ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.03.2024м. СумиСправа № 920/1319/21

Господарський суд Сумської області у складі головуючого судді Яковенка В.В., за участю секретаря судового засідання Павлючок І.М., розглянувши матеріали справи № 920/1319/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кофко Агрі Ресорсіз Україна" (01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, 32Б, офіс 1019, код 35919521)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія" (42500, Сумська область, Липоводолинський район, смт. Липова Долина, вул. Миру, 29, код 31622879)

про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення 25183986,94 грн,

за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія" (42500, Сумська область, Липоводолинський район, смт. Липова Долина, вул. Миру, 29, код 31622879)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кофко Агрі Ресорсіз Україна" (01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, 32Б, офіс 1019, код 35919521)

про визнання договору поставки неукладеним,

представники сторін:

позивача (в режимі відеоконференції): Ситий В.О.;

відповідача (в режимі відеоконференції): Тарановський Д.С.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд зобов`язати відповідача поставити і передати у власність позивачу українську кукурудзу на умовах "DAP (Доставлено до місця призначення…) - Інкотермс 2020-Товариство з обмеженою відповідальністю "Дунайська судноплавно-стівідорна компанія" 54000, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/40" у кількості 7000 тон +/- 5% за вибором покупця за ціною та якістю передбаченими договором поставки № 42007 від 03.08.2020, шляхом надсилання e-mail-повідомлення протягом 24 годин покупцю про відвантаження кожної партії товару, із зазначенням його кількості, підтвердивши це наступними документами (сканкопіями): залізничної накладної, протоколу випробувань на вміст ГМО та показників безпеки, рахунку фактури із зазначенням кількості відправленого товару, його повної вартості із зазначенням суми ПДВ, посвідчення про якість зерна (форма 42), лист з реєстром відправлених вагонів за підписом і печаткою постачальника, реєстр відправлених вагонів у форматі Microsoft Excel, що включає інформацію про дату відправки, номер залізничної накладної, номер вагону(ів), станцію відправлення та місце призначення, кількість, підтвердження про відправку вагонів із системи Укрзалізниці про відправку вагонів до місця призначення (Терміналу/Отримувача) та стягнути з відповідача 25183986,94 грн, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Ухвалою від 10.12.2021 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 920/1319/21 в порядку загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 11.01.2022.

29.12.2021 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши про те, що між позивачем та відповідачем були підписані різні контракти на різних умовах, в ході досудового розслідування не вдалося з`ясувати яким чином це трапилось і хто у цьому винний, проте зазначені дії мають відповідні правові наслідки, а саме пункти, які є відмінними у сторін договору свідчить про недосягнення згоди з усіх істотних умов, що має на меті визнання договору неукладеним.

06.01.2022 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки ухилення відповідача від виконання свого обов`язку з поставки товару, сплати штрафу та відшкодування збитків, передбачених договором № 42007 не відповідає принципам справедливості, добросовісності, розумності та заборони суперечливої поведінки та призводить до порушення прав, свобод та законних інтересів позивача, а тому останні потребують належного судового захисту.

05.01.2022 до суду надійшла зустрічна позовна заява б/н, б/д, відповідно до якої відповідач за первісним позовом просить суд визнати договір поставки № 42007 від 03.08.2020 між ТОВ "Мрія" та ТОВ "Кофко Агрі Ресорсіз Україна" неукладеним.

Ухвалою від 11.01.2022 суд постановив прийняти до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія"; відкласти підготовче засідання на 08.02.2022.

18.01.2022 представник відповідача за первісним позовом подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просить суд у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити, зазначивши про те, що застосування збитків у цій справі є неможливим, оскільки позивач за первісним позовом не є власником товару, який не оплачений, а тому і не можливо стверджувати за втрату будь-якого майна не будучи при цьому його власником.

28.01.2022 представник відповідача за зустрічним позовом подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити, зазначивши про те, що вимога про визнання договору неукладеним є вимогою про встановлення факту, який має юридичне значення, та не направлена на захист права (законного інтересу) позивача за зустрічним позовом. Вимога постачальника про визнання спірного договору поставки неукладеним по суті спрямована на спростування первісних позовних вимог, а тому не є належним та ефективним способом захисту прав самого постачальника, які не порушувались в рамках спірних правовідносин. Отже, відповідач за зустрічним позовом вважає, що обраний ТОВ "Мрія" спосіб захисту у вигляді визнання правочину неукладеним, не є ефективним способом захисту прав та інтересів та не призведе до поновлення права, порушення якого не доведено ТОВ "Мрія".

07.02.2022 представник позивача за зустрічним позовом подав до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій просить суд зустрічний позов задовольнити.

Ухвалою від 08.02.2022 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів - до 09.03.2022; відклав підготовче засідання на 24.02.2022.

24.02.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та запровадженням воєнного стану відповідно до Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", зміною територіальної підсудності судових справ господарського суду Сумської області в умовах воєнного стану відповідно до розпорядження Верховного Суду від 22.03.2022 № 12/0/9-22 та відновленням із 25.04.2022 територіальної підсудності судових справ відповідно до розпорядження Верховного Суду від 22.04.2022 № 25/0/9-22.

