ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2024 р. Справа№ 910/14907/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Польчен А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 18.03.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 (повний текст рішення підписано 20.11.2023)

у справі №910/14907/22 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Приватного підприємства "Деліція"

до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сканія Кредит Україна"

про стягнення 1 169 287, 01 грн,-

В судовому засіданні 18.03.2024 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.09.2023 по справі №910/14907/22 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (вул. Глибочицька, 44, м. Київ, 04050; ідентифікаційний код 24175269) на користь Приватного підприємства "Деліція" (вул. Заводська, 2-В, м. Буча, Київська область, 08292; ідентифікаційний код 31202174) страхове відшкодування у розмірі 1 007 560 (один мільйон сім тисяч п`ятсот шістдесят) грн 42 коп, інфляційні втрати у розмірі 39 698 (тридцять дев`ять тисяч шістсот дев`яносто вісім) грн 11 коп, 3% річних у розмірі 11 485 (одинадцять тисяч чотириста вісімдесят п`ять) грн 65 коп та витрати по сплаті судового збору в розмірі 15 881 (п`ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят одну) грн 16 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Повернуто Приватному підприємству "Деліція" (вул. Заводська, 2-В, м. Буча, Київська область, 08292; ідентифікаційний код 31202174) з Державного бюджету України частину судового збору у розмірі 2988 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят вісім) грн 46 коп, сплаченого платіжним дорученням № 317 від 18.10.2022.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 13.10.2023 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Короткий зміст позовних вимог

Приватне підприємство "Деліція" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про стягнення 1 169 287,01 грн суми страхового відшкодування на підставі укладеного між відповідачем та третьою особою договору добровільного страхування КАСКО від 22.02.2016 № 06/02-069407.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.09.2023 по справі №910/14907/22 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (вул. Глибочицька, 44, м. Київ, 04050; ідентифікаційний код 24175269) на користь Приватного підприємства "Деліція" (вул. Заводська, 2-В, м. Буча, Київська область, 08292; ідентифікаційний код 31202174) страхове відшкодування у розмірі 1 007 560 (один мільйон сім тисяч п`ятсот шістдесят) грн 42 коп, інфляційні втрати у розмірі 39 698 (тридцять дев`ять тисяч шістсот дев`яносто вісім) грн 11 коп, 3% річних у розмірі 11 485 (одинадцять тисяч чотириста вісімдесят п`ять) грн 65 коп та витрати по сплаті судового збору в розмірі 15 881 (п`ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят одну) грн 16 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що:

- відмова у виплаті страхового відшкодування, оформлена відповідачем листом від 16.05.2022 № 1950, одразу щодо всіх зазначених у заявах транспортних засобів, обмежена виключно самим лише загальним посиланням на запровадження на території України воєнного стану та проведення бойових дій, не може вважатися аргументованою та мотивованою;

- пошкодження верхнього облицювання радіатора седельного тягача Scania R 450 LA4X2MLA, шасі НОМЕР_13, д.р.н. НОМЕР_1 , як і пошкодження лівого кута кабіни вантажного автомобіля Scania P 280 B6x2NB № шасі НОМЕР_2 , д.р.н. НОМЕР_3 вірогідно перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з військовими діями, як про те стверджує відповідач, а тому його відмова у виплаті страхового відшкодування щодо цих пошкоджень у порядку пп. 21.1.15 договору страхування є правомірною;

- решта заявлених позивачем до відшкодування пошкоджень, а саме: розбиті вікна, у т.ч. числі зі сторони водія, інші скляні деталі, зламані двері, капоти, пошкоджені бампери, викрадені акумулятори та інші запчастини, мають характер радше заподіяних внаслідок протиправних дій третіх осіб, що у розумінні пп. 19.1.2 договору страхування і п. 5.1.3 Правил страхування підпадає під поняття страхового ризику та страхового випадку;

- саме по собі посилання відповідача на заподіяння цих пошкоджень у період окупації м. Буча їх характеру спростувати не спроможне, враховуючи ще й те, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження дати (моменту) їх фактичного заподіяння між 03.03.2022 - 01.04.2022, тоді як у період з 02.04.2022 до 07.04.2022 окупаційні війська вже покинули місто, а доступ до нього був обмежений за рішенням української влади;

- відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування щодо решти з пошкоджень, заявлених позивачем, з посиланням на пп. 21.1.15 договору страхування, є неправомірною;

- доказів виконання страховиком наявного обов`язку з виплати страхового відшкодування у загальній сумі 1 007 560,42 грн матеріали справи не містять;

- перевіривши виконаний позивачем розрахунок 3% річних, виходячи з того, що початковою датою прострочення відповідача є 17.09.2022, тоді як належна до сплати сума страхового відшкодування становить 1 007 560,42 грн, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 11 485,65 грн.;

- розрахунок інфляційних втрат за період з жовтня до грудня 2022 року у сумі 39 698,11 грн. є обґрунтованим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Відповідач не погоджується з рішенням Господарського суду м. Києва від 18.09.2023 по справі №910/14907/22, вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що прийнято із порушенням норм процесуального права, правовим висновкам Верховного Суду щодо стандарту доказування «вірогідність доказів», неправильним застосуванням норм матеріального права, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню із відмовою у задоволенні позову, з огляду на наступне:

