номер провадження справи 26/14/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2024 Справа № 908/1336/23(908/3482/23)

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Юлдашев Олексій Олексійович, розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Приватного підприємства "Максфорт", (69068, м. Запоріжжя, вул. Академіка Ф.М. Муравченка, 5)

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичне агентство "Діамант", (04060, м. Київ, вул. Максима Берлінського, 20, офіс 4)

про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг від 04.01.2021 року № 02/01-2021

в межах справи № 908/1336/23

про банкрутство - Приватного підприємства "Максфорт", (69068, м. Запоріжжя, вул. Академіка Ф.М. Муравченка, 5)

кредитор - Фізична особа-підприємець Крамаренко Богдан Юрійович , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

За участю (найменування сторін та інших осіб, що беруть участь у справі):

ВідповідачБезух Андрій Миколайович (в залі суду)

ПозивачГришко Іван Іванович (в режимі відеоконференції)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

До Господарського суду Запорізької області 22.11.2023 надійшла позовна заява Приватного підприємства "Максфорт" до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичне агентство "Діамант", про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг від 04.01.2021 року № 02/01-2021, для розгляду в межах справи № 908/1336/23 про банкрутство позивача.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.11.2023 позовну заяву розподілено судді Юлдашеву О.О.

Ухвалою суду від 01.12.2023 прийнято позовну заяву Приватного підприємства "Максфорт" до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичне агентство "Діамант", про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг від 04.01.2021 року № 02/01-2021, для розгляду в межах справи № 908/1336/23 про банкрутство позивача, відкрито провадження з розгляду позовної заяви; ухвалено озглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 21.12.2023 о/об 11-30 год.

Ухвалою від 21.12.2023 відкладено судове засідання на 09.01.2024р. о 13-30.

У судовому засіданні 09.01.2024 судом оголошено перерву до 30.01.24 об 11-30.

До суду надійшли наступні документи:

- 09.01.24 відзив відповідача на позовну заяву;

- 24.01.24 відповідь позивача на відзив відповідача.

Зазначені документи залучені судом до матеріалів справи.

У позовній заяві позивач просив суд призначити у справі судово-технічну експертизу та заявив усне клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив про відмову у задоволенні клопотання позивача про призначення судової технічної експертизи та усного клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Суд продовжив розгляд справи.

У судовому засіданні 30.01.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріалами позовної заяви, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви, у зв`язку з наступним.

Згідно зі ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Приватне підприємство «Максфорт» (надалі - Позивач, Підприємство) є суб`єктом підприємницької діяльності, зареєстроване належним чином відповідно до вимог законодавства України, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (надалі - ЄДР).

04 січня 2021 року ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді директора ПП «Максфорт» уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридичне агентство «Діамант» (надалі - Відповідач) договір про надання юридичних послуг № 02/01-2021 (надалі - Договір).

Відповідно до умов пункту 1.1. оскаржуваного договору Виконавець (ТОВ «ЮА «Діамант») бере на себе зобов`язання надавати Замовнику (ПП «Максфорт») консультаційно - юридичні послуги, пов`язані з поточним обслуговуванням господарської діяльності Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти такі послуги та оплатити їх вартість в розмірі, в порядку, на умовах та в строки, передбачені даним договором.

До переліку послуг, що надаються виконавцем на користь Замовника, зокрема, але не обмежуючись, відносяться: -консультації, послуги радника з питань фінансового, банківського права, міжнародного права та міжнародних відносин України з Євросоюзом; -розробка проектів договорів, контрактів, угод; юридичний супровід процедури укладання (підписання) договорів, угод, в тому числі міжнародних контрактів; -юридичні та консультаційні послуги із загальної ділової практики; -послуги з юридичного супроводу господарської діяльності Замовника; -надання правових висновків та рекомендацій; -представництво прав та законних інтересів Замовника в органах державної влади та управління усіх рівнів, в підприємствах, установах та організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкованості; у відносинах з правоохоронними органами, в судових органах усіх юрисдикцій та усіх рівнів, органах Державної податкової служби та у відносинах з іншими юридичними та/або фізичними особами з метою юридичного захисту прав та законних інтересів Замовника; -надання правової та консультативної допомоги з підготовки необхідних Замовнику пакетів документів та вчинення інших дій, погоджених Сторонами в даному Договорі та/або додатках до нього.

Внаслідок оформлення ОСОБА_4 вищезазначеного договору та первинних документів у ПП "Максфорт" виникла перед ТОВ "ЮА "Діамант" заборгованість в сумі 1 155 000,00 гривень.

Позивач зазначає, що оскаржуваний договір Відповідачем фактично не виконувався та відповідні послуги не надавались, а ПП "Максфорт" не потребувало послуг за умовами цього договору та не використовувало результати цих послуг в своїй господарській діяльності.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Так, відповідно до довідки ПП «Максфорт» № 10/02-23-9 від 31.07.2023 Приватне підприємство «Максфорт» у період дії договору № 02/01-2021 від 04.01.2021 про надання юридичних послуг не отримувало від ТОВ «ЮА «Діамант»: -жодної консультації, послуги радника з питань фінансового, банківського права, міжнародного права та міжнародних відносин України з Євросоюзом; -жодної послуги з розробки проектів договорів, контрактів, угод; юридичного супроводу процедури укладання (підписання) договорів, угод, в тому числі міжнародних контрактів; -не отримувало жодної юридичної та консультаційної послуги із загальної ділової практики; -ТОВ «ЮА «Діамант» не здійснювався юридичний супровід господарської діяльності Замовника; -ТОВ «ЮА «Діамант» не надавало жодного правового висновку та рекомендації; -ТОВ «ЮА «Діамант» не здійснювало представництво прав та законних інтересів Підприємства в органах державної влади та управління усіх рівнів, в підприємствах, установах та організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкованості; у відносинах з правоохоронними органами, в судових органах усіх юрисдикцій та усіх рівнів, органах Державної податкової служби та у відносинах з іншими юридичними та/або фізичними особами з метою юридичного захисту прав та законних інтересів Підприємства; -ТОВ «ЮА «Діамант» не надавались будь - які послуги з правової та консультативної допомоги з підготовки необхідних Підприємству пакетів документів та вчинення інших будь - яких дій, погоджених Сторонами в даному Договорі та/або додатках до нього.

Як зазначено в довідці ПП «Максфорт», оригінали договору № 02/01-2021 від 04.01.2021 про надання юридичних послуг та актів приймання - передачі наданих послуг, а також будь - яких інших документів, які складаються за умовами цього договору, у підприємства відсутні та ніколи не направлялись на адресу підприємства з боку ТОВ «ЮА «Діамант», а адреса електронної пошти ПП «Максфорт» , яка зазначена в договорі, була створена та зареєстрована 27 травня 2022 року, відтак, не могла бути зазначена в реквізитах договору на дату його укладення - 04.01.2021.

Також в оскаржуваному договорі зазначається, що місцезнаходженням ТОВ «ЮА «Діамант» є 04060, м. Київ, вул. Максима Берлінського, 20, в той час як місцезнаходженням ПП «Максфорт» є: 69068, м. Запоріжжя, вул. Академіка Ф.М. Муравченка, буд. 5, філії та представництва на території м. Запоріжжя у ТОВ «ЮА «Діамант» відсутні, відтак у ТОВ «ЮА «Діамант» була відсутня реальна можливість надання послуг за умовами договору № 02/01-2021 від 04.01.2021 на території міста Запоріжжя.

Крім того, 11 серпня 2023 року до Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області було подано заяву в інтересах ПП «Максфорт» стосовно вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (копія в матеріалах справи).

15.08.2023 на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва № 757/28755/23-к від 26.07.2023 посадових осіб Офісу Генерального прокурора було зобов`язано внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами голови громадської організації «НОН-СТОП» Яковця К.І. про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 206-2, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 212, ст. 219, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 376-1 КК України, за фактом заволодіння майном ПП «Максфорт».

Судом установлено, що Наказом ПП «Максфорт» № 9-К від 14.08.2023 було створено комісію з питань проведення службового розслідування та доручено уповноваженим особам підготувати доповідні записки стосовно укладення з ТОВ «ЮА «Діамант» спірного договору та здійснити перевірку даних бухгалтерського та податкового обліку, провести звірку взаємних розрахунків з метою визначення обсягу наданих послуг за договорами та встановити розмір заборгованості ПП «Максфорт» за відповідним договором.

Як зазначено у доповідних записках та акті службового розслідування, складених уповноваженими працівниками ПП «Максфорт», під час проведення службового розслідування було здійснено перевірку журналів реєстрації вхідної та вихідної кореспонденції, проведено опитування працівників ПП «Максфорт» та перевірку первинних документів за період дії договору.

За наслідками проведеного службового розслідування було встановлено, що ПП «Максфорт» у період дії договору № 02/01-2021 від 04.01.2021 про надання юридичних послуг не отримувало від ТОВ «ЮА «Діамант» жодних послуг, визначених пунктом 1.1. цього договору, підприємство та його працівники ніколи не звертались до ТОВ «ЮА «Діамант» з питань отримання юридичних послуг та ніколи не мало потреби у відповідних послугах.

Крім того, в ході службового розслідування було встановлено, що у період з 04.01.2021 по 31.12.2022 на адресу ПП «Максфорт» не надходили акти приймання - передачі наданих послуг та договір № 02/01-2021 від 04.01.2021 про надання юридичних послуг, звірка розрахунків за вказаним договором не проводилась.

Дослідженням облікових регістрів ПП «Максфорт», а сааме: карток рахунку № 93, 311, 631 за 2021 - 2022 роки по контрагенту ТОВ «ЮА «Діамант» за договором № 02/01-2021 від 04.01.2021 про надання юридичних послуг не підтверджується документування підприємством вищевказаної операції з отримання юридичних послуг та витрат на ці послуги. Отримання юридичних послуг за вказаним договором не відображено в бухгалтерському обліку підприємства на рахунку № 93, 631, 311 у період з 04.01.2021 по 31.12.2022.

Таким чином, факт неотримання Позивачем послуг за спірним договором підтверджується як даними бухгалтерського обліку та діловодства підприємства, так і інформацією, отриманою від працівників ПП «Максфорт» в ході проведення службового розслідування.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 статті 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Слід зазначити, що процес надання послуг є господарською операцією, у зв`язку із чим на суб`єктів підприємницької діяльності поширюється обов`язок вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність до уповноважених осіб, що у свою чергу є фактичним обґрунтуванням надання виконавцем відповідних послуг замовнику.

Усі господарські операції, у тому числі і надання послуг, відображаються в бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: -назву документа (форми); -дату складання; -назву підприємства, від імені якого складено документ; -зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; -посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; -особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Пунктом 2.2. цього Положення визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Згідно пункту 2.4. цього Положення первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/ або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.

Наведене узгоджується з постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 18 березня 2020 року у справі № 927/986/17.

Окрім цього згідно з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові Касаційного господарського суду від 29 січня 2020 року у справі № 916/922/19, визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, а отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару.

У постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 915/878/16 зазначено, що для з`ясування правової природи як господарської операції, так і договору необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті операції. Зважаючи на принцип превалювання сутності над формою, судам слід було врахувати фактичне здійснення господарської операції.

Разом з тим, у матеріалах справи немає доказів, які б підтверджували факт здійснення Відповідачем діяльності або виконання зобов`язань, що є предметом укладеного між сторонами договору. Окрім актів наданих послуг, у матеріалах справи відсутні також картки, журнали, бухгалтерські звіти тощо, які б могли опосередковано свідчити, що послуги за договором були фактично надані Відповідачем.

Згідно з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного суду від 16.03.2021 у справі № 580/2490/19 однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та судовою практикою Верховного Суду є доктрина реальності господарської операції.

Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України. При цьому будь- які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Згідно з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного суду від 28.03.2023 у справі № 916/2492/21 визначальною ознакою господарської операції у розумінні статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належало дослідити, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху активів. Зокрема, обставини здійснення перевезення, обставини зберігання та використання цього активу у господарській діяльності покупця тощо (схожі висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18).

З урахуванням зазначеного, договір, акти наданих послуг та акт звірки взаємних розрахунків не підтверджують факт реальності надання відповідних послуг.

Відтак, оскаржуваний договір не має на меті настання реальних наслідків та є фіктивним правочином.

Частиною 5 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За умовами частини 1 статті 215 цього Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до приписів частин 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

Враховуючи викладене, суд визнає недійсним з моменту укладення договір про надання юридичних послуг від 04.01.2021 року № 02/01-2021, оскільки обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи N° 910/4994/18).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Отже, заперечення відповідача спростовуються вищевикладеним.

За змістом статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Крім того, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 7, 9 Кодексу України з процедур банкрутств, ст. ст. 46, 74, 80, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним з моменту укладення Договір про надання юридичних послуг № 02/01-2021 від 04.01.2021, укладений між Приватним підприємством «Максфорт», (69068, м. Запоріжжя, вул. Академіка Ф.М. Муравченка, 5) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридичне агентство «Діамант», (04060, м. Київ, вул. Максима Берлінського, 20, офіс 4).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичне агентство «Діамант», (04060, м. Київ, вул. Максима Берлінського, 20, офіс 4).

на користь Приватного підприємства «Максфорт», (69068, м. Запоріжжя, вул. Академіка Ф.М. Муравченка, 5) судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

4. Видати наказ.

У зв`язку із введенням із 05 год. 30 хв. 24.02.22 воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24.02.22 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» через військову агресію Російської Федерації проти України … рішення складено 18.03.2024.

Суддя О.О. Юлдашев

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.