РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2024Справа № 914/2454/23
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Запарі А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області

до: 1) Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»,

2) Міністерства культури та інформаційної політики України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Львівська районна рада Львівської області

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації та визнання права власності

Представники учасників справи:

від позивача: Дуфанець О.М., Василишин О.П. (в режимі відеоконференції),

від відповідача-1: не з`явились,

від відповідача-2: Тимкович І.О. ,

від третьої особи: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Міністерства культури та інформаційної політики України, у якій позивач просить:

1) визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Щирецької селищної ради від 27.03.2008 № 383 «Про дозвіл на оформлення права власності на будівлю, що знаходиться в смт Щирець по вул. Артилерійська, 5 , за державою Україна в особі Міністерства культури і туризму»;

2) визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.11.2008 серія САС № 070285 , видане Щирецькою селищною радою Пустомитівського району Львівської області на будівлю за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт Щирець, вул. Артилерійська, 5 ;

3) скасувати державну реєстрацію права власності держави Україна в особі Міністерства культури та туризму на будівлю (Музею пам`яті жертв сталінських репресій) загальною площею 84,5 кв.м. за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт Щирець, вул. Артилерійська, 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25332992).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.08.2023 вказаний позов передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 914/2454/23 передано на розгляд судді Трофименко Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2023 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

28.09.2023 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2023 прийнято вказаний позов до розгляду, відкрито провадження у справі № 914/2454/23, підготовче засідання призначено на 06.11.2023.

20.10.2023 до суду від відповідача -2 надійшов письмовий відзив на позов.

31.10.2023 через систему ЄСІТС «Електронний суд» та 03.11.2023 через відділ діловодства суду від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

В підготовчому засіданні 06.11.2023 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відкласти підготовче засіданні на 27.11.2023.

17.11.2023 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення та докази реорганізації Пустомитівської районної ради Львівської області шляхом приєднання до Львівської районної ради.

22.11.2023 та 23.11.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, а саме від відповідача-1: документів та матеріалів, на підставі яких було проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно - будівлю музею Пам`яті жертв сталінських репресій загальною площею 84,5 кв.м. за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт Щирець, вул. Артилерійська, 5 .

Також 23.11.2023 до суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просив доповнити заявлені позовні вимоги вимогою про визнання за Щирецькою селищною радою Львівського району Львівської області право власності на будівлю музею Пам`яті жертв сталінських репресій, загальною площею 84,5 кв.м. за адресою: Львівська область, Львівський район, смт Щирець, вулиця Степана Бандери буд. 5 .

В підготовче засідання 27.11.2023 з`явились представники позивача та відповідача-2, представник відповідача-1 в підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

За результатами підготовчого засідання ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 вирішено залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Львівську районну раду Львівської області; заяву позивача про зміну предмета позову прийнято до розгляду, встановлено відповідачам та третій особі строк для подання письмових пояснень на позов з урахуванням заяви про зміну предмета позову; витребувано від Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких було проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю Музею Пам`яті жертв сталінських репресій, загальною площею 84,5 кв.м. за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт Щирець, вул. Артилерійська, 5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 25332992; продовжено строк підготовчого провадження у справі № 914/2454/23 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 20.12.2023.

05.12.2023 через систему ЄСІТС «Електронний суд» від відповідача-2 надійшли додаткові пояснення у справі (щодо заяви про зміну предмету позову).

12.12.2023 через систему ЄСІТС «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

Суд, в підготовчому засіданні 20.12.2023, у зв`язку із заявленим усно представником позивача клопотанням про відкладення підготовчого засідання та відсутністю заперечень представника відповідача-2 щодо задоволення такого клопотання, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити у підготовчому засіданні перерву до 22.01.2024.

09.01.2024 через відділ діловодства суду від відповідача-1 на виконання вимог ухвали суду від 27.11.2023 надійшли належним чином завірені копії документів з інвентаризаційної справи на будівлю музею пам`яті жертв сталінських репресій, загальною площею 84,5 кв.м. за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт Щирець, вул. Артилерійська, 5 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2024 задоволено подану представником позивача 15.01.2024 до суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, вирішено забезпечити участь представника позивача у підготовчому засіданні, яке відбудеться 22.01.2024 у даній справі в режимі відеоконференції.

18.01.2024 до суду через систему ЄСІТС «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

В підготовче засідання 22.01.2024 з`явились представники позивача та відповідача-2. Представники відповідача-1 та третьої особи не з`явились, однак про дату, час та місце підготовчого засідання у даній справі повідомлені судом належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача щодо пропуску процесуального строку на подання доказів, розглянувши клопотання позивача про долучення доказів, беручи до уваги відсутність заперечень представника відповідача-2 щодо задоволення цього клопотання, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив визнати поважними причини пропуску позивачем строку на подання доказів, задовольнити клопотання про долучення доказів, яке надійшло до суду 18.01.2024, долучити докази до матеріалів справи.

Враховуючи, що судом здійснено всі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 19.02.2024, про що поставлено ухвалу від 22.01.2024, занесену до протоколу судового засідання.

23.01.2024 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли письмові пояснення.

29.01.2024 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, аналогічне тому, яке було подано 18.01.2024 через систему ЄСІТС «Електронний суд» та яке вже розглянуто судом у підготовчому засіданні 22.01.2024.

В судове засідання 19.02.2024 з`явилися представники позивача та відповідача-2. Представники відповідача-1 та третьої особи не з`явились, однак про дату, час та місце судового засідання у даній справі повідомлені судом належним чином.

В судовому засіданні 19.02.2024 представники сторін надали суду пояснення по суті позовних вимог, відповіли на поставлені судом та сторонами запитання.

Заслухавши пояснення присутніх представників сторін, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні до 04.03.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2024 задоволено подану представником позивача 26.02.2024 до суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, вирішено забезпечити участь представника позивача у судовому засіданні 04.03.2024 у даній справі в режимі відеоконференції.

В судове засідання 04.03.2024 з`явилися представники позивача та відповідача-2. Представники відповідача-1 та третьої особи не з`явились, однак про дату, час та місце судового засідання у даній справі повідомлені судом належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що відповідача-1 та третю особу було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, а їх неявка не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за відсутності вказаних учасників справи.

В судовому засіданні 04.03.2024 представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача-2 просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 04.03.2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

На підставі звернення ініціативної групи Щирця Щирецькою селищною радою Пустомитівського району Львівської області прийнято рішення від 25.07.2007 № 114 «Про передачу нежитлового приміщення (катівні) до спільної власності територіальної громади Пустомитівського району по вул. Артилерійській, 5 в смт Щирець », яким вирішено передати до спільної власності територіальної громади Пустомитівського району нежитлове приміщення (катівня) по вул. Артилерійська, 5 в смт Щирець та звернутися до Пустомитівської районної ради стосовно прийняття вказаного нежитлового приміщення до спільної власності територіальної громади, для передачі даного приміщення створено відповідну комісію.

За результатами розгляду питання стосовно прийняття приміщення по вул. Артилерійській, 5 в смт Щирець до спільної власності територіальних громад Пустомитівського району та передачу цього приміщення відділу культури і туризму Пустомитівської районної державної адміністрації в оренду Комісією з питань управління майном, приватизації, підприємництва і інвестиційної діяльності Пустомитівської районної ради Львівської області складено висновок від 01.10.2007, яким вирішено прийняти вказане нежитлове приміщення (катівню) до спільної власності територіальних громад Пустомитівського району, після чого передати його до відділу культури і туризму Пустомитівської районної держадміністрації в довгострокову безоплатну оренду терміном на сорок дев`ять років з метою розміщення у цьому приміщенні музею пам`яті жертв сталінських репресій.

Рішенням Пустомитівської районної ради Львівської області від 04.10.2007 № 188 «Про прийняття приміщення по вул. Артилерійській, 5 в смт Щирець до спільної власності територіальних громад Пустомитівського району та передачу цього приміщення відділові культури і туризму Пустомитівської районної державної адміністрації в оренду» вирішено прийняти нежитлове приміщення по вул. Артилерійській, 5 в смт Щирець до спільної власності територіальних громад Пустомитівського району (надалі - приміщення), передати приміщення відділу культури і туризму Пустомитівської районної державної адміністрації в довгострокову безоплатну оренду терміном на сорок дев`ять років з метою розміщення у цьому приміщенні музею пам`яті жертв сталінських репресій.

Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», починаючи з 19.07.2020 року запроваджено новий районний поділ у межах Автономної Республіки Крим та областей України, зокрема, утворено нові райони із визначенням затверджених розпорядженнями КМУ територій територіальних громад, що ввійшли до їх складу.

Відповідно до вказаної вище постанови, зокрема, вирішено ліквідувати Пустомитівський район у Львівській області та утворити Львівський район (з адміністративним центром у місті Львів) у складі територій Бібрської міської, Великолюбінської селищної, Глинянської міської, Городоцької міської, Давидівської сільської, Добросинсько-Магерівської селищної, Жовківської міської, Жовтанецької сільської, Зимноводівської сільської, Кам`янка-Бузької міської, Комарнівської міської, Куликівської селищної, Львівської міської, Мурованської сільської, Новояричівської селищної, Оброшинської сільської, Перемишлянської міської, Підберізцівської сільської, Пустомитівської міської, Рава-Руської міської, Сокільницької сільської, Солонківської сільської, Щирецької селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 розділу IV «Прикінцеві положення» Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» установлено, що до 1 січня 2020 року районні ради районів, у яких утворено об`єднані територіальні громади, зазначені у пункті 6 цього розділу, здійснюють передачу із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст у власність таких об`єднаних територіальних громад відповідних бюджетних установ, розташованих на їхній території, відповідно до розмежування видатків між бюджетами, визначеного Бюджетним кодексом України.

Відповідно до п. 10 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правонаступник районної ради району, ліквідованого Верховною Радою України, після припинення відповідних районних рад як юридичних осіб, але не пізніше 1 липня 2021 року, зобов`язаний передати у комунальну власність територіальних громад усі об`єкти спільної власності територіальних громад району, які знаходяться на території цих територіальних громад, відповідно до розмежування видатків між бюджетами, встановлених Бюджетним кодексом України.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, на підставі вказаних законів 20.11.2020 на 60-тій черговій сесії 7-го демократичного скликання Пустомитівської районної ради Львівської області прийнято рішення № 879 «Про передачу установ та майна, що перебувають у спільній власності територіальних громад Пустомитівського району, до комунальної власності об`єднаних територіальних громад Львівського району», яким вирішено передати безоплатно із спільної власності територіальних громад Пустомитівського району в комунальну власність Щирецької селищної ради об`єднаної територіальної громади музей пам`яті жертв сталінських репресій в смт Щирець (додаток № 4 до цього рішення).

На виконання вищевказаного рішення Щирецькою селищною радою Львівського району Львівської області прийнято рішення від 09.12.2020 № 31 «Про надання згоди на прийняття майна із спільної власності територіальних громад Пустомитівського району до комунальної власності Щирецької селищної ради», яким вирішено надати згоду на прийняття із спільної власності територіальних громад Пустомитівського району в комунальну власність Щирецької селищної ради майно, визначене, зокрема, в додатку № 4 рішення Пустомитівської районної ради № 879 від 20.11.2020, а саме: будівлі та споруди Музею пам`яті жертв сталінських репресій. Також указаним рішенням вирішено створити комісію з приймання-передачі майна спільної власності територіальних громад району в комунальну власність Щирецької селищної ради, якій забезпечити прийом-передачу вказаного майна та надати відповідний акт на затвердження селищної ради.

31.12.2020 комісією відділу культури, молоді та спорту Пустомитівської районної державної адміністрації та Щирецькою селищною радою підписано акт передачі-прийняття, відповідно до якого передано з балансу відділу культури, молоді та спорту районної державної адміністрації на баланс Щирецької селищної ради (ОТГ) приміщення та матеріальні цінності «Музей пам`яті жертв сталінських репресій» в смт Щирець.

Рішенням Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області від 04.02.2021 №135 «Про прийняття майна на баланс Щирецької селищної ради» затверджено акт передачі-прийняття від 31.12.2020 будівлі та споруди Музею пам`яті жертв сталінських репресій з балансу відділу культури, молоді та спорту районної державної адміністрації на баланс Щирецької селищної ради.

Водночас, позивач зазначає, що із переданих Пустомитівською районною радою (відділом культури, молоді та спорту Пустомитівської районної державної адміністрації) стало відомо про наявність свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.11.2008, відповідно до якого будівля Музею пам`яті жертв сталінських репресій загальною площею 84,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт Щирець, вул. Артилерійська, буд. 5 зареєстрована на праві державної власності за державою Україна в особі Міністерства культури та туризму.

Відповідно до наявної у матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - будівлі (музею пам`яті жертв сталінських репресій) загальною площею 84,5 кв.м., реєстраційний номер майна 25332992 вбачається, що дане майно є державною власністю та зареєстроване за державою Україна в особі Міністерства культури та туризму на підставі свідоцтва про право власності від 07.11.2008, виданого Щирецькою селищною радою на підставі рішення виконкому від 27.03.2008 № 383.

Так, в матеріалах справи міститься звернення начальника відділу культури і туризму Пустомитівської районної державної адміністрації від 04.03.2008 № 70 до голови виконкому Щирецької селищної ради щодо надання дозволу на оформлення права власності на нежитлове приміщення у смт Щирець по вул. Артилерійська, 5 (музей пам`яті жертв сталінських репресій), за результатами розгляду якого виконавчим комітетом Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області прийнято рішення від 27.03.2008 № 383 «Про дозвіл на оформлення права власності на будівлю, що знаходиться в смт Щирець по вул. Артилерійська, 5 за державою Україна в особі Міністерства культури і туризму», яким доручено Львівському ОДКБТІ та ЕО оформити свідоцтво про право власності та видати свідоцтво про право власності на будівлю (музею пам`яті жертв сталінських репресій) загальною площею 84,5 кв.м. в смт Щирець по вул. Артилерійська, 5 за державою Україна в особі Міністерства культури і туризму; БТІ провести державну реєстрацію права власності відповідно до рішення.

Щирецька селищна рада Львівського району Львівської області листом від 22.11.2022 № 1122 зверталась до Фонду державного майна України, у якому просила надати інформацію щодо обліку майна (музею пам`яті жертв сталінських репресій) в Єдиному реєстрі об`єктів державної власності.

У відповідь на вказаний лист позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях листом від 08.12.2022 № 05-13-04424 повідомило, що відомості про об`єкт нерухомого майна, а саме будівлю музею пам`яті жертв сталінських репресій загальною площею 84,5 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Артилерійська, 5, смт Щирець Львівського району Львівської області , від суб`єктів управління до Фонду державного майна України з метою внесення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності не надавалися. До вказаного листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях долучено також лист Міністерства культури та інформаційної політики України від 18.05.2022 № 9/11034, у якому зазначено, що зазначене майно за адресою: Львівська область, Львівський район, смт Щирець, вул. Артилерійська, 5, не обліковується на балансі підприємств, установ та організацій, що відносяться до сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики України.

Листом від 07.12.2022 № 1229 Щирецька селищна рада Львівського району Львівської області звернулася до Міністерства культури та інформаційної політики, у якому просила надати інформацію чи приймались Міністерством рішення щодо передачі нерухомого майна (музею пам`яті жертв сталінських репресій) загальною площею 84,5 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Артилерійська (нова назва вул. Степана Бандери), 5, смт Щирець Львівського району Львівської області , в комунальну власність Пустомитівської районної ради (Львівьскої районної ради) Львівської області, та у випадку відсутності такого рішення просила розглянути можливість передачі вказаного майна відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» в комунальну власність Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області.

Відповідач-2 листом від 23.01.2023 № 06/17/681-23 надав відповідь про те, що нерухоме майно (музей пам`яті жертв сталінських репресій) в смт Щирець не обліковується на балансі підприємств, установ та організацій, які відносяться до сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики України, рішення щодо передачі цього майна в комунальну власність не приймались.

Вважаючи, що державну реєстрацію права державної власності на нерухоме майно (музею пам`яті жертв сталінських репресій) загальною площею 84,5 кв.м., що знаходиться в смт Щирець по вул. Степана Бандери, 5 , за державою Україна в особі Міністерства культури та інформаційної політики України проведено помилково, позивач звернувся до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» із листом від 13.02.2023 № 144, у якому просив анулювати помилковий запис про реєстрацію права власності на вказане майно.

Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» листом від 20.02.2023 № 548 надало відповідь на вказаний лист позивача, у якому зазначило про відсутність у нього повноважень щодо вилучення помилкового запису з Реєстру прав власності.

Обґрунтовуючи звернення із даним позовом до суду, Щирецька селищна рада Львівського району Львівської області посилається на перевищення визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноважень виконкомом Щирецької селищної ради при прийнятті рішення від 27.03.2008 № 373, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно та проведено державну реєстрацію за державою Україна в особі Міністерства культури та інформаційної політики України права державної власності на нерухоме майно (музею пам`яті жертв сталінських репресій) загальною площею 84,5 кв.м., що знаходиться в смт Щирець по вул. Артилерійська, 5 , та порушення порядку реєстрації цього майна, визначеного Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18.02.2002 за № 157/6445. Водночас, позивач вказує про неможливість скасування ним виконаного рішення виконкому Щирецької селищної ради від 27.03.2008 № 383, вказуючи, що акти одноразового застосування вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органами місцевого самоврядування після їх виконання.

Відповідач-1 своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, викладених у позові обставин не спростував.

Водночас, відповідач-2 проти задоволення позову заперечував, вказуючи на визначення позивачем неналежного відповідача, що унеможливлює ефективний спосіб захисту прав позивача. На переконання Міністерства культури та інформаційної політики, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його прав відповідачем-2. Крім цього, відповідач-2 заявляє про пропуск строку позовної давності.

Третя особа у своїх поясненнях позовні вимоги Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області підтримала у повному обсязі та зазначила, що Львівській районній раді, як правонаступнику Пустомитівської районної ради, не було відомо про рішення виконавчого комітету Щирецької селищної ради від 27.03.2008 № 383 та про державну реєстрацію права власності держави Україна в особі Міністерства культури та туризму щодо спірного об`єкта (будівлі музею пам`яті жертв сталінських репресій).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Спір у даній справі виник у зв`язку з неможливістю позивача здійснювати своє право власності на передане йому майно, оскільки таке майно зареєстровано у Державному реєстрі прав на праві державної власності за державою Україна в особі відповідача-2.

Судом встановлено, що підставою для видачі свідоцтва про право власності на майно - будівлю Музею пам`яті жертв сталінських репресій, загальною площею 84,5 кв.м. та державної реєстрації цього майна за державою Україна в особі Міністерства культури та туризму України (наразі - Міністерство культури та інформаційної політики) стало рішення виконавчого комітету Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області від 27.03.2008 № 383. Вказаним рішенням доручено Львівському ОДКБТІ та ЕО оформити свідоцтво про право власності та видати свідоцтво про право власності на будівлю (музею пам`яті жертв сталінських репресій) загальною площею 84,5 кв.м. в смт Щирець по вул. Артилерійська, 5 (перейменовано відповідно до рішення Щирецької селищної ради від 10.03.2009 № 557 на вул. С. Бандери ) за державою Україна в особі Міністерства культури і туризму; БТІ провести державну реєстрацію права власності відповідно до рішення.

За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом статей 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» (надалі - в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного рішення від 27.03.2008 та державної реєстрації спірного майна).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади (частини 1-2 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування» з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: зокрема, прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна (п. 30), надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об`єктів державної власності (п. 51).

Статтею 29 вказаного Закону визначено повноваження виконавчих органів щодо управління комунальною власністю, якими визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до пп. 10 пункту «б» ст. Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на який міститься посилання у рішенні виконкому Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області від 27.03.2008 № 383, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження із обліку та реєстрації відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Отже, із наведених положень законодавства вбачається, що питання щодо розпорядження об`єктами комунальної власності, зокрема, передачу їх у державну власність, мали вирішуватися виключно на пленарних засіданнях селищної ради, в той час як виконавчий орган наділений лише компетенцією з управління майном комунальної власності.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази того, що селищною радою було делеговано виконавчому комітету відповідні повноваження із прийняття рішення про передачу комунального майна (будівлі Музею пам`яті жертв сталінських репресій) у державну власність, що дає підстави вважати про перевищення виконавчим комітетом Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області своїх визначених законом повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» (тут і надалі - в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного рішення від 27.03.2008 та державної реєстрації спірного майна) передача об`єктів з комунальної у державну власність здійснюється за рішенням: сільських, селищних, міських, районних у містах рад - щодо об`єктів права комунальної власності відповідних територіальних громад.

Передача об`єктів з комунальної у державну власність здійснюється за наявності згоди на передачу Кабінету Міністрів України - щодо об`єктів, визначених в абзацах другому, третьому та п`ятому частини першої статті 2 цього Закону, зокрема, щодо нерухомого майно (будівлі, споруди, у тому числі об`єкти незавершеного будівництва, приміщення) (ч. 2 ст. 5 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482 затверджено Порядок подання та розгляду пропозицій щодо передачі об`єктів з комунальної у державну власність та утворення і роботи комісії з питань передачі об`єктів у державну власність (надалі - Порядок), який визначає основні вимоги до подання та розгляду пропозицій щодо передачі об`єктів з комунальної у державну власність, а також утворення і роботи комісії з питань передачі об`єктів у державну власність відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності».

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що передача об`єктів з комунальної у державну власність здійснюється комісією з питань передачі об`єктів, до складу якої входять представники виконавчого органу відповідної ради, місцевого органу виконавчої влади та органу, уповноваженого управляти державним майном, або самоврядної організації, яким передається об`єкт, а також фінансового органу, підприємства, трудового колективу підприємства, майно якого підлягає передачі, - у разі передачі підприємств та нерухомого майна. У разі передачі орендованого майна до складу комісії з питань передачі об`єктів включаються також представники орендодавця і орендаря.

Згідно з п. 8 Порядку комісію з питань передачі об`єктів створює та призначає її голову орган, уповноважений управляти державним майном, або самоврядна організація, які приймають об`єкти.

Відповідно до п. 9 Порядку передача оформляється актом приймання-передачі за формою згідно з додатком. Акт складається у чотирьох примірниках, підписується головою та членами комісії і затверджується органом, який утворив комісію.

Право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

Пунктом 11 Порядку передбачено обов`язок органів, до сфери управління яких передано комунальне майно, у двотижневий термін з дня затвердження акта приймання-передачі повідомити про таку передачу органи державної статистики, державної податкової служби, фінансові органи, Фонд державного майна для внесення відомостей до Єдиного реєстру об`єктів державної власності.

Із викладеного вище слідує, що передача нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення по вул. Артилерійська, 5 у смт Щирець , яке перебувало у спільній власності територіальних громад Пустомитівського району Львівської області, мала відбуватись за конкретною визначеною вище зазначеними нормативно-правовими актами процедурою.

Втім, у даному випадку прийняття виконавчим комітетом Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області рішення від 27.03.2008 № 383 не відповідає вищенаведеній процедурі передачі майна у державну власність, оскільки прийнято неповноважним на те органом, адже лише на пленарних засіданнях селищної ради мало б вирішуватись таке питання; прийнято без відповідної згоди Кабінету Міністрів України та без створення комісії з питань передачі об`єктів. В матеріалах справи відсутній також акт приймання-передачі, виключно з дати підписання якого виникає право власності відповідно до положень Порядку, чинного на момент прийняття рішення виконкому Щирецької селищної ради від 27.03.2008 № 383 та на момент державної реєстрації.

Також матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем-2, як органу, до сфери управління якого передано нерухоме майно, вимог п. 11 Порядку щодо повідомлення відповідних органів про передачу майна. Це підтверджується також листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях від 08.12.2022 № 05-13-04424, у якому зазначено, що відомості про об`єкт нерухомого майна, а саме: будівлю музею пам`яті жертв сталінських репресій, загальною площею 84,5 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Артилерійська, 5, смт Щирець Львівського району Львівської області , від суб`єктів управління до Фонду державного майна України з метою внесення відомостей до Єдиного реєстру об`єктів державної власності не надавалися.

Станом на момент проведення державної реєстрації спірного нерухомого майна за державою Україна в особі відповідача-2 відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулювалися Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (надалі - в редакції, чинній станом на момент здійснення державної реєстрації), п. 1 ч. 1 ст. 2 якого визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація обмежень речових прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав на підставі, зокрема, інших актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих відповідно до закону.

У державній реєстрації права може бути відмовлено в разі, якщо, зокрема, подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Відповідно до п. 1.3. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за № 157/6445 (надалі - Тимчасове положення) (у редакції, чинній на момент державної реєстрації спірного майна) державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

За приписами п. 1.13 Тимчасового положення реєстрація прав проводиться в такому порядку: приймання й перевірка документів, поданих для реєстрації прав власності на нерухоме майно; установлення відсутності підстав для відмови в реєстрації прав; прийняття рішення про реєстрацію прав власності або про відмову в реєстрації прав; унесення записів до Реєстру прав; учинення написів на правовстановлювальних документах; видача витягів із Реєстру прав про реєстрацію прав.

Відповідно до п. 2.1. Тимчасового положення для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. Відповідальність за достовірність та повноту інформації у документах несе власник (власники) нерухомого майна.

Як вбачається із наданої відповідачем-1 на вимогу суду копії інвентаризаційної справи, для реєстрації права державної власності на будівлю музею пам`яті жертв сталінських репресій, яка знаходиться в смт Щирець по вул.Артилерійська,5 , було подано рішення виконавчого комітету Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області від 27.03.2008 № 383 «Про дозвіл на оформлення права власності на будівлю, що знаходиться в смт Щирець по вул. Артилерійська, 5 , за державою Україна в особі Міністерства культури і туризму», свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 070285 , на підставі яких 07.11.2008 зареєстровано за державою Україна в особі Міністерства культури і туризму право державної власності на будівлю (музею пам`яті жертв сталінських репресій) загальною площею 84,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт Щирець, вул. Артилерійська, 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 25332992).

При цьому, матеріали інвентаризаційної справи не містять заяви про реєстрацію права власності, а державну реєстрацію здійснено на підставі документів, які прийняті із порушенням закону та із перевищенням виконавчим комітетом Щирецької селищної ради своїх повноважень.

Суд також враховує наявні в матеріалах справи докази (листи відповідача-2), у яких зазначається, що нерухоме майно за адресою: Львівська область, Львівський район, смт Щирець, вул. Артилерійська, 5 , не обліковується на балансі підприємств, установ та організацій, які відносяться до сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики України.

Отже, аналізуючи викладене вище, суд доходить висновку про незаконність прийнятого виконавчим комітетом Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області рішення від 27.03.2008 № 383, видачі на підставі цього рішення свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС № 070285 від 07.11.2008 та державної реєстрації за державою Україна в особі Міністерства культури і туризму права державної власності на будівлю музею пам`яті жертв сталінських репресій загальною площею 84,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: Львівська область, Львівський район, смт Щирець, вул. Артилерійська, 5 .

Водночас, позивачем за даним позовом відповідачами визначено Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та Міністерство культури та інформаційної політики України, в той час як саме виконавчим комітетом Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області було перевищено свої повноваження при прийнятті оспорюваного рішення від 27.03.2008 № 383.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Отже, позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17).

Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Звідси належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, які дійсно є суб`єктами порушеного, оспорюваного чи не визнаного матеріального правовідношення (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 14/325«б»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Згідно із частинами 1- 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Отже, за змістом норм господарського процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності господарського судочинства та принципу змагальності сторін на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Суд зазначає, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Щирецької селищної ради від 27.03.2008 № 383 «Про дозвіл на оформлення права власності на будівлю, що знаходиться в смт Щирець по вул. Артилерійська, 5 , за державою Україна в особі Міністерства культури і туризму» спрямована до вказаного виконавчого комітету та не стосується визначених за даним позовом відповідачів, у зв`язку з чим у задоволенні вказаної вимоги суд відмовляє.

Разом із тим, щодо визначення одним із відповідачів Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», суд зазначає таке.

Як вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20843695 від 07.11.2008, реєстрацію права державної власності на спірне майно за державою Україна в особі Міністерства культури та туризму було здійснено Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 903/833/17 сформульовано висновок, зокрема про те, що належним відповідачем у спорі про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Крім того, суд також враховує висновки Верховного Суду (постанови Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 461/8641/19, від 09.08.2022 у справі № 266/2666/19, від 10.08.2022 у справі № 565/315/21, від 10.08.2022 у справі № 725/873/20) про те, що спір у справі в частині пред`явлених позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора виникає між позивачем і особою, за якою було зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно. Таким чином, державний реєстратор є неналежним відповідачем у справі, а тому в задоволенні позовних вимоги до вказаного відповідача слід відмовити з цієї підстави.

Спір у даній справі спрямований на захист прав позивача на нерухоме майно - будівлю музею пам`яті жертв сталінських репресій загальною площею 84,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: Львівська область, Львівський район, смт Щирець, вул. Артилерійська, 5 , від їх порушення з боку Міністерства культури та інформаційної політики України, за яким у 2008 році було зареєстровано право власності щодо цього майна, отже, належним відповідачем за вимогою про скасування державної реєстрації права власності держави Україна в особі Міністерства культури та туризму на будівлю (Музею пам`яті жертв сталінських репресій) загальною площею 84,5 кв.м. за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт Щирець, вул. Артилерійська, 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25332992), є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме відповідач-2.

Таким чином, відповідач-1 не є належним відповідачем у даній справі, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» слід відмовити.

Також позивачем із урахуванням заяви про зміну предмета позову заявлено вимогу про визнання за Щирецькою селищною радою Львівського району Львівської області право власності на будівлю музею Пам`яті жертв сталінських репресій, загальною площею 84,5 кв.м. за адресою: Львівська область, Львівський район, смт Щирець, вулиця Степана Бандери буд. 5 .

Захист права власності врегульований главою 29 Цивільного кодексу України, яка передбачає наступні способи захисту: право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387), на витребування майна від добросовісного набувача (ст. 388), захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння (ст. 391), визнання права власності (ст. 392) тощо.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вимога про визнання права власності є позадоговірною вимогою власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з`єднана конкретними вимогами про повернення майна чи усунення інших перешкод, не пов`язаних із позбавленням володіння. Метою такої вимоги є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст. 392 Цивільного кодексу України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 914/904/17 та в пункті 14 постанови Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 923/1283/16.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Відповідні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 910/1016/17, від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17.

Суд встановив, що у даному випадку позивач не може повноцінно здійснювати своє право власності на спірне нерухоме майно, оскільки право власності на нього зареєстровано в Державному реєстрі прав за відповідачем-2.

При цьому, як зазначає позивач та не заперечується іншими учасниками справи, ним з 2007 року здійснювалось фінансування на утримання Музею пам`яті жертв сталінських репресій, а також Пустомитівською районною радою Львівської області приймались рішення щодо кадрового забезпечення вказаного музею, на підтвердження чого позивачем в матеріали справи надано лист Львівської районної ради Львівської області від 11.01.2024 № 01-вих-05, до якого долучено рішення Пустомитівської районної ради Львівської області, які мали відношення до фінансування Музею пам`яті жертв сталінських репресій в смт Щирець з районного бюджету Пустомитівського району Львівської області.

Факт належності спірного майна на праві комунальної власності позивачу до 2008 року відповідачем-2 не заперечується, як і не заперечується факт фактичного володіння ним цим майном і по теперішній час. Як зазначав представник відповідача-2 у судових засіданнях, фактичним володільцем спірного об`єкта нерухомого майна є саме позивач, в той час як Міністерством культури та інформаційної політики України не здійснювалось жодних дій щодо набуття цього майна у власність.

Отже, з наведеного вище можна дійти висновку, що позивач, будучи законним володільцем спірного майна та здійснюючи усі необхідні повноваження щодо утримання та функціонування Музею пам`яті жертв сталінських репресій у смт Щирець Львівського району Львівської області, фактично не є власником цього майна, оскільки відповідне право власності зареєстровано за відповідачем-2 без належних та законних на те підстав.

Відтак, суд доходить висновку, що позивачем обрано належний спосіб захисту, який прямо передбачений законом і може ефективно відновити його права.

За таких обставин, суд вважає вимогу про визнання права власності на будівлю музею Пам`яті жертв сталінських репресій, загальною площею 84,5 кв.м. за адресою: Львівська область, Львівський район, смт Щирець, вулиця Степана Бандери буд. 5 за позивачем обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно заяви відповідача-2 про застосування позовної давності до даного позову, суд зазначає таке.

Так, відповідач-2 вважає, що позивачем пропущено строк на звернення за захистом свого порушеного права, оскільки про вибуття майна зі своєї власності останній був обізнаний з моменту прийняття виконавчим комітетом оскаржуваного рішення від 27.03.2008 № 383.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. За змістом норми ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14).

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі № 6-75цс15, формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не лише з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Разом з тим, за змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013).

Оскільки судом визнано необґрунтованою заявлену позивачем вимогу про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Щирецької селищної ради від 27.03.2008 № 383 «Про дозвіл на оформлення права власності на будівлю, що знаходиться в смт Щирець по вул. Артилерійська, 5 , за державою Україна в особі Міністерства культури і туризму» у зв`язку з її пред`явленням до неналежних відповідачів, позовна давність до цієї вимоги не підлягає застосуванню.

Водночас, суд визнає обґрунтованими доводи відповідача-2 щодо пропуску позивачем позовної давності до вимог про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.11.2008 серія САС № 070285 , виданого Щирецькою селищною радою Пустомитівського району Львівської області на будівлю за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт Щирець, вул. Артилерійська, 5 та про скасування державної реєстрації права власності держави Україна в особі Міністерства культури та туризму на будівлю (Музею пам`яті жертв сталінських репресій) загальною площею 84,5 кв.м. за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт Щирець, вул. Артилерійська, 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25332992), оскільки вказане свідоцтво про право власності видане 07.11.2008 самим позивачем. Крім того, судом також враховано, що представник позивача у судовому засіданні зазначив про наявність у позивача оригіналу свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.11.2008 серія САС № 070285 . Зазначені обставини ставлять під сумнів доводи позивача про те, що йому про обставини реєстрації за державою Україна в особі Міністерства культури та туризму права державної власності на спірне майно стало відомо лише у 2021 році, а саме: після прийняття Щирецькою селищною радою рішення від 04.02.2021 № 135 «Про прийняття майна на баланс Щирецької селищної ради».

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав. Таким чином, доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо, оскільки позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 74 Господарського процесуального кодексу України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся із вказаними вище вимогами до суду у серпні 2023 року.

За наведених обставин та враховуючи, що вимоги про вимог про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.11.2008 серія САС № 070285 , виданого Щирецькою селищною радою Пустомитівського району Львівської області на будівлю за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт Щирець, вул. Артилерійська, 5 та про скасування державної реєстрації права власності держави Україна в особі Міністерства культури та туризму на будівлю (Музею пам`яті жертв сталінських репресій) загальною площею 84,5 кв.м. за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт Щирець, вул. Артилерійська, 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25332992) заявлені із пропуском позовної давності, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Щодо застосування позовної давності до вимоги про визнання права власності на спірний об`єкт нерухомого майна суд зазначає таке.

Матеріали, долучені до справи свідчать, що спірне нежитлове приміщення належить Щирецькій селищній раді на праві комунальної власності, зазначене право ніким (в тому числі відповідачем-2) не оспорювалося в судовому порядку, однак, відповідач-2 продовжує залишатися власником цього майна у зв`язку із здійсненням у 2008 році державної реєстрації на підставі, зокрема, рішення виконавчого комітету Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області від 27.03.2008 № 383, яке прийнято із порушенням норм законодавства та перевищенням виконавчим комітетом своїх повноважень.

В той же час, суд бере до уваги, що відповідач-2 при розгляді даної справи не заперечував та жодним чином не спростовував доводи позивача щодо порушення законодавчо встановленої процедури при здійсненні державної реєстрації права державної власності на спірне майно, жодних доказів на підтвердження законності такої реєстрації суду не надав.

Отже, у даному випадку порушення права власності позивача полягає в тому, що відповідач-2, визнаючи, що законним володільцем спірного майна (Музею пам`яті жертв сталінських репресій у смт Щирець Львівського району Львівської області) є позивач, створює законному власникові певні перешкоди у користуванні спірним майном, оскільки у зв`язку із незаконною реєстрацією права державної власності на майно за відповідачем-2 позивач позбавлений права фактично розпоряджатися цим майном, маючи його у своєму володінні.

Отже, з урахуванням обставин даного спору, суд дійшов висновку, що у даному випадку порушення прав позивача є триваючим, а відтак, позивач має право на пред`явлення позову у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Відповідний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18).

З урахуванням викладеного, позовна давність до вимоги про визнання права власності за позивачем на спірне нерухоме майно - будівлю (Музею пам`яті жертв сталінських репресій) загальною площею 84,5 кв.м. за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт Щирець, вул. Артилерійська, 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25332992) не застосовується, а дана вимога є такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Суд звертається до правової позиції, наведеної у постановах Верховного суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Отже, враховуючи приписи ч. 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, а саме, те що суд повинен надати оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у матеріалах справи, а також принцип змагальності сторін, суд вважає, що позивач довів перед судом сукупність умов, наявність яких передбачає задоволення позовної вимоги про визнання за останнім права власності на спірне нерухоме майно, яке з незаконних підстав було набуто у державну власність відповідачем-2.

Відповідач-2 в свою чергу зазначених обставин не спростував та не заперечив.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються пропорційно задоволеним позовним вимогам. Оскільки законне право володіння позивачем на спірне майно порушене незаконною реєстрацією права власності на це майно за державою Україна в особі відповідача-2, судовий збір за задоволеною вимогою належить стягнути на користь позивача саме з Міністерства культури та інформаційної політики України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати за Щирецькою селищною радою Львівського району Львівської області право комунальної власності на будівлю Музею пам`яті жертв сталінських репресій загальною площею 84,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 25332992), яке знаходиться за адресою: Львівська область, Львівський район, смт Щирець, вул. Артилерійська (С. Бандери), 5 .

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Міністерства культури та інформаційної політики України (вул. Івана Франка, 19, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код 43220275) на користь Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області (пл. Ринок, 8, смт Щирець, Львівського району Львівської області, 81160; ідентифікаційний код 04372193) судовий збір у розмірі 11 262,00 грн.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 18.03.2024.

Суддя Т. Ю. Трофименко