- пошкодження, отримані застрахованими транспортними засобами у період з 24.02.2022 по 02.04.2022, хоч і мають ознаки страхового випадку, але підпадають під виключення із страхового випадку на підставі пп.21.1.15 договору, а тому відповідачем було правомірно прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування;

- позивач не довів усі обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог - а саме, що пошкодження транспортних засобів було здійснено не через активні бойові дії у м.Бучі, включно на території позивача та не надав ту кількість «вірогідних доказів» (за стандартом доказування), які б доводили позицію позивача та переважали доводи відповідача у цій справі;

- заміна лобового скла відразу у трьох транспортних засобів, які фізично перебували на одному майданчику може свідчити лише про те, що дані транспортні засоби отримали характерні ушкодження внаслідок ведення активних бойових дій - а тому позивач не бажав показувати та заявляти про дані пошкодження відповідачу задля отримання страхового відшкодування;

- на момент повідомлення у контакт-центр відповідача позивач не був впевнений: чи пошкодження транспортних засобів пов`язано із активними бойовими діями чи такі пошкодження настали через інші обставини, коли саме (дата) транспортні засоби отримали пошкодження, однак, на момент звернення із позовом позивач стверджує, що пошкодження, завдані транспортним засобам, були отримані не у наслідок ведення активних бойових дій та у період дії договору;

- позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що пошкодження транспортних засобів відбулося саме у період дії кожного із договорів страхування;

- саме по собі введення воєнного стану на території України не може автоматично означати настання форс-мажорної обставини та слугувати обґрунтуванням неможливості внесення позивачем чергового страхового платежу, доказів того, що воєнна агресія рф унеможливила виконання конкретних зобов`язань позивачем перед відповідачем за договором страхування матеріали справи не містять, позивач також не повідомляв відповідача, що через введення воєнного стану не в змозі виконати взяті на себе зобов`язання у строки, визначені договором.

14.12.2023 представником відповідача подано уточнену апеляційну скаргу, за змістом якої вказано, що позивач має право на отримання страхового відшкодування та є належним позивачем, виключно в разі якщо право на отримання такого страхового відшкодування надав йому лізингодавець, при цьому, доказів того, що ТОВ "Сканія Кредит Україна" надало позивачу право вимоги, належне вигодонабувачу, матеріали справи не містять, з огляду на що, позивач не може вважатись належним позивачем у цій справі та мати право на страхове відшкодування.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, зазначає, що в даному випадку лізингоодержувач не звертався з дозволом про проведення своїми силами ремонту, він надав розрахунок вартості відновлювального ремонту, отриманий ним у офіційного авторизованого сервісу, який одночасно є лізингодавцем, лізингодавець не надав суду першої інстанції будь-яких заперечень з приводу отримання лізингоодержувачем страхового відшкодування напряму та не оскаржив рішення Господарського суду м. Києва, відтак, він вважає цілком обґрунтованими позовні вимоги та цілком обґрунтованим судове рішення про їх задоволення; зауважує, що в даному випадку мала місце затримка чергових платежів, викликана збройною агресією рф, запровадженням воєнного стану та втратою позивачем доступу до власного офісу, серверів та електронних банківських ключів; вказує, що відповідач, розуміючи наявність форс-мажорних обставин, підтверджених ТПП України (лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022р.), не скористався правом вимоги чергового платежу та не направив відповідну вимогу позивачу, відтак, договір страхування не був припинений достроково в порядку, визначеному п. 15.4.3. Правил, в подальшому, після відновлення бухгалтерії та доступу до рахунків, позивачем було належним чином в повному обсязі виконано свої зобов`язання щодо внесення страхових платежів, які було прийнято відповідачем. страховик, отримавши заяву про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний надати на неї обґрунтовану відповідь у визначені законом та договором строки, а також здійснити виплату страхового відшкодування або відмовитись від неї, але, виключно, з підстав, передбачених ст. 26 Закону України «Про страхування», зокрема, у разі, якщо випадок не є страховим; вважає, що обов`язок доказування того, що пошкодження автомобілю заподіяно внаслідок випадку, який не є страховим, покладається на страховика, що і констатував суд першої інстанції, зазначивши, що страховиком не спростовано презумпцію виплати страхового відшкодування; звертає увагу, що передбачений п. 13.1. Правил страховий акт не складався та позивачу не надавався, що і було встановлено рішенням суду першої інстанції; підкреслює, що посилання відповідача на те, що позивачем було здійснено заміну лобового скла у автомобілів з метою приховування обставин заподіяння шкоди є цинічним, адже така заміна була вимушеною, спрямованою на фізичний захист автомобілів від дії атмосферних опадів, її було проведено після повідомлення про страховий випадок, вартість заміни була включена до рахунків, виставлених страховику, автомобілі були доступні для огляду страховиком до заміни скла і та обставина, що страховик вирішив не проводити огляд автомобілів, а провів його лише 09.06.2022 (через місяць після відмови у виплаті страхового відшкодування та через понад 2 місяця після отримання повідомлення про страховий випадок) не надає йому право посилатися у відзиві на те, що заміну лобового скла було здійснено до такого огляду; звертає увагу, що всі автомобілі стояли на паркувальному майданчику в ряд (фото в матеріалах справи), при цьому у них у всіх було вибито бокове скло з боку водія та виламані двері з боку водія, такі однотипні та вибіркові пошкодження не могли бути наслідком військових дій, а стали виключно наслідком цілеспрямованих ПДТО, які вибили скло та виламали двері з метою незаконного проникнення до кабін автомобілів; станом на дату відмови у виплаті відшкодування постанова Кабінету Міністрів України про визнання м. Буча зоною ведення військових чи бойових дій відсутня, відповідний перелік не затверджено, відповідно, відсутнє рішення уповноваженого державного органу про віднесення певних населених пунктів у певний час до зони ведення бойових дій; вказує, що пошкодження автомобілів свідчать про те, що їх не вивозили за територію, не використовували під час військових дій, та обставина, що позивач протягом певного періоду не мав доступу до автомобілів внаслідок окупації та внаслідок запроваджених українською владою обмежень на пересування, не звільняє страховика від виплати.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14907/22.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/14907/22.

11.12.2023 апелянтом до суду подано уточнену апеляційну скаргу у якій вказано, що 20.11.2023 Господарським судом м. Києва складено повний текст рішення, 21.11.2023 відповідачем отримано копію рішення.

14.12.2023 матеріали справи №910/14907/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2023 поновлено Приватному акціонерному товариству «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі №910/14907/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі №910/14907/22; призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі №910/14907/22 на 05.02.2024.

31.01.2024 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 05.02.2024.

02.02.2024 на електронну пошту суду представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю представника відповідача в іншому судовому засіданні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2024 задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; відкладено розгляд справи №910/14907/22 на 04.03.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 оголошено перерву у справі №910/14907/22 на 18.03.2024.

Явка представників сторін

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 18.03.2024 представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, прийняте у справі рішення суду позивач просив залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 18.03.2024 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судове засідання апеляційної інстанції 18.03.2024 представник третьої особи не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини його неявки суду не відомі.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника третьої особи обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

У період 2017 - 2019 років між ПП "Деліція" (лізингоодержувач) та ТОВ "Сканія Кредит Україна" (лізингодавець) було укладено ряд договорів фінансового лізингу, за умовами яких позивачем отримано у лізинг вантажні автомобілі, а саме:

-договір № 89-01702 від 18.05.2017, предметом якого був седельний тягач Scania R 450 LA4X2MLA, шасі НОМЕР_14, вартістю 2 893 550,55 грн, у т.ч. ПДВ 482 258,43 грн, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Строк лізингу згідно з п. 4 додатку № 1 до договору - 60 місяців;

-договір № 89-01703 від 18.05.2017, предметом якого був седельний тягач Scania R 450 LA4X2MLA, шасі НОМЕР_15, вартістю 2 893 550,55 грн., в т.ч. ПДВ 482 258,43 грн, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 та напівпричіп-рефрижератор Schmitz Cargobull SKO 24/L-13, шасі № НОМЕР_5 , вартістю 1 894 231,54 грн, в т.ч. ПДВ 315 705,26 грн, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 . Строк лізингу згідно з п. 4 додатку № 1 до договору - 60 місяців;

-договір № 89-01704 від 18.05.2017, предметом якого був седельний тягач Scania R 450 LA4X2MLA, шасі НОМЕР_16, вартістю 2 803 550,55 грн, у т.ч. ПДВ 482 258,43 грн, державний реєстраційний номер НОМЕР_7 та напівпричіп-рефрижератор Schmitz SKO 24/L - 13.4 FP 60 COOL, шасі № НОМЕР_8 , вартістю 1 864 401,13 грн, в т.ч. ПДВ 310 733,52 грн., державний реєстрайний номер НОМЕР_9 . Строк лізингу згідно з п. 4 додатку № 1 до договору - 60 місяців;

-договір № 89-01773 від 13.11.2017, предметом якого був сідельний тягач Scania G 440 LA4X2HLA, шасі № НОМЕР_10 , вартістю 2 503 110,36грн, в т.ч. ПДВ 417 185,06 грн, державний реєстраційний номер НОМЕР_11 . Строк лізингу згідно з п. 4 додатку № 1 до договору - 60 місяців;

-договір № 89-02076 від 02.05.2019, предметом якого був вантажний автомобіль Scania P 280 B6x2NB з рефрижераторним кузовом, № шасі НОМЕР_12 , вартістю 4 040 727,87грн, в т.ч. ПДВ 873 454,64 грн, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . Строк лізингу згідно з п. 4 додатку № 1 до договору - 36 місяців.

Відповідно до п. 5.1 договорів лізингу право власності на предмет лізингу належить виключно лізингодавцю.

Згідно з п. 7.1 договорів лізингу на строк їх дії предмет лізингу може бути зареєстрований лише за лізингодавцем.

Пунктом 9.5 договорів лізингу сторони погодили, що страхування предмету лізингу на умовах КАСКО включається в цей договір і є дійсним на весь строк лізингу при умові сплати лізингоодержувачем всіх платежів, які підлягають сплаті згідно ст. 9 цього договору "Страхування предмету лізингу". Таке страхування передбачає франшизу у розмірі 0,5% по кожному страховому випадку по всіх страхових ризиках, окрім ризику незаконного заволодіння предметом лізингу, та у разі повної конструктивної загибелі предмету лізингу, або коли ремонт є економічно недоцільним за умовами договору страхування (вартість відновлювального ремонту перевищує 70% від вартості предмету лізингу), за якими франшиза складає 10%. Територія дії: Україна, країни СНД, країни-члени міжнародної системи автострахування "Зелена картка".

Пунктом 16.1.5 договорів лізингу передбачено право лізингодавця вимагати розірвання договору та повернення предмету лізингу у передбачених діючим законодавством України та договором випадках.

22.02.2016 між ТОВ "Сканія Кредит Україна" та ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" було укладено договір добровільного страхування КАСКО № 06/02-069407, за яким було застраховано й передані позивачу в лізинг вантажні автомобілі. Умови страхування по кожному з автомобілів визначено підписаними ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" Страховими пам`ятками, а також Правилами добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (далі - Правила страхування), які є невід`ємною частиною названого договору страхування.

Так, розділом 5 Правил страхування визначені страхові ризики та страхові випадки. Зокрема, згідно з п. 5.1.3 Правил страхування протиправні дії третіх осіб (далі - ПДТО) - дії третіх осіб, що кваліфікуються як злочин або адміністративне правопорушення відповідно до законодавства України або іншої країни, на території якої стався страховий випадок (включаючи підпал, якщо це передбачено умовами Договору страхування), що спрямовані на пошкодження, знищення застрахованого ТЗ та/або на пошкодження, знищення або крадіжку (таємне викрадення) частин, деталей, вузлів, агрегатів, приладів Застрахованого ТЗ та/або ДО.

Пунктом 10 Страхових пам`яток визначені дії страхувальника у разі настання події, яка може кваліфікуватися як страховий випадок, а пунктом 11 - перелік документів, які має бути надано у разі настання страхового випадку.

Згідно з п. 13.1 Правил страхування рішення про здійснення або відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування приймається Страховиком в строк, що не перевищує 30 (тридцяти) робочих днів з дати отримання усіх необхідних документів і відомостей про факт та причини настання страхового випадку та документів, що підтверджують розмір збитку, що визначені в Розділі 11 цих Правил, шляхом складання страхового акту.

Підпунктом 21.1.15 договору страхування визначено, що до страхових випадків не відносяться події, які спричинили збитки чи виникли внаслідок або у зв`язку з будь-якого роду військовими діями чи військовими заходами, незалежно від того, оголошено війну чи ні (війна, вторгнення, ворожі акти або військові дії, громадянська війна, страйк чи громадське заворушення, заколот, військове або народне повстання, бунт, революція, громадське заворушення в масштабах або з кількістю учасників, що може бути прирівняне до повстання, узурпація влади, введення військової влади або військового положення або стану облоги, будь-які військові маневри, навчання або інші військові заходи).

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначив, що станом на момент розпочатого рф повномасштабного військового вторгнення на територію України спірні транспортні засоби перебували на паркувальному майданчику ПП «Деліція» за адресою: м. Буча, вул. Заводська, 2-В. Унаслідок тимчасової окупації м. Буча позивач втратив можливість доступу як до території підприємства, так і до автопарку останнього. Така можливість у позивача з`явилася лише через декілька днів після відступу окупаційних військ, враховуючи запроваджене українською владою обмеження доступу до міста. Утім, протягом періоду дії означеного обмеження доступу у м. Буча було зафіксовано значну кількість випадків мародерства, вчиненого місцевими мешканцями. Зокрема, з приміщень Підприємства було викрадено сировину: борошно, цукор, з автопарку - паливо та запасні частини. Характер виявлених позивачем пошкоджень спірних автомобілів (розбиті вікна й інші скляні деталі, зламані капоти та викрадені акумулятори й інші запчастини) свідчить про те, що їх не вивозили з території паркувального майданчику, не використовували під час бойових дій, а безпричинно протиправно псували невстановлені особи з хуліганських мотивів.

На виконання вищенаведених положень страхових пам`яток позивач повідомив Національну поліцію про протиправні дії третіх осіб та відповідача про настання страхового випадку, звернувшись до нього з відповідними повідомленнями, у яких описав обставини випадку по кожному з автомобілів.

16.05.2022 листом про прийняте рішення №1950 відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування по заявленим випадкам.

Передбачений п. 13.1 Правил страхування страховий акт не складався та позивачу не надавався.

Зі змісту листа №1950 від 16.05.2022 слідує, що відповідач не заперечував факту пошкодження автомобілів, вартості їх відновлювального ремонту, як і не вказував на будь-які порушення з боку позивача. Підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування по всім автомобілям одразу відповідач визначив пп. 21.1.15 договору страхування, посилаючись на Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», окупацію російськими військами м. Буча та, як наслідок, втрату контролю ПП "Деліція" над транспортними засобами, що є свідченням того, що ці «пошкодження було утворено у зв`язку із вторгненням та військовими діями/військовими заходами».

З матеріалів справи вбачається факт звернення ПП «Деліція» зі скаргою на попередню відмову у виплаті страхового відшкодування (т. І, а.с. 134).

22.07.2022 за вих. № 2150 відповідач скерував позивачу запит на надання інформації з метою встановлення причин та обставин настання страхового випадку.

17.08.2022 листом про прийняте рішення № 2239 відповідач повідомив позивача та третю особу про відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись знову ж таки на пп. 21.1.15 договору страхування і факт ведення бойових дій в районі м. Буча, а також на несплату чергового страхового платежу страхувальником та завершення у зв`язку з цим терміну договору страхування по спірним транспортним засобам.

Будучи переконаним у необґрунтованості відмови ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" у здійсненні страхового відшкодування, ПП «Деліція» у позовній заяві зазначає, що саме лише виникнення та існування у часі і у просторі випадків, про які йдеться у п. 21.1.15 договору страхування, не означає автоматичного, безумовного звільнення страховика від здійснення страхових виплат. Тобто сам по собі факт введення Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 по всій території України воєнного стану, на який послався відповідач, як такий, не є самодостатнім для відмови у виплаті страхового відшкодування, поза доведенням відповідачем безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між воєнними діями та фактом пошкодження ЗТЗ.

При цьому, позивач акцентує увагу на правовій позиції Верховного Суду, згідно з якою тягар доведення відсутності страхового випадку покладається саме на страховика. І це є очевидним, що саме страховик, відмовляючи у виплаті страхового відшкодування, повинен довести наявність передбачених законом чи договором підстав для такої відмови, а не страхувальник, вимагаючи виплати страхового відшкодування, доводити відсутність підстав для відмови у такій виплаті.

Крім цього, позивач зазначає, що відмова у виплаті відшкодування стосувалася одразу всіх пошкоджень у всіх автомобілях, хоча кожен з них є окремим об`єктом страхування, має свої індивідуальні пошкодження, а тому висновок про відмову має бути окремим по кожному пошкодженню кожного з автомобілів. Як на підтвердження того, що кожне пошкодження кожного автомобіля має оцінюватися страховиком окремо, позивач вказує на часткову сплату йому відповідачем страхового відшкодування за автомобіль Scania P 280 B6x2NB, д.р.н. НОМЕР_3 , у розмірі 68 386,22 грн з посланням на те, що пошкодження на цю суму було заподіяно раніше, хоча вартість відновлювального ремонту щодо цих пошкоджень була зазначена в тому самому рахунку.

Заперечення відповідача проти позову фактично зводяться до такого:

-оскільки у період з 24.02.2022 по 02.04.2022 в районі міста Бучі велися бойові дії, то пошкодження ЗТЗ мало місце внаслідок воєнних дій. Дана подія у розумінні п. 21.1.15 договору страхування не належить до страхових випадків, а тому зобов`язання з виплати страхового відшкодування у відповідача не виникло;

-право вимоги сплати страхового відшкодування у позивача відсутнє, позаяк згідно з умовами договору страхування страхувальником і вигодонабувачем за ним значиться ТОВ "Сканія Кредит Україна";

-позивачем було допущено порушення строків внесення чергових страхових платежів, а тому договір страхування припинився щодо автомобілів, переданих позивачу в лізинг.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду, яке переглядається, підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу особа має право звернутися до суду (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Верховним Судом уже неодноразово зазначалося про те, що суд, ухвалюючи рішення по суті спору, першочергово має встановити наявність в особи суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, за захистом яких ця особа звернулася до суду, потім - з`ясувати наявність факту їх порушення або оспорення, а також надати правову оцінку обраному позивачем способу їх захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ст. 510 ЦК України).

За приписами ст. 526 ЦК України, з якою кореспондується ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів (частина 2 ст. 509 ЦК України).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів.

З матеріалів справи вбачається, що страхувальником за договором страхування значиться ТОВ "Сканія Кредит Україна" (третя особа у справі), тоді як страхові платежі за ним фактично здійснюються коштами ПП «Деліція», включеними до складу лізингових платежів.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про фінансовий лізинг", яка є спеціальною нормою, у разі страхування автомобілів, переданих в лізинг, з моменту передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу ризик випадкового знищення, втрати або випадкового пошкодження об`єкта фінансового лізингу переходить до лізингоодержувача. Об`єкт фінансового лізингу та/або ризики, пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу, підлягають страхуванню, якщо обов`язковість такого страхування встановлена законом або передбачена договором фінансового лізингу. Витрати на страхування за договором фінансового лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено таким договором. У разі настання страхового випадку або оскарження факту його невизнання лізингоодержувач має право самостійно звернутися до страховика та/або до суду за захистом своїх порушених прав.

Аналогічні положення містять і п. 4.10 договорів фінансового лізингу.

За вірними висновками суду першої інстанції, не будучи стороною договору страхування, лізингоодержувач не обмежений в праві самостійно звертатися як до страховика, так і до суду за захистом своїх порушених прав у разі настання страхового випадку.

У контексті доводів ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" стосовно відсутності у позивача права на отримання страхового відшкодування судом перщої інстанції правильно звертуто увагу на суперечливість поведінки відповідача та пов`язану з нею доктрину «venire contra faktum proprium», враховуючи, що зайнята відповідачем правова позиція у судовому розгляді даної справи відрізняється від його більш ранньої поведінки - проведення виплати страхового відшкодування саме позивачу (а не третій особі у справі) за автомобіль Scania P 280 B6x2NB, д.р.н. НОМЕР_3 , у розмірі 68 386,22 грн.

Частиною 1 ст. 997 ЦК України унормовано, що договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом.

Відповідно до п. 7.3 Правил страхування дія договору страхування закінчується о 24 годині 00 хвилин дня, зазначеного в договорі страхування як дата закінчення строку дії договору страхування.

Згідно п. 15.4.3 Правил страхування, яким продубльовано приписи п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про страхування", договір страхування вважається достроково припиненим, у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом 10 (десяти) робочих днів з дня пред`явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору страхування.

Зі змісту наведеного слідує, що припинення договору страхування з підстави несплати чергового страхового платежу не є автоматичним і беззастережним. Натомість, вимагає від страховика дотримання процедури, визначеної п. 15.4.3. Правил страхування, яка полягає у необхідності вчинення ним активних дій щодо направлення вимоги про проведення такої оплати і лише за фактом її невиконання протягом 10 робочих днів з моменту пред`явлення договір страхування вважатиметься достроково припиненим.

Доказів дотримання відповідачем означеної процедури і направлення страхувальнику та/або позивачу письмової вимоги про сплату чергового страхового платежу матеріали справи не містять.

Крім цього, факт отримання від позивача спірних чергових страхових платежів після вимушеної затримки, зумовленої початком військової агресії з боку рф, відповідачем не заперечується.

З огляду на зазначене, посилання відповідача на припинення договору страхування у березні 2022 року щодо автомобілів, переданих позивачу у лізинг, як підставу для відмови у здійсненні страхової виплати, судом першої інстанції вірно відхилено.

Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що позивачем не було окремо оскаржено рішення або дії страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування, позаяк у постанові від 19.12.2018 у справі №644/525/17-ц Верховний Суд виснував, що окремих вимог про оскарження дій страховика про відмову у визнанні події страховим випадком заявляти не потрібно, адже за пред`явленим позовом про стягнення страхового відшкодування суди повинні дати правову оцінку діям страховика.

Стосовно відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування, мотивованої посиланням на п. 21.1.15 договору страхування, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 13.1. Правил страхування рішення про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування приймається страховиком в строк, що не перевищує 30 робочих днів з дати отримання усіх необхідних документів і відомостей про факт та причини настання страхового випадку та документів, що підтверджують розмір збитку, що визначені в розділі 11 цих Правил, шляхом складання страхового акту.

27.02.2022 Національний банк України опублікував роз`яснення, у якому рекомендував страховим компаніям спростити процедуру врегулювання випадків, що мають ознаки страхових, зокрема, шляхом використання електронних документів, копій документів у разі неможливості чи ускладнення можливості отримання оригіналів документів, інші засоби дистанційного врегулювання страхових випадків. Тобто це роз`яснення стосувалося спрощеного оформлення страхових випадків та виплату відшкодування за обставин, коли доступ до застрахованих об`єктів обмежений внаслідок військових дій, окупації тощо, оскільки в інших випадках страхувальники не мають перешкод для надання документів у звичайному порядку.

Пунктом 13.2. Правил страхування передбачено, що у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у правомірності вимог страхувальника щодо одержання страхового відшкодування та/або у випадку об`єктивної необхідності проведення додаткових заходів з розслідування обставин страхового випадку (в тому числі стосовно достовірності наданих страхувальником відомостей та документів, що підтверджують факт настання страхового випадку, стосовно розміру збитку тощо), страховик призначає чітко визначений строк для такого розслідування, але у будь-якому випадку не більше, ніж на 90 календарних днів, після закінчення якого приймає рішення про здійснення виплати страхового відшкодування або відмову у здійсненні страхового відшкодування.

За змістом пп. 21.1.15 договору страхування до страхових випадків не відносяться події, які спричинили збитки чи виникли внаслідок або у зв`язку з будь-якого роду військовими діями чи військовими заходами, незалежно від того, оголошено війну чи ні (війна, вторгнення, ворожі акти або військові дії, громадянська війна, страйк чи громадське заворушення, заколот, військове або народне повстання, бунт, революція, громадське заворушення в масштабах або з кількістю учасників, що може бути прирівняне до повстання, узурпація влади, введення військової влади або військового положення або стану облоги, будь-які військові маневри, навчання або інші військові заходи).

Згідно з п. 13.4 Правил страхування у разі прийняття рішення про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування страховик письмово повідомляє про це страхувальника (вигодонабувача, спадкоємця) з обґрунтуванням причин відмови у строк, передбачений договором страхування.

Доказів прийняття відповідачем рішення про призначення розслідування та продовження строків розгляду заяви позивача в межах 90 днів останні не містять. Наведене фактично свідчить про те, що страховик, відмовившись від проведення додаткових заходів з розслідування обставин страхового випадку, листом від 16.05.2022 № 1950 повідомив позивача про прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування по всім автомобілям одразу, обмежуючись самим лише посиланням на Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», окупацію російськими військами м. Буча та, як наслідок, втрату контролю ПП "Деліція" над транспортними засобами, зауваживши, що це є свідченням того, що усі «пошкодження було утворено у зв`язку із вторгненням та військовими діями/військовими заходами».

Та обставина, що відповідач після отримання скарги позивача на таку відмову протягом травня-серпня 2022 року проводив додаткову перевірку, не змінює правового статусу означеного листа, як рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, як і мотиву останнього.

Разом з тим, відповідно до п. 9.4.9 Правил страхування відмова у виплаті страхового відшкодування має бути аргументованою.

У силу ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У силу ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Принцип допустимості доказів, закріплений ст. 77 ГПК України, полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 названого Кодексу).

За приписами ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Запроваджений наведеною нормою стандарт доказування вірогідності доказів полягає у необхідності співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, у результаті чого вбачається за можливе дійти висновку, що факти, які розглядаються, ймовірно мали місце, як про це стверджується стороною по справі. При цьому, важливим стає те, не скільки доказів буде надано за кількістю, а їх змістовна вага, тобто домінування не у кількісному, а у якісному вимірі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з положень наведених норм, цілком обґрунтованим є твердження позивача про те, що у разі відмови у виплаті страхового відшкодування саме страховик несе тягар доказування наявності передбачених законом або договором підстав для такої відмови щодо кожного окремого пошкодження кожного конкретного автомобілю, інакше він зобов`язаний виплатити відшкодування.

Тому відмова у виплаті страхового відшкодування, оформлена відповідачем листом від 16.05.2022 № 1950, одразу щодо всіх зазначених у заявах транспортних засобів, обмежена виключно самим лише загальним посиланням на запровадження на території України воєнного стану та проведення бойових дій, не може вважатися аргументованою та мотивованою.

Натомість, у разі, якщо автомобілю було заподіяно пошкодження як внаслідок військових дій, так і внаслідок ПДТО, то страховик не має права відмовити у виплаті страхового відшкодування повністю, а повинен оглянути автомобіль, виокремити пошкодження, які достовірно заподіяно внаслідок військових дій, від решти пошкоджень та виплатити страхове відшкодування щодо тих пошкоджень, відносно яких неможливо встановити їх причинно-наслідковий зв`язок із військовими діями.

При цьому, якщо відповідний огляд страховиком проведено не було, то усі негативні наслідки у такому разі покладаються саме на нього.

Близьку за змістом правову позицію навів Верховний Суд у постановах від 30.11.2021 у справі № 910/4224/21, від 10.12.2021 у справі № 910/4296/21, від 06.12.2021 у справі № 910/4550/21, зазначаючи, що відсутність складеного страховиком акту огляду автомобілю не може бути підставою для відмови у виплаті відшкодування, оскільки негативні наслідки не складання такого акту покладаються на страховика.

У постанові від 02.02.2021 у справі № 910/13804/18 Верховний Суд виснував: "При цьому судами враховано, що відповідач своєчасно та у відповідності до умов договору страхування не вжив заходів щодо огляду місця події та встановлення її обставин із залученням експертів (страхових комісарів), та у визначеному нормами процесуального законодавства порядку не спростував доводів позивача".

За висновками місцевого господарського суду, з чим погоджується апеляційний суд, пошкодження верхнього облицювання радіатора седельного тягача Scania R 450 LA4X2MLA, шасі НОМЕР_14, д.р.н. НОМЕР_1 , як і пошкодження лівого кута кабіни вантажного автомобіля Scania P 280 B6x2NB № шасі НОМЕР_12 , д.р.н. НОМЕР_3 вірогідно перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з військовими діями, як про те стверджує відповідач, а тому його відмова у виплаті страхового відшкодування щодо цих пошкоджень у порядку пп. 21.1.15 договору страхування є правомірною.

Натомість, решта заявлених позивачем до відшкодування пошкоджень, а саме: розбиті вікна, у т.ч. числі зі сторони водія, інші скляні деталі, зламані двері, капоти, пошкоджені бампери, викрадені акумулятори та інші запчастини, мають характер радше заподіяних внаслідок протиправних дій третіх осіб, що у розумінні пп. 19.1.2 договору трахування і п. 5.1.3 Правил страхування підпадає під поняття страхового ризику та страхового випадку.

Саме по собі посилання відповідача на заподіяння цих пошкоджень у період окупації м. Буча їх характеру спростувати не спроможне, враховуючи ще й те, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження дати (моменту) їх фактичного заподіяння між 03.03.2022 - 01.04.2022, тоді як у період з 02.04.2022 до 07.04.2022 окупаційні війська вже покинули місто, а доступ до нього був обмежений за рішенням української влади.

Крім цього, законодавством встановлено порядок визначення окупованих територій та періоду перебування їх в окупації.

Так, згідно з ч. 3 ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" лінія зіткнення (умовна лінія на поверхні землі між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, на прилеглих територіях до якої ведуться бойові дії) між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій відповідно до постанови КМУ від 06.12.22 № 1364 затвердило наказом від 22.12.22 № 309 Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Згідно з цим переліком м. Буча до складу територій, на яких ведуться (велися) активні бойові дії, а також до складу територій можливих бойових дій не включено.

Дійсно, місто Буча включено до складу територій, які було тимчасово окуповано в період з 03.03.2022 до 01.04.2022.

Проте, таке включення de jure мало місце лише 22.12.2022, тобто станом на дату відмови у виплаті страхового відшкодування - 16.05.2022, самостійне визначення відповідачем статусу м. Буча як території, що перебувала в окупації, не мало під собою жодної правової підстави та було передчасним.

Доводи відповідача про те, що вм`ятини та інші пошкодження автомобілів є характерними пошкодженнями, які могли бути отримані внаслідок звичайного ДТП або неправильного користування таким транспортним засобом у підприємницькій діяльності позивача судом першої інстанції вірно відхилено, оскільки позивач не повідомляв відповідача про шкоду внаслідок ДТП під час ведення ним звичайної підприємницької діяльності. А наразі позивач стверджує, що автомобілі перебували на паркувальному майданчику і отримали пошкодження внаслідок протиправних дій третіх осіб, які проникли на цей майданчик, що полягали в тому, що припарковані в ряд автомобілі зазнали однотипних пошкоджень внаслідок протиправного проникнення до їх кабін, а також внаслідок того, що на одному з автомобілів невідомі особи без будь-якої мети в`їхали в стіну будівлі.

Таким чином, суд перої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування щодо решти з пошкоджень, заявлених позивачем, з посиланням на пп. 21.1.15 договору страхування.

Щодо належного розміру відшкодування, то п. 12.8. Правил страхування передбачено, що у випадку пошкодження застрахованого ТЗ розмір прямого збитку встановлюється в розмірі вартості відновлювального ремонту такого ТЗ.

Позивач звернувся до ТОВ "Сканія Україна", яке після огляду автомобілів виставило по кожному з них рахунки-фактури на вартість відновлювального ремонту.

Як вбачається з цих рахунків-фактур, вартість відновлювального ремонту автомобілів (з ПДВ) складає:

Scania R 450 LA4X2MLA (НОМЕР_4) - 473 954,87грн.

Scania R 450 LA4X2MLA (НОМЕР_7) - 214472,17грн.

Scania G 440 LA4X2HLA (НОМЕР_11) - 60 748,66грн.

Scania P 280 B6x2NB ( НОМЕР_3 ) - 171 667,64грн.

Scania R 450 LA4X2MLA ( НОМЕР_1 ) - 191 727,18грн.

Всього вартість відновлювального ремонту, включаючи ПДВ, складає 1 112 570,52 грн.

Відповідач частково сплатив страхове відшкодування за автомобіль Scania P 280 B6x2NB (д.р.н. НОМЕР_3 ) у розмірі 68 386,22 грн, пославшись на те, що пошкодження на цю суму було заподіяно раніше, хоча вартість відновлення цих пошкоджень була зазначена в тому самому рахунку. Таким чином, неоплачена відповідачем вартість відновлювального ремонту автомобілю Scania P 280 B6x2NB ( НОМЕР_3 ) складає: 171 667,64грн - 68 386,22 = 103 281,42грн.

Відповідно, загальна вартість відновлювального ремонту автомобілів за розрахунком позивача складає 1 112 570,52 грн - 68 386,22 грн = 1 044 184,30 грн.

Посилання відповідача на те, що позивачем було здійснено заміну лобового скла у автомобілів з метою приховування обставин заподіяння шкоди судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги, оскільки відповідач не скористався своїм правом оглянути автомобілі після отримання повідомлення про страхову подію, а оглянув їх лише 09.06.2022, тобто після прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, тому всі негативні наслідки вчасного не проведення огляду покладаються на нього. До того ж, заміна лобового скла включена до рахунків про вартість відновлювального ремонту, виставлених страховику.

Відповідачем власного контррозрахунку спірних сум до матеріалів справи не надано, виконані позивачем розрахунки жодним чином не спростовано.

З урахуванням пошкоджень, вірогідність заподіяння яких суд пов`язує з військовими діями, загальний розмір відшкодування підлягає зменшенню на 22 111,42 грн по седельному тягачу Scania R 450 LA4X2MLA, шасі № НОМЕР_14, д.р.н. НОМЕР_1 (т. ІІ, а.с. 101-102), і на 9 449,34 грн по вантажному автомобілю Scania P 280 B6x2NB № шасі НОМЕР_12 , д.р.н. НОМЕР_3 (т. ІІ, а.с. 110 - 111), та за мінусом франшизи у розмірі 0,5% становить 1 007 560,42 грн.

Доказів виконання страховиком наявного обов`язку з виплати страхового відшкодування у загальній сумі 1 007 560,42 грн матеріали справи не містять.

За вірними висновками суду першої інстанції, позовні вимоги ПП «Деліція» про стягнення страхового відшкодування в частині 1 007 560,42 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, за вимогою кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків.

У постанові від 27.11.2019 у справі № 340/385/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Отже, приписи ст. 625 ЦК України поширюються і на зобов`язання з виплати страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з розрахунком 3% річних та інфляційних витрат, проведеним судом першої інстанції, виходячи з того, що початковою датою прострочення відповідача є 17.09.2022, належна до сплати сума страхового відшкодування становить 1 007 560,42 грн, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 11 485,65 грн., та інфляційні втрати за період з жовтня до грудня 2022 року є обґрунтованими в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 39 698,11 грн.

Щодо посилань апелянта на те, що доказів того, що ТОВ "Сканія Кредит Україна" надало позивачу право вимоги, належне вигодонабувачу, матеріали справи не містять, з огляду на що, позивач не може вважатись належним позивачем у цій справі та мати право на страхове відшкодування, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про фінансовий лізинг» з моменту передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу ризик випадкового знищення, втрати або випадкового пошкодження об`єкта фінансового лізингу переходить до лізингоодержувача.

Об`єкт фінансового лізингу та/або ризики, пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу, підлягають страхуванню, якщо обов`язковість такого страхування встановлена законом або передбачена договором фінансового лізингу.

Витрати на страхування за договором фінансового лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено таким договором.

У разі настання страхового випадку або оскарження факту його невизнання лізингоодержувач має право самостійно звернутися до страховика та/або до суду за захистом своїх порушених прав.

Вказана норма має імперативний характер та відповідно підлягає застосуванню незалежно від наявності умови договору щодо права на звернення до суду у лізингоодержувача.

Отже, позивач, як лізингоодержувач, відповідно до Закону має право на звернення до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування, та наведене не залежить від реалізації власником своїх прав.

Враховуючи викладене, вказані вище доводи апелянта відхиляються апеляційним судом.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Твердження позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі №910/14907/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2023 у справі №910/14907/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп".

4. Матеріали справи №910/14907/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 21.03.2024.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська