ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2024м. ДніпроСправа № 904/6729/20 (904/6379/23)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., за участю секретаря судового засідання Сулими Д.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", м. Київ

до відповідача-1 Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Імені Мічуріна", м.Дніпро

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський елеватор", м. Дніпро

про визнання недійсним пункту Договору доручення

Представники:

від позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк": Шевченко Л.П., довіреність № 371-К-Н-О від 09.03.

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський елеватор": Волова О.В., ордер б/н від 20.10.2021

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до господарського суду з позовом до відповідача-1 Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Імені Мічуріна", відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський елеватор" про визнання недійсним Договору про визнання недійсним пункту Договору доручення, в якому позивач просить суд:

1. Відкрити провадження та здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

2. Визнати недійсним пункт 3.3. Договору доручення № 13/3-18-2МКА від 05.03.2018, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро" (місцезнаходження: 49040, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, просп. Праці, буд. 27Т, кім. 10, ) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Імені Мічуріна" (місцезнаходження: 49040, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, просп. Праці, буд. 27Т, оф. 15, ), в частині посилання в ньому на розмір процентів річних, тобто визнати недійсним частину наступного тексту: "У разі прострочки Довірителем виконання грошового зобов`язання, на вимогу Повіреного, він зобов`язаний сплатити 360 (триста шістдесят) річних від простроченої суми, за весь період прострочки (на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України)".

3. Судові витрати за результатом розгляду справи покласти на Відповідача.

Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 26.01.2021 Господарським судом Дніпропетровської області відносно відповідача-1 -Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА" (49040, м. Дніпро, пр. Праці, будинок 2Т, кімната 15, ) відкрито провадження у справі про банкрутство №904/6729/20, що перебуває на розгляді судді Господарського суду Дніпропетровської області Соловйової А. Є.

21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до положень частини 1, 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/6729/20(904/6379/23) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.

Ухвалою суду від 12.12.2023 прийнято матеріали справи №904/6729/20(904/6379/23) за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до відповідача-1 Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Імені Мічуріна", відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський елеватор" про визнання недійсним пункту Договору доручення. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 11.01.2024 о 11:30 год.

10.01.2024 відповідачем-2 подано заяву б/н від 10.01.2024 про продовження строку подання відзиву на позовну заяву.

11.01.2024 від відповідача-1 електронною поштою надійшло клопотання вих.№02-26/122 від 10.01.2023 про відкладення судового засідання.

11.01.2024 від відповідача-1 електронною поштою надійшов відзив вих.№02-26/121 від 10.01.2024 на позовну заяву, в якому відповідач-1 заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Суд долучив подані документи до матеріалів справи.

У підготовче засідання, призначене на 11.01.2024, представники відповідачів-1,2 не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином.

У підготовче засідання, призначене на 11.01.2024, з`явився представник позивача, який заперечив проти задоволення заяви відповідача-2 про продовження строку подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 11.01.2024 відкладено підготовче засідання на 25.01.2024 о 14:25 год. Продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпровський елеватор» строк на подання відзиву на позовну заяву до 20.01.2024.

19.01.2024 від позивача надійшла відповідь б/н від 18.01.2024 на відзив відповідача.

22.01.2024 третьою особою подано відзив б/н б/д щодо підстав відмови у задоволені позову АТ КБ "ПриватБанк" про визнання недійсним пункту 3.3. Договору доручення №13/3-18-2МКА від 05.03.2018 у зв`язку з відсутністю у позивача права (законного інтересу) на подання позову.

25.01.2024 від відповідача електронною поштою надійшло клопотання вих.№02-29/137 від 24.01.2024 про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прийняти участь у підготовчому засіданні.

25.01.2024 від відповідача електронною поштою надійшли додаткові пояснення вих.№02-26/126 від 24.01.2024 у справі, в яких ліквідатор зазначив про часткове виключення грошових вимог ТОВ "Дніпровський елеватор" визнаних ухвалою суду від 16.03.2021 у справі №904/6729/20 в розмірі 8 854 065,59 грн.

