач намагається захистити своє майнове право щодо земельної ділянки.

При цьому, колегія суддів зазначає, що з моменту укладення між позивачкою та Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради договору про встановлення особистого строкового сервітуту припинились адміністративні відносини між цими суб`єктами та у подальшому виникли договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору.

Таким чином належним способом захисту порушеного права у договірних спорах є позов про визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту.

Частина 9 статті 238 Господарського процесуального кодексу України визначає, що у спорі, котрий виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Як слідує зі змісту позовної заяви, ФОП Глонза Т.Є. звернувшись до господарського суду просила зобов`язати виконавчий комітет Миколаївської міської ради укласти з фізичною особою-підприємцем Глонзою Тетяною Євгенівною додаткову угоду (договір про зміни) про продовження на 1 (один) рік строку договору від 21.03.2017 року № 453 про встановлення особистого строкового сервітуту (Сервітуарія за Договором замінено на Фізичну особу - підприємця Глонза Тетяну Євгенівну згідно Договору про зміни від 12.06.2020 року № 453 П/3-20) відносно земельної ділянки площею 50 кв.м. по вул. Потьомкінській, біля будівлі № 65/7 (Центральний район) в м. Миколаєві для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 5 шт. (кожна площею 10 кв.м.) для провадження підприємницької діяльності.

При цьому позивачка не надала до позовної заяви редакції проєкту додаткової угоди про продовження договору, яка з урахуванням частини 9 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, має бути викладена у резолютивній частині судового рішення на підтвердження умов укладення відповідної угоди.

Отже у спорі, що виник між сторонами у позові та в резолютивній частині судового рішення в обов`язковому порядку мають вказуватися умови додаткової угоди до договору про його продовження.

Відповідна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у постановах від 11.09.2018 у справі №911/1170/17, від 06.12.2018 у справі 908/1634/17, від 11.12.2018 у справі №921/43/18, від 20.02.2019 у справі № 915/1401/17.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною 1 статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права, і такий спосіб має забезпечувати ефективний захист та відновлення порушеного права позивача. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

За обставин недотримання самим позивачем процедури продовження договору, зокрема щодо звернення до суду з відповідною вимогою про визнання укладеною додаткової угоди про продовження договору на тих самих умовах і на той самий строк із зазначенням ним умов, на яких він має намір продовжити договір, тобто з урахуванням частини 9 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, правові підстави для задоволення даного позову відсутні.

Тому враховуючи у сукупності встановлені судами обставини справи та норми чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, що не позбавляє позивачку права звернутися у суд із відповідним позовом.

Наведеним спростовуються аргументи позивача щодо незаконності прийнятого у справі судового рішення, а тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін з врахуванням підстав, викладених у цій постанові.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Васильєв проти України" (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

За вказаних обставин оскільки фундаментальних порушень не встановлено, підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги немає.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 277, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.10.2023р. у справі №915/1451/21 залишити без змін з підстав, викладених в мотивувальній частині даної постанови.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено „18 березня 2024 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький