ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2024 р. Справа №914/1399/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Кишенюк Н.Т.

за участю представників учасників справи:

від позивача не з`явився;

від відповідача Юзьків В.М.;

скаржник не з`явився;

від скаржника не з`явився;

розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , б/н від 24.05.2023 (ах. № апеляційного суду 01-05/1660/23, 01-05/1669/23 від 26.05.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 01 червня 2022 року (суддя Долінська О.Д., повний текст рішення складено 07.06.2022, м. Львів)

у справі №914/1399/21

за позовом ОСОБА_2 , м. Запоріжжя

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ріел-Естейт Груп", м. Львів

про визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень № Г/28.02.2020 від 28 лютого 2020 року та стягнення з відповідача завдатку в розмірі 86 030,00 грн.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

ОСОБА_2 та скаржник участі уповноважених представників в судове засідання 05.03.2024 не забезпечили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.

Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

Ураховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення зазначеному учаснику справи ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії», також те, що зазначені учасники справи не зверталися до суду з будь-якими заявами щодо розгляду справи, явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представників зазначених учасників справи.

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

21.05.2021 ОСОБА_2 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ріел-Естейт Груп про визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень № Г/28.02.2020 від 28.02.2020 та стягнення з відповідача завдатку в розмірі 86 030,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Договір оренди нежитлових приміщень № Г/28.02.20 від 28.02.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Ріел-Естейт Груп та ФОП Юхном Микитою Леонідовичем, на думку позивача, повинен бути визнаний недійсним, оскільки при його укладенні не було дотримано всіх істотних умов договору, передбачених статтею 284 ГК України.

Як зазначає позивач, в порушення п. 2.1 Договору у день підписання договору приміщення орендодавцю передане не було.

01.04.2020 ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 на підпис акт приймання - передачі нежитлових приміщень, оскільки , вказаний акт приймання - передачі підписаний ОСОБА_1 , який, за твердженнями позивача, на момент підписання не займав посаду директора ТзОВ Компанія Ріел-Естейт Груп та не мав жодних повноважень укладати відповідний документ, то такий акт не може бути належним доказом передачі майна.

Окрім того, ОСОБА_2 сплатив завдаток, що підтверджується розпискою про завдаток від 26.02.2020 (підписаною ОСОБА_1 як директором ТзОВ Компанія Ріел-Естейт Груп та ОСОБА_2 ), у розмірі 86 030, 00 грн., що еквівалентно 3500 доларів США, який на думку позивача підлягає поверненню.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.06.2022 у справі №914/1399/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи відсутність доказів того, що ОСОБА_1 не був уповноважений на підписання договору оренди нежитлових приміщень №Г/28.02.20 від 28.02.2020, а також подальше схваленням сторонами такого своїми діями, спірний договір не може бути визнаний недійсним.

Окрім того, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 діяв із перевищенням повноважень, отримавши завдаток від ОСОБА_2 та підписавши відповідну розписку про завдаток від 26.02.2020.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.

26 травня 2023 року до Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 (особи, яка не була учасником в даній справі) на рішення Господарського суду Львівської області від 01.06.2022 у справі №914/1399/21, яким в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 01.06.2022 у справі №914/1399/21 в частині, що стосується прав, інтересів та (або) обов`язків ОСОБА_1 та змінити мотивувальну частину рішення шляхом видалення абзацу третього сімнадцятої сторінки рішення.

Крім цього просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких буде уточнено в ході розгляду справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що суд, приймаючи рішення у даній справі, в мотивувальній частині зазначив наступне: «укладений між сторонами договір оренди нежитлових приміщень № Г/28.02.20 від 28.02.2020 не містить жодного пункту про зарахування наперед здійснених коштів. Колишній директор ОСОБА_1 діяв із перевищенням повноважень, оскільки не був наділений повноваженнями на вчинення такого правочину, а саме: отримання завдатку у готівковій формі, що узгоджується із Статутом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ріел-Естейт Груп (у редакцій, чинній станом на 26 лютого 2020 року). Натомість, Рішенням засновників ТзОВ Компанія Ріел-Естейт Груп директор ОСОБА_1 був уповноважений виключно на укладення та підписання Договору оренди нежитлових приміщень №Г/28.02.20 від 28 лютого 2020 року, Акту приймання-передачі від 01.04.2020 р., Додатку №1 до Договору оренди нежитлових приміщень, а також Договору про внесення змін до договору оренди нежитлових приміщень №Г/28.02.20 від 28 лютого 2020 року. Відтак, грошові кошти, про які зазначено у розписці про завдаток від 26.02.2020 р. не поступали на рахунок Товариства, не було ні прибуткового касового ордеру, ні будь-яких надходжень грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Окрім цього, така розписка про завдаток підписана не фізичною особою-підприємцем Юхно Микитою Леонідовичем, а фізичною особою ОСОБА_2 ».