Ухвалою від 26.04.2022 суд призначив підготовче засідання на 12.05.2022.

У судовому засіданні 12.05.2022 оголошено перерву до 02.06.2022.

02 червня 2022 року провадження у справі 920/1319/21 зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою від 27.07.2022 провадження у справі № 920/1319/21 поновлено.

15.08.2022 суд ухвалив: провадження у справі № 920/1319/21 зупинити на час проведення експертизи; матеріали справи № 920/1319/21 направити до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судово-технічної експертизи документів, яка призначена ухвалою Господарського суду Сумської області від 02.06.2022 у цій справі.

Ухвалою від 04.10.2023 провадження у справі № 920/1319/21 поновлено; підготовче засідання призначено на 24.10.2023.

У судовому засіданні 24.10.2023 оголошено перерву до 07.11.2023.

06.11.2023 до суду надійшли додаткові пояснення представника ТОВ "Мрія", в яких просить суд відмовити ТОВ "Кофко Агрі Ресорсіз Україна" у прийнятті заяви свідка разом з додатками.

06.11.2023 до суду надійшли додаткові пояснення представника ТОВ "Кофко Агрі Ресорсіз Україна", в яких просить суд відмовити відповідачу у визнанні поважними причин пропуску строку та у поновленні процесуального строку для подання заяв свідків.

Ухвалою від 07.11.2023 суд постановив прийняти до розгляду заяву свідка ОСОБА_1 без додатків; клопотання представника ТОВ "Мрія" про долучення доказів задовольнити; прийняти до розгляду заяви свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; закрити підготовче провадження у справі № 920/1319/21; призначити справу № 920/1319/21 до судового розгляду по суті на 05.12.2023.

04.12.2023 до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача за первісним позовом стосовно заяв свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Ухвалою від 05.12.2023 суд постановив перейти зі стадії розгляду по суті справи № 920/1319/21 на стадію підготовчого провадження; призначити підготовче засідання на 04.01.2024.

Однак 04.01.2024 розгляд справи не відбувся, оскільки суддя Яковенко В.В. перебував на лікарняному, що унеможливлювало розгляд справи, проте не було підставою для проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

Ухвалою від 08.01.2024 суд призначив підготовче засідання на 25.01.2024.

Ухвалою від 25.01.2024 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 20.02.2024, 12:00.

Судове засідання, призначене на 20.02.2024, 12:00 було перервано у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у Сумській області.

Ухвалою від 20.02.2024 суд призначив розгляд справи по суті на 05.03.2024.

У судовому засіданні 05.03.2024 оголошено перерву до 08.03.2024.

Згідно зі статтею 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Ураховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом у межах наданих йому повноважень створено належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши та дослідивши докази в справі, суд встановив наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що станом на день подання позову, Відповідач не поставив Товар, не виконав свого обов`язку зі сплати штрафу у зв`язку з простроченням поставки товару згідно з п. 8.2. Договору № 42007 та не відшкодував Покупцеві витрати по укладенню договору з третьою особою та різницю між ціною Товару, яка була передбачена цим Договором, і ціною товару, який був придбаний у третьої особи чим порушив права та інтереси Позивача.

Відповідач, заперечуючи проти позову, у відзиві зазначає про те, що умови наявного у позивача оригінали договору поставки № 42007 від 03.08.2020 не збігаються з наявною у відповідача редакцією цього договору.

Відповідно до наданого відповідачем примірника договору поставки № 42007 від 03.08.2020 покупець здійснює оплату товару за ціною, яка визначена п. 3 цього договору на умовах 100% попередньої оплати траншами за наступним графіком, узгодженими сторонами: перший транш у розмірі 60% вартості товару у строк до 03.09.2020; другий транш в розмірі 20% вартості товару у строк до 05.10.2020; третій транш в розмірі 20% вартості товару у строк до 03.11.2020.

На думку відповідача, оскільки позивач не сплатив суму попередньої оплати, це унеможливлює виконання зустрічного зобов`язання з оплати товару.

Таким чином, спір виник у зв`язку з різними редакціями договору поставки №42007 від 03.08.2020, а саме: розділу 6 «Порядок розрахунків», що міститься на другій сторінці угоди, та різниці між першими аркушами договору (її перша та друга сторінки), що наявні у контрагентів.

За поданою позивачем за первісним позовом редакцією договору поставки від 03.08.2020: « 6. Порядок розрахунків 6.1. Покупець здійснює оплату 80 % від вартості Товару згідно відправлених вагонів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 5-ти банківських днів після виконання Постачальником пп. 5.1.(в) п. 5 цього Договору. Покупець зобов`язується доплатити 20 % вартості Товару по факту отримання Товару в Отримувачем та надання видаткової накладної, податкової накладної, виданих відповідно до оплат передбачених у цьому Договорі та розрахунків коригування до неї, виданих у формі та у відповідності до вимог чинного законодавства України, протягом 5 банківських днів з дати надання документів. 6.2. Постачальник зобов`язується, протягом 2 (двох) робочих днів із дня здійснення передачі Товару, надати Покупцю оригінали документів зазначених у пп. 5.1.(в) п. 5 цього Договору. 6.3. Обов`язки Покупця по оплаті Товару вважаються виконаними в момент списання грошових коштів з банківського рахунку Покупця при здійсненні оплати вартості Товару відповідно до реквізитів, зазначених у цьому договорі, а у випадку отримання Покупцем письмового повідомлення Постачальника про зміну реквізитів, засвідченого підписом уповноваженої особи і печаткою Постачальника, - відповідно до реквізитів, зазначених у такому повідомленні.».

За версією ТОВ "Мрія": «« 6. Порядок розрахунків 6.1. Покупець здійснює оплату Товару за ціною, яка визначена п 3 цього Договору на умовах 100% попередньої оплати траншами за наступним графіком, узгодженими сторонами: - перший транш у розмірі 60% вартості товару у строк до 03 09 2020 року; - другий транш в розмірі 20% вартості товару у строк до 05.10.2020 року; - третій транш в розмірі 20% вартості товару у строк до 03.11.2020 року. 6.2. Постачальник зобов`язується, протягом 2 (двох) робочих днів із здійснення передачі Товару, надати Покупцю оригінали документів зазначених у пп. 5.1.(в) п. 5 цього Договору. 6.3. Обов`язки Покупця по оплаті Товару вважаються виконаними після повної оплати Товару в момент списання грошових коштів з банківського рахунку Покупця при здійсненні оплати вартості Товару відповідно до реквізитів, зазначених у цьому договорі, а у випадку отримання Покупцем письмового повідомлення Постачальника про зміну реквізитів, засвідченого підписом уповноваженої особи і печаткою Постачальника, - відповідно до реквізитів, зазначених у такому повідомленні. 6.4. У разі відсутності оплати Товару згідно графіку, який вказаний у пп. 6.1. цього Договору, цей Договір вважається неукладеним.».

Судом з`ясовано та підтверджено сторонами, що між ТОВ "Кофко Агрі Ресорсіз Україна" та ТОВ "Мрія" існували тривалі ділові відносини та співпраця в сфері купівлі-продажу сільськогосподарської продукції, зокрема, надані позивачем за первісним позовом чотирнадцять договорів поставки, з них тринадцять поставки кукурудзи, свідчать, що вони укладалися сторонами протягом 2017-2019 років. У цих угодах передбачена оплата шляхом внесення 80% вартості товару згідно відправлених вагонів або отримання повного обсягу товару, а 20% - по факту отримання товару або з моменту реєстрації податкової накладної (а.с.226-250 том 4, а.с.1-9 том 5).

У липні-серпні 2020 року між сторонами у справі відбулися перемовини щодо укладення наступного договору поставки кукурудзи врожаю 2020 року, проєкт якого запропоновано та розроблено ТОВ "Кофко Агрі Ресорсіз Україна".

Позивач за первісним позовом наполягає, що ним було запропоновано аналогічні умови попереднім угодам, а відповідач - що в цей раз просив укладення форвардного контракту з повною попередньою оплатою.

03.08.2020 від ТОВ "Мрія" () на адресу ТОВ "Кофко Агрі Ресорсіз Україна" (Alina Leonova) надійшов електронний лист з вкладенням у нього договору поставки №42007 від 3 серпня 2020 року на чотирьох аркушах (кожний аркуш окремий файл .jpg), який містив підпис і печатку відправника (постачальника). Проєкт цієї угоди містив порядок розрахунків 80 на 20%, як згадувалося вище.

Згаданим електронним листом відповідач за первісним позовом відповів на електронний лист позивача, в якому зазначалися умови та документи для оплати придбання зерна.

Інші докази та документи щодо узгодження умов майбутньої угоди між сторонами в матеріалах справи відсутні.

У серпні 2020 року в офісі ТОВ "Мрія" його директором Чайкою І.М. підписано два примірники договору поставки №42007 від 03.08.2020, один з яких з підписами та печатками сторін залишений відповідачу. Інший повернутий ТОВ "Кофко Агрі Ресорсіз Україна".

Відповідно до ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На підставі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до пунктів 9,10 Положення про вимоги до стандартної (типової) форми деривативів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1999 року №632 форвардний контракт - двостороння угода за стандартною (типовою) формою, яка засвідчує зобов`язання особи придбати (продати) базовий актив у визначений час та на визначених умовах у майбутньому, з фіксацією цін такого продажу під час укладення форвардного контракту. Умови форвардного контракту визначаються за згодою сторін. Форвардний контракт повинен мати такі реквізити: назва контракту; сторони контракту; базовий актив контракту та його характеристики (емітент, вид цінного паперу, його номінальна вартість, термін обігу, інші відомості для цінних паперів; вид валюти - для коштів; асортимент - для інших товарів); кількість базового активу; вартість контракту; ціна виконання; термін виконання; порядок оплати придбаного (проданого) базового активу; відповідальність сторін у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, встановлених цим контрактом; порядок розгляду спорів, що виникають під час укладення та виконання контракту; адреси, підписи, печатки, реквізити банківських рахунків(для юридичних осіб) та паспортні дані (для фізичних осіб) сторін контракту.

Крім того в ході розгляду цієї справи судом призначалась судово-технічна експертиза документів.

У висновку експертів від 20.09.2023 № 17047/22-34/17048/17049/22-34 за результатами проведення судово-технічної експертизи документів у справі № 920/1319/21, серед іншого, викладено наступне:

" 2. Друковані тексти з двох сторін першого аркуша Договору поставки №42007, датованого 03.08.2020, примірнику ТОВ "Мрія", виконані на іншому друкуючому пристрої у порівнянні з друкованими текстами з двох сторін обох аркушів Договору поставки №42007, датованого 03.08.2020, примірнику ТОВ "Кофко Агрі Ресорсіз Україна", а також з двох сторін другого аркуша Договору поставки № 42007, датованого 03.08.2020, примірнику ТОВ "Мрія".

3. В друкованому тексті з обох сторін першого аркуша Договору поставки №42007, датованого 03.08.2020, примірнику ТОВ "Кофко Агрі Ресорсіз Україна", у порівнянні з друкованим текстом з обох сторін першого аркуша Договору поставки №42007, датованого 03.08.2020, примірнику ТОВ "Мрія", встановлено розбіжності за шрифтом, параметрами форматування, змістом та взаєморозташуванням окремих фрагментів.

Тексти з обох сторін других аркушів двох примірників Договору поставки №42007, датованого 03.08.2020, збігаються за наявністю, змістом та параметрами форматування (розмір та гарнітура шрифтів, щільність рядків тощо)...

...7, 8. Відтиски печатки ТОВ "Кофко Агрі Ресорсіз Україна" та ТОВ "Мрія", підписи від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в двох примірниках Договору поставки № 42007, датованого 03.08.2020, могли бути нанесені в один період часу (раніше березня 2021 року), та може відповідати 03.08.2020...

12. Друкований текст на першому аркуші Договору поставки №42007, датованого 03.08.2020 (примірник ТОВ "Мрія"), відносно друкованого тексту першого та другого аркушів Договору поставки №42007, датованого 03.08.2020 (примірник ТОВ "Кофко Агрі Ресорсіз Україна"), а також друкованого тексту на другому аркуші Договору поставки №42007, датованого 03.08.2020 (примірник ТОВ "Мрія"), нанесені різними барвними речовинами (тонерами для лазерних принтерів).

Друкований текст першого та другого аркушів Договору поставки № 42007, датованого 03.08.2020 (примірник ТОВ "Кофко Агрі Ресорсіз Україна"), а також друкований текст другого аркуша Договору поставки № 42007, датованого також 03.08.2020 (примірник ТОВ "Мрія"), нанесені тонером для лазерних принтерів, що має однакову рецептуру.

13, 14. Перший аркуш Договору поставки №42007, датованого 03.08.2020 (примірник ТОВ "Мрія"), відносно першого та другого аркушів Договору поставки №42007, датованого 03.08.2020 (примірник ТОВ "Кофко Агрі Ресорсіз Україна"), а також другого аркуша Договору поставки № 42007, датованого 03.08.2020 (примірник ТОВ "Мрія"), належать до різних партій випуску.

Перший та другий аркуші Договору поставки № 42007, датованого 03.08.2020 (примірник ТОВ "КОФКО АГРІ РЕСОРСІЗ УКРАЇНА"), а також другий аркуш Договору поставки №42007, датованого 03.08.2020 (примірник ТОВ "Мрія"), належать до однієї партії випуску".

Відтак, проаналізувавши вказане, суд зазначає, що частина редакції договору відповідача № 42007 відрізняється від редакції договору позивача в частині порядку розрахунків по оплаті товару.

Ураховуючи обставини спірних правовідносин, суд приймає суд приймає до розгляду та вирішує цю справу в частині вимог про зобов`язання відповідача поставити і передати у власність позивача товар за договором поставки № 42007 від 03.08.2020 саме в редакції договору, наданій позивачем та вказує, що спірні правовідносини повинні регулюватися останнім.

Таким чином, суд констатує, що між ТОВ "Кофко Агрі Ресорсіз Україна" (покупець, позивач) і ТОВ "Мрія" (постачальник, відповідач) укладено договір поставки № 42007 від 03 серпня 2020 року, відповідно до умов якого відповідач зобов`язувався поставити на умовах "DAP (Доставлено до місця призначення ...) - Інкотермс 2020 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дунайська судноплавно-стівідорна компанія" іменоване в подальшому "Отримувач", або "Термінал", і передати у власність позивачу українську кукурудзу врожаю 2020 року (далі Товар) в загальній кількості 7 000 тон +/-5% за вибором Покупця, за ціною 5 072,60 гривень за 1 тонну, що еквівалентно 183,26 доларів США за 1 тонну, згідно курсу НБУ на момент укладення договору.

Згідно з п. 3.1.1. Договору оплата Товару здійснюється виключно у гривні. Рахунок на оплату виставляється відповідно до п. 3.1. цього Договору. Ціна Товару остаточно перераховуєтеся по валютному еквіваленту в гривню за курсом НБУ на дату вивантаження зазначеній в реєстрі, Отримувача/Терміналу.

За умовами п.4.1. договору поставка Товару здійснюється партіями залізничним транспортом у строк з 01 листопада 2020 року до 30 листопада 2020 року.

Відповідно до п.6.1. договору Покупець (позивач) перераховує суму оплати у розмірі 80% від вартості Товару згідно відправлених вагонів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом п`яти банківських днів після виконання Постачальником пп. 5.1.(в) п. 5. договору. Покупець зобов`язується доплатити 20% від вартості Товару по факту отримання Товару Отримувачем та надання видаткової накладної, податкової накладної, виданих відповідно до оплати передбаченої у цьому Договорі та розрахунків коригувань до неї, виданих у формі та у відповідності до чинного законодавства України, протягом п`яти банківських днів з дати надання документів.

Як зазначає позивач, відповідач порушив зобов`язання з поставки Товару, зокрема не виконав умови пп. 5.1.(в) п. 5. Договору, а саме: не надіслав e-mail повідомлення протягом 24 годин Покупцю про відвантаження кожної партії Товару, із зазначенням його кількості, підтвердивши це наступними документами (сканкопіями): залізничної накладної, протоколу випробувань на вміст ГМО та показників безпеки, рахунку фактури із зазначенням кількості відправленого Товару, його повної вартості із зазначенням суми ПДВ, посвідчення про якість зерна (форма-42), лист з реєстром відправлених вагонів за підписом і печаткою Постачальника, реєстр відправлених вагонів у форматі Microsoft Excel, що включає інформацію про дату відправки, номер залізничної накладної, номер вагону(ів), станцію відправлення та місце призначення, кількість, підтвердження про відправку вагонів із системи Укрзалізниці про відправку вагонів до місця призначення (Терміналу/Отримувача), відповідно у Позивача зобов`язання по оплаті непоставленого Товару згідно Договору № 42007 відсутнє.

Постачальником був надісланий лист вих. № 120 від 21.09.2020, в якому він звернувся з пропозицією щодо укладеного Договору № 42007 від 03.08.2020, а саме: внесення змін щодо кількості Товару, що повинен бути поставлений, або зміни ціни за Товар, які не були погоджені Покупцем.

Для забезпечення вчасного та належного виконання договору Покупцем було надіслано лист № 5961/03 від 26.10.2020 з проханням надати графік поставок за Договором № 42007 та виконати зобов`язання у визначений строк з попередженням, що невиконання або неналежне виконання договору спричинить значну суму збитків, що підлягатиме відшкодуванню, зокрема шляхом звернення до господарського суду. Відповіді з запереченнями на цей лист Постачальник не надав. Також Покупець отримав письмовий дозвіл Отримувача, що передбачено п. 4.1. та п. 5.2. (б) Договору, а саме лист №30-10/04 від 30.10.2020 від ТОВ "Дунайська судноплавно-стівідорна компанія".

Як було зазначено вище, кінцевий термін поставки Товару згідно з п. 4.1. за Договором № 42007- 30 листопада 2020 року.

Відповідно до п. 8.2. Договору № 42007 якщо прострочення поставки перевищує 6 календарних днів, Покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від виконання цього Договору, при цьому Постачальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого Товару.

Пунктом 8.5. Договору № 42007 передбачено, якщо Постачальник не поставить Покупцеві Товар у кількості, вказаній в п. 2.1. даного Договору, Покупець має право укласти Договір із третьою особою, на умовах, аналогічних цьому Договору. Постачальник в цьому випадку зобов`язаний відшкодувати Покупцеві витрати по укладенню договору з третьою особою та різницю між ціною Товару, яка була передбачена цим Договором, і ціною товару, який був придбаний у третьої особи.

Як вказано у п.8.10. Договору № 42007, право вимоги штрафних санкцій за даним Договором виникає з дати виставлення претензії.

У зв`язку з цим та відповідно до умов Договору № 42007 17.12.2020 позивач направив відповідачу претензію (вих.№1612/2020), в якій повідомив останнього про факт порушення зобов`язання з поставки Товару. Також на підставі зазначеного пункту договору вимагав сплатити штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого Товару в сумі 7 101 640,00 грн та різницю в ринковій ціні на той момент часу за непоставлений Товар в кількості 7 000,00 тон в сумі - 15 241800,00 грн, що підтверджувалось Договором поставки № 43102 від 08.12.2020 укладеним Позивачем з ТОВ "К.Н.Т." та листом №18/12 від 18.12.2020 про надання згоди на розголошення інформації викладеної у Договорі № 43102 від 08.12.2020 (загальна сума претензії - 22 343 440,00 грн), з кінцевим строком для сплати до 18.01.2021.

Відповідач надіслав відповідь на претензію листом вих. №9 від 12.01.2021 з відмовою про виконання претензії, зокрема, обґрунтувавши свою відмову посиланням на п. 6.1. Договору № 42007, що передбачав 100% передоплату Товару у декілька траншів і мав наслідок невиконання цього пункту - визнання Договору № 42007 неукладеним.

Приймаючи до уваги лист Постачальника вих. № 120 від 21.09.2020, в якому останній не заперечував факт укладення Договору № 42007 в редакції, що викладена в оригінальному екземплярі Покупця, відсутність жодних заперечень на лист Покупця №5961/03 від 26.10.2020 з проханням надати графік поставок за Договором №42007 та виконати зобов`язання у визначений строк, усвідомлюючи протиправну поведінку Постачальника, характер та суть вчинених ним дій, Покупець звернувся з заявою про вчинення кримінального правопорушення від 26.11.2020 до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві щодо підробки Договору поставки № 42007 від 03.08.2020, про що повідомив постачальника листом №5992/02 від 27.11.2020 з додаванням копії витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.11.2020 відправленого на електронну пошту Постачальника.

Позивач у позові зазначає, що, враховуючи ситуацію з невиконанням Постачальником умов Договору № 42007 та для забезпечення виконання власних зобов`язань перед третіми особами, Позивач вимушений був укласти договори поставки на закупівлю 7 000,00 тон української кукурудзи врожаю 2020 року, а саме:

Договір поставки № 43102 від 08 грудня 2020 року на поставку 400 тон +/-5% тон української кукурудзи врожаю 2020 року та Договір поставки № 43111 від 09 грудня 2020 року з Товариством з обмеженою відповідальністю "К.Н.Т." на поставку 270 тон +/-5% тон української кукурудзи врожаю 2020 року разом з листом пропозицією від 04.12.2020 та листом відповіддю від 07.12.2020, лист-згода на розголошення інформації №18/12 від 18.12.2020, лист-згода на розголошення інформації від 28.12.2020;

Договір поставки № 43134 від 18 грудня 2020 року з Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейдсофткорн" на поставку 1 000 тон +/-5% тон української кукурудзи врожаю 2020 року, разом з листом пропозицією від 04.12.2020 та листом відповіддю від 18.12.2020, лист-згода на розголошення інформації №21007 від 21.01.2021;

Договір поставки № 43155 від 24 грудня 2020 року з Товариством з обмеженою відповідальністю "МНТ-Агро", щодо 2 725 тон української кукурудзи врожаю 2020 року, разом з листом пропозицією від 04.12.2020 року та лист-згода на розголошення інформації від 15.01.2021;

Договір поставки № 43165 від 29 грудня 2020 року з Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Груп", щодо 1 060 тон української кукурудзи врожаю 2020 року, разом з листом пропозицією від 04.12.2020 року та листом відповіддю від 28.12.2020, лист-згода на розголошення інформації від 11.01.2021;

Договір поставки № 43185 від 14 січня 2021 року з Приватним підприємством "Агро-Транс Індустрія" 1 000 тон української кукурудзи врожаю 2020 року, разом з листом пропозицією від 04.12.2020 та листом відповіддю від 13.01.2021, лист-згода на розголошення інформації від 28.01.2021;

Договір поставки № 43191 від 15 січня 2021 року з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фирма "Фиеста", щодо 700 тон української кукурудзи врожаю 2020 року, разом з листом пропозицією від 04.12.2020 та листом відповіддю від 14.01.2021; лист-згода на розголошення інформації від 25.01.2021.

На підтвердження виконання вище вказаних Договорів поставок позивач надав видаткові накладні, рахунки на оплату поставленого товару та платіжні доручення про оплату поставленого товару (а.с.39-200 том 1).

Відповідно до статей 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення також закріплені в статтях 173-175 ГК України.

Згідно з ч.1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статей 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статей 525, 526, 629 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, за яким одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 265 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст. 265 ЦК України).

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

Як вже було встановлено судом, за умовами п. 4.1. договору відповідач зобов`язався поставити позивачу товар партіями залізничним транспортом у строк з 01.11.2020 до 30.11.2020. Разом з ти, покупець перераховує суму оплати у розмірі 80% від вартості Товару згідно відправлених вагонів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом п`яти банківських днів після виконання Постачальником пп. 5.1.(в) п. 5. договору. Покупець зобов`язується доплатити 20% від вартості Товару по факту отримання Товару Отримувачем та надання видаткової накладної, податкової накладної, виданих відповідно до оплати передбаченої у цьому Договорі та розрахунків коригувань до неї, виданих у формі та у відповідності до чинного законодавства України, протягом п`яти банківських днів з дати надання документів.

Отже, умови поставки сторони узгодили у договорі поставки № 42007 від 03.08.2020.

З огляду на визначений умовами договору порядок оплати та поставки товару, відповідач зобов`язаний був здійснити поставку товару в строк з 01.11.2020 до 30.11.2020.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Докази того, що відповідач здійснив поставку товару як у визначений строк, так і на момент ухвалення рішення в матеріалах справи відсутні.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач поставив позивачу товар у відповідності до умов договору поставки № 42007 від 03.08.2020.

Ураховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд вважає позовні вимоги за первісним позовом в частині зобов`язання відповідача поставити товар обґрунтованими, доведеними документально та такими, що підлягають задоволенню.

З приводу заявлених позивачем за первісним позовом до стягнення з відповідача штрафу та збитків суд зазначає наступне.

За приписами статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з пунктом 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тому збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Таким чином, твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню саме позивачем.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення збитків, позивач стверджує, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором, позивач вимушений був придбати відповідний товар за вищою ціною у третіх осіб.

Посилаючись на існування причинного зв`язку між понесеними позивачем витратами у вигляді різниці між ціною товару за вказаними договорами з третіми особами та ціною товару за умовами договору поставки з відповідачем, позивач жодним чином не доводить, в чому полягає вимушеність укладання у грудні 2020 року, січні 2021 року поставки з третіми особами, тобто через місяць після настання строку поставки кукурудзи відповідачем, і що це є обставиною, яка засвідчує автоматичні та невідворотні наслідки у вигляді реальних витрат, які виникають в результаті невиконання договору відповідачем. Позивач не надає доказів щодо наявності у нього зобов`язань перед третіми особами, де він є постачальником придбаної у ТОВ "Мрія" кукурудзи.

Суд установив, що позивач не надав доказів неможливості укласти договори поставки з іншим сільськогосподарським виробником; доказів того, що непоставка відповідачем товару за договором мала наслідком зупинення його діяльності, або потягло інші наслідки для позивача у взаємовідносинах з контрагентами, внаслідок чого йому були заподіяні збитки, а також доказів існування у нього критично необхідної виробничої потреби в обсягах товару, передбачених договором (договорів поставки в порядку подальшого перепродажу, переробки тощо), як і доказів того, що незадоволення відповідної виробничої потреби (у разі її існування) могло б потягнути за собою які-небудь негативні наслідки (зупинку ліній виробництва, їх неефективну внаслідок недозавантаженості роботу, простій передзамовлених складських потужностей, простій транспорту, застосування штрафних санкцій з боку контрагентів тощо).

Установивши, що позивач не надав жодних доказів, які б засвідчували, що з моменту настання строку поставки товару за укладеним з відповідачем договором, він не міг запобігти виникненню збитків вчиненням дій з заміщення непоставленого товару шляхом укладення з іншими виробниками відповідних договорів поставки за тими ж цінами, що були узгоджені в договорі поставки з відповідачем, та у строки, що були б наближені до визначених договором строків поставки, суд виходить із того, що сам факт непоставки відповідачем товару у визначені умовами укладеного між сторонами договору строки надавав позивачу можливість здійснити своєчасний пошук інших виробників аналогічного товару та здійснити належне виконання своїх зобов`язань на користь третьої особи за укладеним з нею договором (за його наявності).

Також суд зазначає, що позивачем не було доведено, що встановлена в укладених з третіми особами договорами ціна була актуальною на ринку і позивач не міг купити аналогічний товар за нижчою ціною.

Отже, позивачем не було доведено реальності заявленої ним до стягнення суми збитків, як і не було ним доведено, як того вимагає частина третя статті 226 ГК України, що він вчиняв дії, спрямовані на запобігання виникненню збитків, що в силу прямого регулювання наведеної норми взагалі позбавляє його права на відшкодування збитків.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про те, що укладення позивачем договорів з третіми особами та визначення їх істотних умов стало результатом самостійних ініціативних дій самого позивача, адже вказані договори були укладені ним на власний ризик, з метою досягнення економічних результатів та одержання прибутку (частина перша статті 42 ГК України), та відповідало виду здійснюваної ним господарської діяльності. Отже, ризик економічної неефективності чи збитковості такого договору згідно статті 42 ГК України лежить на самому позивачеві і правових підстав для перекладення його на відповідача немає.

Між тим у відповідності до положень частин третьої, четвертої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Викладене свідчить про недоведення позивачем за первісним позовом понесення ним збитків та їх розміру, а також про відсутність причинного зв`язку між невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором та понесеними позивачем, як він зазначає, витратами у вигляді різниці між ціною товару за вказаними договорами з третіми особами та ціною товару за умовами договору поставки з відповідачем.

Щодо протиправної поведінки відповідача у невиконанні своїх зобов`язань за договором та стягнення з нього штрафу за їх невиконання суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 8.2. договору в разі, якщо поставка товару покупцеві була здійснена пізніше строків, вказаних в пп. 4.1. п. 4 цього договору та за умови виконання покупцем пп. а) та б) п. 5.2., то постачальник оплачує покупцеві неустойку у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невчасно поставленого товару за кожен день прострочення, від загальної вартості невчасно поставленого товару. У разі, якщо прострочення поставки перевищує 6 календарних днів, покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від виконання цього договору, при цьому постачальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого товару.

У контексті змісту зазначеного пункту договору за порушення строків поставки постачальник сплачує покупцеві пеню від вартості невчасно поставленого товару, а у разі відмови покупця від виконання договору, якщо відбулось прострочення поставки, постачальник сплачує штраф від вартості непоставленого товару.

Отже в цьому випадку чітко визначено, що штраф застосовується виключно у разі відмови покупця від договору.

Водночас, як установлено судом, позивач не відмовлявся від виконання цього договору та не скористався своїм правом розірвати його.