25.01.2024 відповідачем подано додаткові пояснення вих.№02-26/130 від 24.01.2024 по справі, в якому відповідач, зокрема, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд долучив подані документи до матеріалів справи.

У підготовче засідання, призначене на 25.01.2024, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлений належним чином.

У підготовче засідання, призначене на 25.01.2024, з`явився представник позивача та представник третьої особи.

Представник позивача підтримав подану відповідь на відзив відповідача.

Представник третьої особи підтримав поданий відзив на позовну заяву.

Суд оголосив зміст, поданих відповідачем, додаткових пояснень.

Присутні у підготовчому засіданні, розгляд клопотання відповідача про відкладення розгляду справи залишили на розсуд суду.

Ухвалою суду від 25.01.2024 відкладено підготовче засідання на 06.02.2024 о 12:00 год.

05.02.2024 від позивача надійшли додаткові пояснення б/н від 05.02.2024 щодо підстав позову.

Суд долучив поданий документ до матеріалів справи.

У підготовче засідання, призначене на 06.02.2024, представник відповідача-1 не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлений належним чином.

У підготовче засідання, призначене на 06.02.2024, з`явився представник позивача та представник відповідача-2.

Представник позивача оголосив зміст поданих додаткових пояснень щодо підстав позову.

Представники позивача та відповідача-2 зазначили про відсутність заяв, клопотань, пояснень, які мають бути розглянуті в порядку підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 06.02.2024 закрито підготовче провадження. Справу призначено до розгляду по суті в засіданні на 22.02.2024 об 11:30 год.

13.02.2024 відповідачем-2 подано пояснення б/н від 12.02.2024 щодо підстав відмови у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю у позивача права (законного інтересу) на подання позову.

22.02.2024 відповідачем-1 подано клопотання вих.№02-26/140 від 21.02.2024 в якому ліквідатор просить суд прийняти додаткові пояснення та відмовити у задоволенні позовних вимог, провести судове засідання без участі ліквідатора СТОВ "ІМЕНІ МІЧУРІНА".

Суд долучив подані документи до матеріалів справи.

Перед початком проведення судового засідання 20.02.2024, на території Дніпропетровської області о 10:57 год. була оголошена повітряна тривога, що підтверджується інформацією з офіційного сайту "Мапа повітряних тривог" - map.ukrainealarm.com.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Відповідно до частини 1 статті 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.

Ухвалою суду від 22.02.2024 відкладено судове засідання на 06.03.2024 о 10:30 год.

06.03.2024 відповідачем-1 подано клопотання вих.№02-26/143 від 05.03.2024 про проведення судового засідання, призначеного на 06.03.2024 без участі ліквідатора.

Суд долучив подане клопотання до матеріалів справи.

У судове засідання, призначене на 06.03.2024 представник відповідача-1 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

У судове засідання, призначене на 06.03.2024, з`явився представник позивача та представник відповідача-2.

В судовому засіданні 06.03.2024 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2021 відкрито провадження у справі №904/6729/20 про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА".

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2021 визнано грошові вимоги ТОВ "Комінтерн-Агро" до СТОВ "Імені Мічуріна" у сумі 10 026 283,06 грн, вказані грошові вимоги ґрунтуються на неналежному виконанні зобов`язань СТОВ "Імені Мічуріна" за Договором доручення №13/3-18-2МКА від 05.03.2018 (оскаржуваний правочин) зі сплати грошових коштів (компенсації) у сумі 1 172 217,47 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2021 визнано грошові вимоги АТ КБ "Приватбанк" до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА" (49040, м. Дніпро, пр. Праці, будинок 2Т, кімната 15, ) на суму 4 540,00 грн (судовий збір) - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 255 120 633,47 грн - 4 черга задоволення вимог кредиторів.

Отже, Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" є кредитором у справі №904/6729/20 про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА" (49040, м. Дніпро, пр. Праці, будинок 2Т, кімната 15, ).

Позивач у позовній заяві зазначив, що як вбачається з заяви з кредиторськими вимогами ТОВ "Комінтерн-Агро" до СТОВ "Імені Мічуріна", між СТОВ "Імені Мічуріна" (Довіритель) та ТОВ "Комінтерн-Агро" (Повірений) було укладено Договір доручення №13/3-18-2МКА від 05.03.2018 (Договір), відповідно до умов якого Повірений за даним Договором зобов`язаний здійснити оплату послуг на загальну суму 1 172 217,47 грн, яка складається з суми оплати по договору про надання послуг № 17/7 від 01.01.2017 (ІКП) в розмірі 1 172 217,47 грн який укладений між ТОВ "КК "Агроцентр-Україна" та Довірителем. За даним Договором Довіритель зобов`язаний відшкодувати Повіреному витрати 1 172 217,47 грн що виникли у останнього у зв`язку із виконанням доручення, перерахувавши ці грошові кошти на поточний рахунок Повіреного протягом 3 робочих днів з дати виставлення Повіреним відповідного рахунку на оплату, але не пізніше 31.12.2018. Договором закріплено, що у разі прострочки Довірителем виконання грошового зобов`язання, на вимогу Повіреного, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 360 відсотків річних від простроченої суми, за весь час прострочки. Умовами Договору встановлено строк позовної давності за Договором, який становить 15 років.

На виконання Договору ТОВ "Комінтерн-Агро" здійснив платіж (Платіжне доручення N від 13.03.2018) за реквізитами вказаними у Договорі на поточний рахунок ТОВ "КК "Агроцентр-Україна" в розмірі 1 172 217,47 грн.

СТОВ "Імені Мічуріна" свої зобов`язання перед ТОВ "Комінтерн-Агро" з Договором доручення № 13/3-І 8-2МКА від 05.03.2018 у встановлені строки не виконало.

З огляду на викладене ТОВ "Комінтерн-Агро" заявило до СТОВ "Імені Мічуріна" в рамках справи про банкрутство кредиторські вимоги на загальну суму 10 026 283,06 грн, з яких:

- 1 172 217,47 грн (основний борг);

- 125 059,88 грн (інфляційне збільшення);

- 8 729 005,71 грн (проценти в рамках ч. 2, ст. 625 Цивільного кодексу України).

Ухвалою суду від 01.06.2022 заяву б/н б/д Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський елеватор" про заміну кредитора задоволено. Здійснено заміну кредитора - Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМІНТЕРН - АГРО" (49041, м. Дніпро, пр. Праці, 2Т, кім. 15, ) з грошовими вимогами до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА" (49040, м. Дніпро, пр. Праці, будинок 2Т, кімната 15, ) в сумі 4 540,00 грн (судовий збір) - 1 черга задоволення вимог кредиторів, 10 026 283,06 грн (основний борг, інфляційне збільшення, відсотки річних) - 4 черга задоволення вимог кредиторів, на нового кредитора - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровський елеватор" (, 51909, м. Кам`янське, Дніпропетровська обл., проспект Конституції, буд. 30) по справі №904/6729/20 про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА" ().

Позивач зазначив, що станом на момент укладання Договору доручення №13/3-18-2МКА від 05.03.2018 (зокрема погодження сторонами п. 3.3. Договором доручення в частині нарахування 360 процентів річних на суму заборгованості) у СТОВ "Імені Мічуріна" була наявна прострочена заборгованість.

- перед АТ КБ "ПриватБанк" у розмірі 235 781 378,40 грн;

- перед ТОВ "Дніпровський елеватор" у розмірі 53 946 672,77 грн;

- перед ТОВ "Агроцентр-Плюс" у розмірі 258 485,61 грн;

- перед ТОВ "Племінний завод імені Посмітного" у розмірі 2 303 767,04 грн;

- перед ПрАТ "СК "Інгосстрах" у розмірі 51 193 363,79 грн;

- перед ТОВ "Монтана-Естейт" у розмірі 54 113 197,52 грн.

Таким чином, на початок 2018 року сума зобов`язань у СТОВ "Імені Мічуріна" за невиконаними зобов`язаннями складала - 397 596 864,61 грн.

Обставини виникнення заборгованості Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА" перед вищевказаними юридичними особами, були дослідженні та встановлені судом в рамках розгляду грошових вимог у справі про банкрутство 904/6729/20.

Крім того, позивач звернув увагу, що з аналізу фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва (СТОВ "Імені Мічуріна") за 2018 рік вбачається наступне:

- нерозподілений прибуток (непокритий збиток) підприємства боржника становить - 170 000...- 160 000 тис. грн на початок року та - 450 000...- 440 000 на кінець року (код рядка 1420), всього за розділом "Власний капітал" - 160 000...- 150 000 на початок року та - 440 000...- 430 000 на кінець року (код рядка 1495);

- доходи майбутніх періодів 0 (код рядка 1665);

- прибуток - 0 (код рядка 2350);

- збиток - 270 000 - 280 000 (на початок року) та 46 000 - 47 000 (на кінець року).

Тобто, господарська діяльність товариства була збитковою.

Загалом, в межах справи №904/6729/20 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА", як боржника пред`явлено кредиторські вимоги на загальну суму більше ніж 1 500 000 00,00 грн. Розмір кредиторських вимог до СТОВ "Імені Мічуріна" свідчить про накопичення боржником фінансових зобов`язань без наміру їх погашення, формування протягом тривалого часу стійкої фінансової неплатоспроможності та штучного збільшення зобов`язань, зокрема перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро".

Серед інших кредиторських вимог, ТОВ "Комінтерн-Агро" звернулось до суду із заявою з конкурсними вимогами до СТОВ "Імені Мічуріна" у розмірі 10 026 283,06 грн, з яких: 8 729 005,71 грн - 360 % річних, 125 059,88 грн - інфляційні втрати.

На думку Позивача заявлені грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро" в частині стягнення 360 % річних на підставі пункту 3.3. Договору доручення, у розмірі 8 729 005,71 грн є такими, що:

- очевидно не співмірні із сумою, яку Повірений зобов`язується сплатити за Договором доручення та майже, ніж в десять разів її перевищують;

- не виконують компенсаторну функцію, яка передбачена ст. 625 ЦК України, натомість

мають явно каральний характер та за своєю суттю є фінансовою санкцією. Розмір процентів, який дорівнює 360% річних, в 200 разів перевищує розмір процентів, який передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України;

- ціллю нарахування ТОВ "Комінтерн-Агро" процентів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у збільшеному розмірі та їх включення до складу кредиторських вимог є недобросовісна спроба обійти законодавчі обмеження ст. 1 Кодексу України з процедур

банкрутства, встановлені до визначення "грошового зобов`язання", які не передбачають

включення до складу грошового зобов`язання неустойки чи інших фінансових санкцій;

- нараховані проценти на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України є несправедливими щодо інших кредиторів у справі про банкрутство, оскільки їх визнання та задоволення унеможливлює виконання боржником зобов`язань перед іншими кредиторами, має на меті порушення балансу інтересів кредиторів, внаслідок штучного збільшення розміру конкурсних кредиторських вимог ТОВ "Комінтерн-Агро".

Як вже зазначалось вище, умовами Договору доручення передбачено, що боржник зобов`язується перерахувати грошові кошти протягом 3 робочих днів з моменту виставлення Повіреним відповідного рахунку, проте не пізніше 31.12.2018, у випадку порушення вказаного зобов`язання, боржник сплачує кредитору 360 процентів річних нарахованих на суму заборгованості.

Так, в матеріалах справи №904/6729/20 міститься Звіт за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності СТОВ "Імені Мічуріна" від 25.11.2022, виконаний ТОВ "Центр відновлення платоспроможності" на замовлення ліквідатора СТОВ "Імені Мічуріна" арбітражного керуючого Чичви О.С.

Відповідно до вказаного звіту на протязі трьох років, що передувало відкриттю провадження у справі про банкрутство СТОВ "Імені Мічуріна", поточна платоспроможність підприємства (різниця між фінансовими інвестиціями та грошовими коштами підприємства та його зобов`язаннями) має від`ємне значення, що свідчить, що підприємство втратило свою платоспроможність та було не в змозі забезпечити свої зобов`язання грошовими та прирівняними до них коштами.

На протязі трьох років, що передували відкриттю провадженню у справі про банкрутство СТОВ "Імені Мічуріна" коефіцієнт покриття становив на кінець: 2018 -0,24; 2019-0,23; 2020-0,22.

За підсумками 2018-2020 років СТОВ "Імені Мічуріна" не отримувало прибуток, коефіцієнт покриття, як це було вказано вище був менший за 1,0 і такий фінансовий стан підприємства характеризується ознаками надкритичної неспроможності за вказані роки.

Протягом 2018-2020 років господарська діяльність СТОВ "Імені Мічуріна" скорочувалась, виручка від реалізації продукції (робіт, товарі, послуг) за 2020 зменшилась порівняно з початком аналізуємого періоду. Власний капітал також відсутній та його від`ємне значення свідчить про втрату платоспроможності підприємства на протязі аналізуємого періоду.

Відповідно до даних балансу (звіту про фінансовий стан) підприємства на початок 2018 року активи СТОВ "Імені Мічуріна" рядок 1300 мають показник - 340 000, на кінець 2018 року - 69 000, станом на 30.09.2020 - 60 275, Вказане свідчить про стрімке зниження активів боржника за цей період.

Викладене на думку Позивача підтверджує, що боржник свідомо взяв на себе зобов`язання сплатити ТОВ "Комінтерн-Агро" 360 процентів річних нарахованих на суму заборгованості, заздалегідь розуміючи, що виконані вони не будуть, ані в частині повернення суми грошових коштів ані в частині сплати нарахованих 360 процентів річних.

На думку Позивача, метою укладання між боржником СТОВ "Імені Мічуріна" та ТОВ "Комінтерн-Агро" оскаржуваної Договору доручення (в частині), було формування штучної кредиторської заборгованості "про людське око" (для створення юридичних підстав, видимості).

Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати недійсним пункт 3.3. Договору доручення №13/3-18-2МКА від 05.03.2018, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Імені Мічуріна" в частині посилання в ньому на розмір процентів річних недійсним.

В матеріалах справи містяться відзиви відповідачів-1,2, в яких товариства заперечують проти задоволення позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк", вважають їх недоведеними та необґрунтованими.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, господарський суд прийшов до наступних висновків.

Пунктом 8 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно яких відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Згідно з частиною першою статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України (далі ГПК України), з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Статтею 1 КУзПБ визначено матеріально-правовий статус кредитора у справі про банкрутство, який є і учасником, і стороною у справі про банкрутство, що обумовлений та визначається наявністю вимог щодо грошових зобов`язань до боржника. Кредитор у зв`язку з наявністю цих вимог є заінтересованою особою стосовно боржника у розумінні положень статей 3,13,15,16, 202, 203,215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) з правом на судовий захист шляхом звернення до суду з позовом про визнання недійсним правочину, вчиненого боржником, хоча кредитор і не є стороною цього правочину.

Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності якомога справедливе задоволення вимог кредиторів.

Кредитор (кредитори) та арбітражний керуючий є тими зацікавленими особами у справі про банкрутство, які мають право звертатися з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених ЦК України, КУзПБ та інших законів у межах справи про банкрутство, і таке звернення є належним способом захисту, що гарантує можливість відновлення порушених прав кредиторів та боржника. Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок чого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитись під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудатороного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам. Фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам. Такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство.

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (позивач) не є стороною Договору доручення №13/3-18-МКА від 05.03.2018 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Імені Мічуріна".

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі №6-78цс13, від 11.05.2016 у справі №6-806цс 16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 17.06.2020 у справі №910/12712/19, від 20.01.2021 у справі №910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі №910/3356/20, від 18.03.2021 у справі №916/325/20, від 19.02.2021 у справі №904/2979/20 тощо.

Отже правом оспорювати правочин ГПК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи».

Тобто стороння особа, якщо вона має заінтересованість та доведе це, управі пред`являти позов про визнання недійсним правочину, укладеного іншими сторонами.

Для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення мас встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду з і клоном про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних з вчиненням такого правочину (див. висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, постанові Великої палати Верховного Сулу від 29.06.2021 у справі №910/23097/17).

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу, то закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлене порушене право, (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №640/7310/19, від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/337/21).

У справі, що розглядається з вимогою про визнання недійсним пункту 3.3 Договору доручення №13/3-18-МКА від 05.03.2018 звернулося АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як кредитор у справі про банкрутство, який не є стороною цього правочину.

Обґрунтовуючи свою заінтересованість АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що пункт 3.3 Договору доручення №13/3-18-МКА від 05.03.2018 укладений в результаті недобросовісних дій боржника СТОВ "ІМЕНІ МІЧУРІНА" на шкоду кредиторам задля нарощування штучної заборгованості кредитора ТОВ "Комінтерн-Агро" з метою отримання права вирішального голосу у зборах (комітеті) кредиторів та використання вирішального права голосу з метою завдати шкоди цивільним правам кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Судом встановлено, що під час розгляду справи №904/6729/20(904/6379/23) ТОВ «Дніпровський елеватор» ухвалено рішення про часткове прощення боргу СТОВ ІМЕНІ МІЧУРІНА» зі сплати інфляційних втрат у розмірі 8 854 065,59 грн (інфляційні витрати та річні), які виникли на підставі пункту 3.3 Договору доручення № 13/3-18-2МКА від 05.03.2018 та визнано ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2021 по справі №904/6729/20, про що було повідомлено боржника СТОВ "ІМЕНІ МІЧУРІНА" відповідним листом від 10 січня 2024 року.

Листом від 10.01.2024 ТОВ «Дніпровський елеватор» повідомило, що зобов`язання СТОВ «ІМЕНІ МІЧУРІНА» перед ТОВ «Дніпровський елеватор» зі сплати інфляційних витрат та річних відповідно до пункту 3.3 Договором доручення № 13/3-18-2МКА від 05.03.2018 у розмірі 8 854 065,59 грн (інфляційні витрати 125 059,88 грн + річні 8 729 005,71 грн), вважаються прощеними з моменту отримання цього листа, а розмір залишку заборгованості який визначений у пункті 1.3 Договору доручення №13/3-18-2МКА від 05.03.2018 складає 1 172 217.47 грн.

Також, з моменту отримання СТОВ «ІМЕНІ МІЧУРІНА» цього листа ТОВ «Дніпровський елеватор» зазначив, що не має та не матиме надалі жодних матеріальних претензій до СТОВ «ІМЕНІ МІЧУРІНА» пов`язаних з виконанням чи припиненням зобов`язань за пунктом 3.3 Договору доручення №13/3-18-2МКА від 05.03.2018 в частині сплати інфляційних втрат та річних у розмірі 8 854 065,59 грн.

Лист ТОВ «Дніпровський елеватор» від 10.01.2024 про часткове прощення боргу у розмірі 8 854 065,59 грн, який виник на підставі пункту 3.3. Договором доручення № 13/3-18-2МКА від 05.03.2018 отримано ліквідатором СТОВ «ІМЕНІ МІЧУРІНА» арбітражним керуючим Чичвою О.С. 11 січня 2024 року.

Таким чином, борг СТОВ «ІМЕНІ МІЧУРІНА» за Договором доручення № 13/3-18-2МКА від 05.03.2018 в частині інфляційних витрат та річних (п. 3.3 Договору) у розмірі 8 854 065,59 грн, який визнаний ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2021 по справі №904/6729/20, є прощеним ТОВ «Дніпровський елеватор» з 11 січня 2024 року.

Крім того, суд звертає увагу позивача на наступне.

Під час розгляду заяви представник АТ КБ " ПриватБанк" заперечував проти визнання грошових вимог в сумі 8 729 005,71 грн - 360 % річних, просив суд застосувати висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Суд критично оцінив заперечення представника АТ КБ ПриватБанк щодо визнання грошових вимог в частині нарахованих відсотків в річних в іншому розмірі, ніж встановлено ст.625 Цивільного кодексу України та необхідністю застосування висновків, викладентх у постанові Великої Палати Верховного суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, виходячи з того, що представником Банку не обґрунтовано підстави для зменшення відсотків, не проаналізовано ступінь виконання боржником основного зобов`язання, не досліджено майновий стан сторін зобов`язання , в також враховуючи такі підстави.

По-перше, частиною першою статті 45 КУзПБ передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. Запроваджений законодавцем підвищений стандарт доказування у справах про банкрутство для кредиторів приводить у випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог до прийняття рішення судом про відмову у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).

Таким чином, за своєю правовою природою такий предмет спору щодо розміру грошових вимог до боржника не є тотожним спору про право, який розглядається у позовному провадженні.

Особливістю провадження у справах про банкрутство є те, що в межах цього провадження суди розглядають багато різних спорів, щодо яких законодавцем визначено окремі процедури та особливості їх розгляду в межах єдиної процедури банкрутства. Одним з різновидів таких спорів є розгляд спірних вимог конкурсного кредитора, який оспорюється боржником або іншим кредитором боржника. Відтак, при розгляді спірних вимог кредиторів суди повинні керуватися спеціальними нормами законодавства про банкрутство, які визначають обов`язки конкретного кредитора щодо доказування розміру кредиторських вимог, визначають обсяг доказування, предмет доказування спірних кредиторських вимог, право суду відмовити у визнанні спірних вимог внаслідок неподання заявником документів, що їх підтверджують.

До того ж, як неодноразово вказував Верховний Суд, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює правосуддя у справах про банкрутство (висновок про застосування норм права, котрий викладений у постанові Верховного Суду від 07.06.2018 у справі № 904/4592/15, від 21.05.2018 у справі № 904/10198/15 ).

До того ж, слід звернути увагу, що в справі №902/417/18, що перебувала на розгляді Великої Палати Верховного суду, мали місце інші обставини, ніж в заявлених грошових вимогах, а саме: встановлені обставини щодо сплати відповідачем в повному обсязі суми основної заборгованості (частково до, частково після відкриття провадження у справи), тобто врахований передбачений ст. 233 Господарського кодексу України ступінь виконання зобов`язання боржником.

По-друге, має місце непослідовна позиція представника АТ КБ ПриватБанк в запереченнях щодо визнання грошових вимог в частині нарахованих відсотків в річних в підвищенному розмірі інших кредиторів.

Заперечення представника АТ КБ ПриватБанк були висловлені щодо не всіх вимог кредиторів, які містять нарахування відсотків річних в іншому розмірі, ніж встановлено ст. 625 Цивільного кодексу України.

По-третє, статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У частині другій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Зазначена норма передбачає, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, має компенсаційний, а не штрафний характер.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто такі проценти є гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Приписи статті 625 ЦК України про три проценти річних, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуютьсяв разі, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто в разі якщо в договорі не зазначено розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає на підставі вимог закону, а саме статті 625 ЦК України. Якщо в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином, стаття 625 ЦК України надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, встановити інший, ніж три проценти річних, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами.

Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Судом встановлено, що у відповідності до п.3.3. договору доручення сторони погодили, що у разі прострочки Довірителем виконання грошового зобов`язання, на вимогу Повіреного він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 360 відсотків річних від простроченої суми, за весь період прострочення. Сторони домовились, що такий розмір процентів у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання є розумним та справедливим.

Указані виплати процентів річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, не є процентами за користування чужими грошима в розумінні статті 536 цього Кодексу, а є гарантією належного виконання грошового зобов`язання.

Підвищені проценти за статтею 625 ЦК України встановлені й узгоджені самими сторонами.

Зазначені проценти входять до складу основного боргу. Чинне цивільне законодавство не передбачає можливості суду зменшувати основний борг. Тому не може бути зменшено і розмір процентів, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

З урахуванням наведених норм матеріального права можна зробити висновок, що обумовлені сторонами в пункті 3.3. договору доручення проценти річних не можуть бути зменшені за аналогією неустойки (пені) на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, також не може бути відмовлено в їх стягненні тільки з тих підстав, що їх розмір або загальний розмір заборгованості є неспівмірним до суми основного боргу, оскільки їх стягнення не залежить від задоволення вимог про стягнення основного боргу, який до дня ухвалення судового рішення може бути виплачено.

При цьому необхідно керуватися тими мотивами, що сторони в договорі є рівними. У даному випадку обидві сторони є юридичними особами з однаковим правовим статусом. Між сторонами не існує правовідносин підпорядкування чи управління.

Також суд виходить з визнання боржником в повному обсязі нарахованих кредитором відсотків річних. Не доведено, що боржник є слабшою стороною. Крім того, не доведено зловживання кредитора при визначенні процентів за статтею 625 ЦК України під час укладення договору про надання поворотної фінансової допомоги.

Якщо рівні сторони при здійсненні господарської діяльності визначили проценти за статтею 625 ЦК України в договорі, то такі проценти можуть бути переглянуті лише і виключно у випадку або зловживання стороною, на користь якої вони сплачуються, своїм привілейованим становищем, або визнання в цій частині умов договору недійсними у разі, якщо чинився протиправний тиск на одну зі сторін, чи в інших, передбачених законом випадках, якщо одна зі сторін діяла незаконно чи недобросовісно, чи штучно створила умови для такого стягнення.

Ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2021 щодо визнання грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМІНТЕРН-АГРО» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА" (49040, м. Дніпро, пр. Праці, будинок 2Т, кімната 15, ) в сумі 4 540,00 грн (судовий збір) - 1 черга задоволення вимог кредиторів, 10 026 283,06 грн (основний борг, інфляційне збільшення, відсотки річних) - 4 черга задоволення вимог кредиторів набрала законної сили з моменту її оголошення - 16.03.2021.

Акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" вказану вище ухвалу оскаржено не було, а отже можна дійти висновку, що кредитор АТ КБ "ПРИВАТБАНК" погодився з вказаною ухвалою і висновками суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Проте, наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права (інтересу), але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав (інтересів) має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Тобто, захисту підлягає наявний законний і порушений (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) такого інтересу та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушений інтерес, і чи цей інтерес порушено відповідачем.

Таким чином, захисту підлягають не теоретичні або примарні права, а права практичні та ефективні. При цьому, відсутність порушеного права (інтересу) встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.10.2019 у справі № 910/6642/18 зроблено висновок про стадійність захисту права, зокрема вказано нате, що під час вирішення господарського спору суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес, якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорений відповідачем, якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Враховуючи, що станом на дату розгляду справи заборгованість СТОВ "ІМЕНІ МІЧУРІНА" за пунктом 3.3 Договору доручення №13/3-18-МКА від 05.03.2018 в розмірі 8 854 065,59 грн (інфляційні витрати та річні), які визнаний ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2021 по справі №904/6729/20, є прощеним та не враховуються у справі №904/6729/20 про банкрутство СТОВ "ІМЕНІ МІЧУРІНА", а тому права позивача не порушуються.

З урахуванням наведеного, господарський суд вважає, що визнання недійсним пункту 3.3 Договору доручення №13/3-18-МКА від 05.03.2018 не матиме жодних наслідків які б впливали на розмір кредиторських вимог заявлених до боржника та відповідно не порушує прав та законних інтересів позивача, як кредитора у справі №904/6729/20.

Судом враховано що встановлена відсутність порушення прав та законних інтересів скаржника є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, той факт, що оспорюваний правочин не порушує прав і законних інтересів позивача, господарський суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до відповідача-1 Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА", відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський елеватор" про визнання недійсним пункту 3.3 Договору доручення №13/3-18-МКА від 05.03.2018.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З урахуванням наведеного, господарський суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233,237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) до відповідача-1 Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА" (49040, м. Дніпро, пр. Праці, будинок 2Т, кімната 15, ), відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський елеватор" (51909, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пр-т Конституції, буд. 17А, ) про визнання недійсним пункту 3.3 Договору доручення №13/3-18-МКА від 05.03.2018 - відмовити.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано 18.03.2024.

Суддя А.Є. Соловйова