Вказані обставини були покладені в основу заочного рішення Галицького районного суду міста Львова від 11.11.2022 у справі №461/4073/22, як встановлені факти, які відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, не потребують доказування.

Даним рішенням, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03.10.2023 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ріел-Естейт груп» про стягнення коштів задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 122815 (сто двадцять дві тисячі вісімсот п`ятнадцять) грн. 15 коп ., з яких 86 030,00 грн.- безпідставно набуті грошові кошти, 30 759,54 грн. - інфляційні втрати та 6025,61 грн. - 3% річних.

Відтак, оскільки рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/1399/21 вирішено питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , однак участі у розгляді даної справи він не брав, то вважає, що суд повинен був залучити його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній спростовує доводи апеляційної скарги, вважає що згідно оскаржуваної розписки від 26.02.2020, саме ОСОБА_1 отримав грошові кошти від позивача, при цьому, судом було вірно встановлено відсутність у останнього відповідних повноважень.

Відповідачем також подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній спростовує доводи апеляційної скарги, посилаючись на відсутність, у оскаржуваному рішенні, преюдиції щодо ОСОБА_1 , оскільки преюдиціальне значення для справ мають лише рішення у справах, в яких беруть участь ті самі особи, або особа щодо якої встановлено ці обставини. Так, ОСОБА_1 не був залучений до участі у справі №914/1399/21, а сторонами справи є ТзОВ Компанія Ріел-Естейт Груп та ОСОБА_2 .

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 26.05.2023 склад колегії по розгляду справи №914/1399/21 визначено: головуючий суддя Малех І.Б., судді Бойко С.М., Бонк Т.Б.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 (суддя-доповідач Малех І.Б.) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , б/н від 24.05.2023 (ах. № апеляційного суду 01-05/1660/23, 01-05/1669/23 від 26.05.2023) на рішення Господарського суду Львівської області від 01 червня 2022 року у справі №914/1399/21 залишено без руху.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.06.2023 (суддя-доповідач Малех І.Б.) поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 01 червня 2022 року у справі №914/1399/21 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , б/н від 24.05.2023 (вх. № ЗАГС 01-05/1660/23, 01-05/1669/23 від 26.05.2023) на рішення Господарського суду Львівської області від 01 червня 2022 року у справі №914/1399/21.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.06.2023 призначено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на 09.08.2023.

Судове засідання 09.08.2023 у справі №914/1399/21 не відбулось у зв`язку з перебуванням у відпустці членів колегії суддів Бойко С.М., Бонк Т.Б.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.08.2023 розгляд справи призначено на 23.08.2023.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.08.2023 розгляд справи відкладено на 05.09.2023.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.09.2023 розгляд справи відкладено на 27.09.2023.

У зв`язку із закінченням строку відрядження судді Малех І.Б., розпорядженням в.о. керівника апарату Західного апеляційного господарського суду від 15.09.2023 за №426 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №914/1399/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2023 справу №914/1399/21 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів Бойко С.М. та Бонк Т.Б.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.09.2023 розгляд справи призначено на 30.10.2023.

У зв`язку із перебуванням у відпустці суддів-членів колегії Бойко С.М. та Бонк Т.Б., розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 за № 476 призначено проведення автоматизованої заміни складу суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2023 справу №914/1399/21 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів Орищин Г.В. та Желіка М.Б.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.10.2023 розгляд справи відкладено на 21.11.2023.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.11.2023 розгляд справи відкладено на 05.12.2023.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.12.2023 розгляд справи відкладено на 19.12.2023.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 залучено до участі у справі №914/1399/21 ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмета спору на стороні відповідача, розгляд справи відкладено на 23.01.2024.

23.01.2024 у зв`язку з відпусткою головуючої судді Галушко Н.А. судове засідання не відбулося.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 розгляд справи призначено на 20.02.2024.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 розгляд справи відкладено на 05.03.2023.

У судовому засіданні 05.03.2024 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

28.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Ріел-Естейт Груп в особі директора Молінського В.В., який діє на підставі Статуту та фізичною особою-підприємцем Юхно Микитою Леонідовичем укладено договір оренди нежитлових приміщень №Г/28.02.20, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення площею 42,0 кв.м. (надалі приміщення), яке являє собою частину нежитлового приміщення загальною площею 343,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Галицька, буд. 20. Межі приміщення визначаються у додатку №1 до цього договору.

Відновна вартість приміщення становить 8 750 00, 00 грн. (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору сторони гарантують, що на момент укладення цього договору вони мають належні юридичні підстави для укладення цього Договору.

Пунктом 2.1 договору визначено, що орендодавець повинен передати приміщення орендарю в день підписання цього договору, а орендар у день підписання цього договору зобов`язаний прийняти приміщення і підписати акт приймання-передачі, в якому зазначається технічний стан приміщення. Акт приймання-передачі є невід`ємною частиною договору. Вступ орендаря у користування орендованим приміщенням настає одночасно з підписанням сторонами акту приймання-передачі вказаного приміщення.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що розмір місячної орендної плати за користування вказаним у розділі 1 даного договору нежитловим приміщенням за один календарний місяць становить 17192,00 грн., що еквівалентно 700,00 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України станом на дату укладення цього договору.

Орендна плата здійснюється щомісячно, не пізніше 5 (п`ятого) числа поточного місяця в безготівковій формі, шляхом банківського переказу з поточного рахунку Орендаря на поточний рахунок Орендодавця. Авансові платежі допускаються. Обов`язок оплати вважається виконаним орендарем в момент зарахування коштів в повному обсязі на поточний рахунок орендодавця (п. 3.3. Договору).

За умовами п. 3.6 договору у зв`язку із пристосуванням приміщення під потреби орендаря орендна плата, вказана в п. 3.1 цього договору, сплачується орендарем з наступного календарного дня після спливу 10 календарних днів з моменту підписання акта приймання-передачі по час належного повернення нежитлового приміщення орендодавцю. Оплата неповного місяця оренди здійснюється пропорційно кількості днів оренди, виходячи з вартості одного дня оренди.

У п. 3.7 договору сторони домовились, що в день підписання цього договору, орендар здійснить передоплату з орендної плати (гарантійний платіж) за повний перший та за останній місяці оренди в розмірі суми двомісячної орендної плати, визначеної відповідно до п. 3.1 цього договору.

Дана передоплата (гарантійний платіж) враховуватиметься у виконання зобов`язань орендаря зі сплати орендної плати, якщо іншого не передбачено умовами цього договору. У випадку дострокового розірвання договору з ініціативи орендаря із порушенням умов п. 5.5. цього Договору, гарантійний платіж за останній місяць оренди не підлягає поверненню чи зарахуванню такого в рахунок орендної плати за останній місяць оренди.

При цьому, сплачена сума передоплати з орендної плати (гарантійний платіж) за останній місяць оренди, у випадку несплати (повністю чи частково) орендарем будь-яких платежів по цьому Договору (включаючи неустойку, штрафні санкції) зараховується в односторонньому порядку орендодавцем в оплату таких платежів та не підлягає поверненню орендарю чи зарахуванню такого в рахунок орендної плати за останній місяць оренди.

Відповідно до п. 5.1 договору строк дії цього договору становить 35 місяців з моменту його підписання сторонами. Строк оренди за цим договором обчислюється з моменту підписання цього договору та закінчується в останній день строку дії цього договору чи його припинення (розірвання).

У випадку прострочення Орендарем виконання зобов`язань щодо сплати орендних платежів (орендної плати) більше ніж на 15 календарних днів, орендар сплачує орендодавцю штраф у розмірі місячної орендної плати за користування приміщенням за кожне таке прострочення. При цьому, у випадку прострочення орендарем виконання зобов`язань щодо оплати орендних платежів (орендної плати) більше як на один місяць, орендар сплачує штраф у розмірі трьох місячних орендних плат за користування приміщенням за кожне таке прострочення.

28.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Ріел-Естейт Груп в особі директора Молінського В.В., який діяв на підставі Статуту та фізичною особою-підприємцем Юхно Микитою Леонідовичем було підписано додаток №1 до Договору оренди №Г/28.02.20, яким визначено межі орендованого нежитлового приміщення.

Окрім того, 28.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Ріел-Естейт Груп в особі директора Молінського В.В. та фізичною особою-підприємцем Юхно Микитою Леонідовичем підписано договір про внесення змін до договору оренди нежитлових приміщень, яким викладено п. 3.1 розділу 3 договору в наступній редакції: «Розмір місячної орендної плати за користування вказаним у розділі 1 даного договору нежитловим приміщенням за один календарний місяць становить 85 960,00 грн., що еквівалентно 3500,00 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України станом на дату укладення цього договору». Вказаний договір скріплений підписами сторін та печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ріел-Естейт Груп.

01.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Ріел-Естейт Груп в особі директора Молінського В.В., який діяв на підставі Статуту та фізичною особою-підприємцем Юхно Микитою Леонідовичем підписано акт приймання-передачі нежитлових приміщень, відповідно до якого, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове, платне користування нежитлове приміщення площею 42,0 кв.м., яке являє собою частину нежитлового приміщення загальною площею 343,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Галицька, буд. 20. Вказаний акт приймання-передачі нежитлових приміщень підписаний повноважними представниками сторін.

В матеріалах справи, міститься Довіреність від 18.03.2020, видана директором ТзОВ Компанія Ріел-Естейт Груп Сисак Наталією Василівною на ім`я Молінського В.В., відповідно до якої останній уповноважений представляти інтереси ТзОВ Компанія Ріел-Естейт Груп в усіх без винятку установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх організаційної форми, підпорядкованості, галузевої належності та місцезнаходження, перед фізичними особами, фізичними особами - підприємцями або юридичними особами, в усіх органах державної влади України. Для здійснення представництва за цією Довіреністю, крім вище перелічених повноважень. Повіреному надаються усі права, які надані чинним в Україні законодавством Довірителю як стороні, третій особі чи особі з будь-якими іншими правами та обов`язками, зокрема: розписуватись від імені Довірителя на документах, які видаються, оформлюються у зв`язку із цією довіреністю та здійснювати всі інші законні дії, пов`язані з цією Довіреністю, в межах наданих повноважень; укладати та підписувати від імені товариства будь-які договори (в тому числі, але не виключно, договори оренди, попередні договори, договори купівлі-продажу, договори про внесення змін, додаткові угоди тощо).

Окрім того, позивачем долучено до матеріалів справи копію розписки про завдаток від 26.02.2020 відповідно до якої Молінський В.В., директор ТзОВ Компанія Ріел-Естейт Груп отримав від ОСОБА_2 завдаток у розмірі 86 030, 00 грн., що еквівалентно 3 500,00 доларів США.

З матеріалів справи вбачається, що зі сторони ТОВ «Компанія Ріел-Естейт Груп» розписку підписав директор Молінський В.В., додатково зазначивши, що зобов`язується призупинити процес здачі нерухомого майна до 05.03.2020. У разі не укладання Договору оренди з вини орендаря, орендодавець не повертає завдаток. У разі не укладення Договору з вини орендодавця, завдаток повертається.

Також, позивач зазначає про те, що приміщення, яке було передане йому за Договором оренди, відсутнє у відповідача, при цьому покликаючись на відповідь Управління архітектури та урбаністики від 15.06.2020 вих.№2401-вих-44457 щодо надання висновку про технічну можливість використання приміщення без проведення реконструкції (перепланування) на вул. Галицькій, 20. У своїй відповіді Управління зазначило про відсутність приміщення площею 42,0 кв.м. на поверхневому плані приміщень у Договорі оренди нежитлових приміщень №Г28/.02.2020 від 28.02.2020 року, у зв`язку із цим Управління не має підстав для надання висновку про технічну можливість використання приміщень без проведення реконструкції (перепланування) на вул. Галицькій, 20.

Відповідач зазначає, що вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки передане позивачу приміщення є частиною нежитлового приміщення загальною площею 343, 4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Належним підтвердження цього є зазначення вказаної інформації у Договорі оренди, Додатку №l до Договору оренди та Акті приймання-передачі. Позивач підтвердив свою обізнаність у цьому під час підписання вищенаведених документів.

Оскільки позивач не здійснював своєчасно та в повному обсязі належних за договором оренди платежів у нього виникла заборгованість перед відповідачем у розмірі 1488200,79 грн за Договором та Договором про внесення змін до Договору №Г28/.02.2020 від 28.02.2020 року. У подальшому відповідач звернувся за захистом своїх прав до суду (справа №914/289/21).

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.05.2021 у справі №914/289/21, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2022, судом позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ріел-Естейт Груп» основний борг зі сплати орендної плати за Договором оренди нежитлових приміщень №Г/28.02.20 від 28.02.2020 року у сумі 473166,64 грн, 3% річних у сумі 9848,67 грн, штраф у сумі 989466,32 грн, заборгованість зі сплати комунальних платежів у сумі 15669,26 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 22322,26 грн.

В свою чергу, ФОП Юхно М.Л. звертався до ТзОВ «Компанія Ріел-Естейт груп» з позовом про визнання недійсним Договору оренди нежитлових приміщень №Г/28.02.2020 від 28.02.2020 року (справа №914/1399/21).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.06.2022 у справі №914/1399/21, судом у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі. Рішення набрало законної сили.

Приймаючи оскаржуване рішення у справі №914/1399/21 судом в мотивувальній частині вирішено питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , однак участі у розгляді даної справи він не брав.

Вказані обставини були покладені в основу заочного рішення Галицького районного суду міста Львова від 11.11.2022 у справі №461/4073/22, як встановлені факти, які відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, не потребують доказування.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, оскільки оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права, інтереси та обов`язки, а участі у розгляді даної справи він не брав, хоча вважає, що суд повинен був залучити його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ч. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України).

Так, колегією суддів встановлено, що у рішенні Господарського суду Львівської області від 01.06.2022 №914/1399/21 міститься судження про права та обов`язки Молінського В.В. В ухвалі Західного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 у даній справі судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване судове рішення безпосередньо зачіпає права та інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , відтак, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги та переглядає рішення суду першої інстанції в повному обсязі.

Оскільки, позивачем у справі є фізична особа ОСОБА_2 , який на момент звернення до суду з позовом не здійснює підприємницької діяльності, суд досліджує підсудність вказаної справи господарському суду. Так, згідно з наявним в матеріалах справи Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 28.07.2021, датою запису про державну реєстрацію ФОП Юхно Микити Леонідовича є 21.02.2020, а 15.01.2021 зареєстровано державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця Юхно Микити Леонідовича, за його рішенням.

Згідно ст.51 та 52 ЦК України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що виник при виконанні умов укладеного між ними господарського договору (постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18), від 5 червня 2019 року у справі № 904/1083/18 (провадження № 12-249гс18).

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відтак норми процесуальних законів наведено тут і далі у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.

Разом з тим статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобов`язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 статті 283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч. 1 ст. 284 Господарського кодексу України істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Як вірно встановлено судом, 28.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Ріел-Естейт Груп (орендодавцем, відповідачем) та фізичною особою-підприємцем Юхно Микитою Леонідовичем (орендарем, позивачем) укладено Договір оренди нежитлових приміщень №Г/28.02.20.

Так, в вищевказаному Договорі оренди сторонами погоджено:

1. Об`єкт оренди - нежитлове приміщення площею 42, 0 кв.м., його місцезнаходження - п.1.1. Договору;

2. Вартість майна з урахуванням її індексації - п. 1.2. Договору; вартість майна, яка передбачена у Договорі оренди автоматично враховує індексацію, оскільки це відповідає статті 284 Господарського кодексу України. Наведена норма Закону не дає Орендодавцю можливості альтернативи/вибору у визначенні вартості майна чи без врахування її індексації, а тому будь-яка вартість майна у Договорі (навіть без вживання словосполучення «з врахуванням її індексації») - є такою, що безумовно відповідає статті 284 Господарського кодексу України;

3. Строк оренди - 35 місяців (п. 5.1. Договору);

4. Орендна плата - п. 3.1. Договору;

5. Відновлення орендованого майна - п. 1.2, 6.4. Договору;

6. Умови повернення - п. 2.3. Договору;

7. Порядок використання амортизаційних відрахувань - п. 9.4. Договору.

Відтак, колегія суддів констатує, що на момент укладення спірного договору, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 284 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Цивільного кодексу України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 795 ЦК України).

Відповідно до п. 2.1 Договору оренди орендодавець повинен передати приміщення орендарю в день підписання цього договору, а орендар у день підписання цього договору зобов`язаний прийняти приміщення і підписати акт приймання-передачі, в якому зазначається технічний стан приміщення. Акт приймання-передачі є невід`ємною частиною договору. Вступ орендаря у користування орендованим приміщенням настає одночасно з підписанням сторонами акта приймання-передачі вказаного приміщення.

Так, в позовній заяві, Юхно М.Л. зазначає, що в порушення п. 2.1 Договору оренди у день підписання договору приміщення орендодавцю передане не було.

Разом з тим, за умовами п. 3.6 договору сторони узгодили, що у зв`язку із пристосуванням приміщення під потреби орендаря орендна плата, вказана в п. 3.1 цього договору, сплачується орендарем з наступного календарного дня після спливу 10 календарних днів з моменту підписання акта приймання-передачі по час належного повернення нежитлового приміщення орендодавцю.

Факт передачі відповідачем нежитлового приміщення площею 42,0 кв.м. позивачу підтверджується актом приймання-передачі нежитлових приміщень від 01.04.2020 р., який підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ріел-Естейт Груп, відтак, і нарахування орендної плати розпочалось лише через 10 календарних днів з моменту підписання акта приймання-передачі.

Стосовно твердження позивача про те, що Акт приймання-передачі від 01.04.2020 не може бути належним доказом передачі майна, оскільки підписаний особою без відповідних повноважень, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною другою статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до вимог статей 92, 241 Цивільного кодексу України, вчинення правочину органом (посадовою особою) юридичної особи з перевищенням наданих йому повноважень може бути підставою для недійсності такого правочину лише за умови обізнаності контрагента про наявність відповідного обмеження повноважень (коли він знав чи за всіма обставинами не міг не знати про такі обмеження), а також відсутності подальшого схвалення правочину.

Водночас питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом, зокрема і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 668/13907/13.

Так, в матеріалах справи, міститься Довіреність від 18.03.2020, видана директором ТзОВ Компанія Ріел-Естейт Груп Сисак Наталією Василівною на ім`я Молінського В.В., відповідно до якої останній уповноважений представляти інтереси ТзОВ Компанія Ріел-Естейт Груп в усіх без винятку установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх організаційної форми, підпорядкованості, галузевої належності та місцезнаходження, перед фізичними особами, фізичними особами - підприємцями або юридичними особами, в усіх органах державної влади України. Для здійснення представництва за цією Довіреністю, крім вище перелічених повноважень. Повіреному надаються усі права, які надані чинним в Україні законодавством Довірителю як стороні, третій особі чи особі з будь-якими іншими правами та обов`язками, зокрема: розписуватись від імені Довірителя на документах, які видаються, оформлюються у зв`язку із цією довіреністю та здійснювати всі інші законні дії, пов`язані з цією Довіреністю, в межах наданих повноважень; укладати та підписувати від імені товариства будь-які договори (в тому числі, але не виключно, договори оренди, попередні договори, договори купівлі-продажу, договори про внесення змін, додаткові угоди тощо).

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про те, що керуючись нормами цивільного законодавства України та наявною в матеріалах справи Довіреністю, Молінський В.В. мав достатні правові підстави бути уповноваженим представником відповідача на підписання Акта приймання-передачі від 01.04.2020.

Більше того, на Акті приймання-передачі наявний відтиск оригіналу печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ріел-Естейт груп», що є достатнім підтвердженням волі сторони Договору. Печатка належить до даних, що дають змогу ідентифікувати юридичну особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин. Позивач не довів фактів протиправності використання печатки відповідачем, а отже відсутні підстави вважати, що така використовувалась проти волі останнього.

Окрім цього, правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку з представляють з перевищенням повноважень, вчинила дії, що свідчать про прийняття його (правочину) до виконання (стаття 241 Цивільного Кодексу України).

Верховний суд у постанові від 06.04.2016 у справі №3-84гс16 виснував наступне: «Судами об`єктивно встановлено, що відповідач за первісним позовом упродовж тривалого часу вчиняв дії, спрямовані на виконання оспорюваного договору, зокрема підписував додаткові угоди і специфікації на поставку товару, приймав відвантажений товар, здійснював часткову оплату його вартості. За наявності таких фактів судам належало керуватися положеннями статті 241 ЦК і, зокрема, нормою, наведеною у другому реченні частини першої цієї статті. Сама по собі відсутність у генерального директора відповідача повноважень на укладення від імені товариства спірного Договору № 5/14 не створює підстави для визнання цього договору недійсним, оскільки за фактичними обставинами справи договір не тільки прийнято до виконання, але і значною мірою виконано».

Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що спірний Договір оренди нежитлових приміщень було прийнято до виконання сторонами, про що свідчить підписаний Акт приймання-передачі нежитлових приміщень від 01.04.2020, а також здійснення часткової оплати орендних платежів згідно договору, що було предметом розгляду Господарського суду Запорізької області у справі №914/289/21.

Так, на розгляді Господарського суду Запорізької області перебувала справа №914/289/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ріел-Естейт Груп» про стягнення з ОСОБА_2 1488200,79 грн, з яких: 319303,73 грн - сума основного боргу зі сплати орендної плати за Договором оренди нежитлових приміщень №Г/28.02.20 від 28.02.2020 року, 8012,22 грн - інфляційні втрати, 6527,33 грн - 3% річних, 1138688,25 грн - сума штрафу, передбаченого пунктом 6.2 Договору оренди №Г/28.02.20 від 28.02.2020 року, 15669,26 грн - сума заборгованості зі сплати комунальних платежів за жовтень та листопад 2020.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.05.2021 у справі №914/289/21, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2022, встановлено, що ОСОБА_2 здійснював платежі за користування орендованим приміщенням згідно укладеного Договору оренди нежитлових приміщень №Г/28.02.20 від 28.02.2020 року.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, подальші дії Позивача щодо підписання акта приймання-передачі від 01.04.2020, а також сплата орендних платежів свідчать про визнанням ним умов Договору оренди нежитлових приміщень № Г/28.02.2020 від 28.02.2020.

Посада «директор», яка наведена у розділі «Реквізити та підписи сторін» Акта приймання-передачі та у першому абзаці першої сторінки Акта приймання-передачі не впливає на дійсність оспорюваного Договору оренди № Г/28.02.20 від 28.02.2020.

Окрім того, позивач зазначає про те, що приміщення, яке було передане йому за Договором оренди відсутнє у Відповідача, адже Управління архітектури та урбаністики надало відповідь на звернення №3-Ю-23616/АП-2401 від 27.05.2019 щодо надання висновку про технічну можливість використання приміщення без проведення реконструкції (перепланування) на вул. Галицькій, 20. У своїй відповіді Управління зазначило про відсутність приміщення площею 42,0 кв.м. на поверхневому плані приміщень у Договорі оренди нежитлових приміщень №Г28/.02.2020 від 28.02.2020 року, у зв`язку із цим Управління не має підстав для надання висновку про технічну можливість використання приміщень без проведення реконструкції (перепланування) на вул. Галицькій, 20.

Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що передане Позивачу приміщення є частиною нежитлового приміщення загальною площею 343, 4 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Галицька, будинок 20. Належним підтвердження цього є зазначення відповідної інформації у Договорі оренди, а саме п. 1.2, де сторони узгодили, що межі приміщення визначаються в додатку №1 до договору та Акті приймання-передачі в якому, згідно умов договору, окрім іншого, зазначається технічний стан приміщення. Відтак, вказана інформація була відома ОСОБА_2 , оскільки він підписав вищенаведені документи та частково здійснював орендні платежі на виконання укладеного договору.

Так, відповідно до статті 6, частини першої статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто, керуючись принципом свободи договору, сторони, станом на 28.02.2020, мали право на визначення умов Договору №Г/28.02.20 від 28.02.2020 щодо оренди нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , визначення розташування та меж самого приміщення та відповідно його технічного стану та придатності до викоритсання.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача завдатку в розмірі 86 030, 00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи міститься копія розписки про завдаток від 26.02.2020 відповідно до якої ОСОБА_1 , директор ТзОВ Компанія Ріел-Естейт Груп отримав від ОСОБА_2 завдаток у розмірі 86 030, 00 грн., що еквівалентно 3 500,00 доларів США.

Зі сторони ТОВ «Компанія Ріел-Естейт Груп» розписку підписав директор Молінський В.В., додатково зазначивши, що зобов`язується призупинити процес здачі нерухомого майна до 05.03.2020. У разі не укладання Договору оренди з вини орендаря, орендодавець не повертає завдаток. У разі не укладення Договору з вини орендодавця, завдаток повертається.

Як і на всіх інших документах, на розписці наявний відтиск оригіналу печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Ріел-Естейт груп».

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Припис абзацу 1 ч. 3 ст. 92 ЦК України зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абз. 2 ч. 3 ст. 92 ЦК України).

При цьому, відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Місцевий господарський суд, приймаючи рішення у справі погодився з твердженнями відповідача та дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_1 повноважень на підписання спірної розписки та відсутність у Договорі оренди вимоги про завдаток, а відтак і відсутність підстав для стягнення сплачених на підставі вказаної розписки коштів з відповідача.

Колегія суддів критично оцінює такі висновки місцевого суду, наявність відтиску печатки ТзОВ «Компанія Ріел-Естейт груп» на розписці про завдаток (аналогічний відтиск печатки відповідача міститься і на всіх інших документах, які в подальшому укладались та підписувались сторонами), дає змогу ідентифікувати юридичну особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин. Відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, інших документах, що фіксують здійснення господарських операцій. Окрім того, ТзОВ «Компанія Ріел-Естейт груп» не надавались в ході розгляду справи докази, що печатка була загублена, викрадена або в інший спосіб вибула з його володіння, через що такою могла б протиправно скористатися інша особа.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку про правомірність використання вказаної печатки для засвідчення спірної розписки про завдаток.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018р. у справі №910/11079/17, від 02.04.2019р. у справі №908/6214/14, від 12.06.2019р. у справі №922/2178/18, від 19.06.2019р. у справі №904/9795/16, від 01.10.2019р. у справі №910/8287/18, від 03.02.2020 у справі № 909/1073/17.

Згідно тексту розписки ОСОБА_1 як директор «Компанія Ріел-Естейт груп» зобов`язується призупинити процес здачі нерухомого майна до 05.03.2020. Окрім того, сторони узгодили, що у разі не укладання Договору оренди з вини орендаря, орендодавець не повертає завдаток, а у разі не укладення Договору з вини орендодавця, завдаток повертається.

При цьому, доказів щодо скасування чи визнання недійсною повністю або частково вказаної розписки суду не подано.

Серед способів припинення зобов`язань з волі сторін належне місце займає виконання зобов`язань.

Вимоги, що визначають належне виконання зобов`язань, містяться в законах, договорах, а за їх відсутності у вимогах, що звичайно ставляться.

Нормами глави 48 Цивільного кодексу України визначено такі принципи (умови) належного виконання зобов`язання: виконання зобов`язання належними сторонами (ст. 527 ЦК України); виконання у належний спосіб (ст. 529 ЦК України - виконання зобов`язання частинами); належний строк (термін) виконання зобов`язання (ст. 530 ЦК України); належне місце виконання зобов`язання (ст. 532 ЦК України), а також щодо належного предмета.

Так, укладення між ТзОВ «Компанія Ріел-Естейт груп» та ОСОБА_2 . Договору оренди нежитлових приміщень від 28.02.2020, свідчить про виконання зобов`язань сторонами згідно розписки про завдаток від 26.02.2020, позивачем не заявлена вимога про визнання недійсною даної розписки, а тому колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги про повернення грошових коштів згідно спірної розписки.

Щодо долучених апелянтом до матеріалів справи висновку за результатами дослідження з використанням поліграфа від 11.02.2023 та копії сторінки з журналу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Отже, належність доказу це якість доказу, що характеризує точність, правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування. Належним є той доказ, який містить інформацію, що має значення для справи, однак з долученого позивачем доказу у вигляді копії журналу, суд не може ідентифікувати походження вказаного журналу та підпису здійсненого у такому. Окрім того, суд зазначає, що висновок за результатами дослідження з використанням поліграфа від 11.02.2023 не може розцінюватись судом як належний доказ, оскільки процесуальним законодавством не передбачено такого виду доказів, та не регламентовано порядку їх використання при розгляді господарських справ.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).

Підсумовуючи усе вищенаведене, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування рішення Господарського суду Львівської області від 01.06.2022 у справі № 914/1399/21 в порядку статті 277 Господарського процесуального кодексу України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи, що суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , що не був залучений до участі у справі, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, судова колегія дійшла висновків, що рішення суду слід скасувати, в позові відмовити повністю.

З огляду на те, що суд задовольняє апеляційну скаргу, судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275,277, 282- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 01.06.2022 у справі №914/1399/21 скасувати. В позові відмовити повністю.

3. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 ) 6810,00 грн витрат на оплату судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4.Місцевому господарському суду видати наказ.

5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст.ст. 287-288 ГПК України.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Повний текст постанови виготовлено 13.03.2024.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин Г.В.