Ураховуючи викладене вище, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом в частині стягнення з відповідача штрафу не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю та безпідставністю.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача у розмірі 532623,00 грн, оскільки позов підлягає задоволенню частково.

Стосовно зустрічних позовних вимог суд зазначає, що вони мотивовані тим, що у сторін різняться редакції договору поставки № 42007 від 03.08.2020, умовами ТОВ "Мрія", які передували підписанню контракту, слугувала саме наявність попередньої оплати, що є суттю форвардного контракту.

Крім того, правовими підставами зустрічного позову позивач визначив статті 203, 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Однак як вже зазначено вище, суд констатував про укладеність між сторонами договору поставки № 42007 від 03.08.2020.

За змістом статті 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання. Кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначеного суб`єкта захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Договори можуть визнаватися недійсними в судовому порядку з підстав недодержання в момент їх вчинення вимог, установлених ст. 203 ЦК України.

Стаття 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, з наступних підстав.

За ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до частин першої - третьої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Спір у справі виник у зв`язку із тим, що позивач вважає договір неукладеним за наведених вище обставин.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Водночас, за змістом ст. 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

За змістом частин 1 та 2 статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 15 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника і такі способи мають бути доступними й ефективними.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (14-499цс19).

Принцип диспозитивності, закріплений у статті 14 ГПК України, передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, а учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, з урахуванням вищевикладеного особа має право на власний розсуд обрати будь-який з можливих способів захисту, які передбачені законом або договором, за виключенням випадків, коли законом встановлено імперативний характер щодо застосування конкретного способу захисту.

У такий спосіб позивач, який вважає, що його право або законний інтерес порушені, не визнаються або оспорюються, має право звернутися до суду за їх захистом, обравши будь-який з передбачених законом або договором спосіб захисту.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Ураховуючи зміст вказаних норм, суд зазначає, що вимога про визнання договору неукладеним не є способом захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання (не є способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та інтересу), який передбачений положеннями Господарського кодексу України або Цивільного кодексу України, не визначена відповідна вимога як такий спосіб і іншими законами України.

Водночас, вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16).

По суті вимога про визнання договору неукладеним є вимогою про встановлення факту, який має юридичне значення. Встановлення судом такого факту відсутності укладення договору може мати місце лише при розгляді іншого господарського спору.

Обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, постанові Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 915/1890/19).

З урахуванням викладеного вище суд зазначає, що вимога позивача за зустрічним позовом про визнання договору неукладеним не відповідає способам захисту прав, встановленим чинним законодавством.

Відтак на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні зустрічного позову про визнання неукладеним договору поставки.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання зустрічного позову суд відповідно до ст. 129 ГПК України покладає на позивача за зустрічним позовом.

Крім того 04.12.2023 до суду надійшло клопотання представника позивача за первісним позовом про винесення окремої ухвали стосовно відповідача у зв`язку з приховуванням ТОВ "Мрія" електронного листування та приховування від суду направленого працівнику ТОВ "Кофко Агрі Ресорсіз Україна" (працівнику в минулому) 03.08.2020 електронного примірника договору поставки № 42007 від 03.08.2020 та застосувати заходи відповідні допущеним порушенням процесуальних обов`язків.

Обґрунтовуючи своє клопотання про винесення окремої ухвали, позивачем за первісним позовом вказується, що відповідачем приховано інформацію та текст електронного примірника сканованої копії договору поставки № 42007 від 03.08.2020, підписаної відповідачем з проставленням печатки, зміст якого ідентичний договору, наданому позивачем в підтвердження заявлених позовних вимог і надано до матеріалів справи завідомо недостовірних, підроблених доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ГПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Згідно з ч. 2 ст. 246 Господарського процесуального кодексу України суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

У відповідності до ч. 5 ст. 246 Господарського процесуального кодексу України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Кожна сторона обирає на свій розсуд спосіб захисту в рамках закону.

З системного аналізу правових норм Господарського процесуального кодексу України вбачається, що чинним процесуальним законодавством не передбачено винесення окремої ухвали за клопотанням сторони у справі та відсутнє посилання на порядок і строки розгляду такого клопотання. Судом самостійно встановлюються наявність обставин та підстав для винесення окремої ухвали, що визначені ст. 246 Господарського процесуального кодексу України.

У цій справи з огляду на предмет спору та матеріали справи, таких обставин та підстав суд не вбачає. Доказів на підтвердження іншого заявником не подано. Судом не встановлено факту підробки документів і особу підроблювача.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання про постановлення окремої ухвали.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236- 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Кофко Агрі Ресорсіз Україна" задовольнити частково.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія" (42500, Сумська область, Липоводолинський район, смт. Липова Долина, вул. Миру, 29, код 31622879) поставити і передати у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "Кофко Агрі Ресорсіз Україна" (01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, 32Б, офіс 1019, код 35919521) українську кукурудзу на умовах "DAP (Доставлено до місця призначення…) - Інкотермс 2020-Товариство з обмеженою відповідальністю "Дунайська судноплавно-стівідорна компанія" 54000, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/40" у кількості 7000 тон +/- 5% за вибором покупця за ціною та якістю, передбаченими договором поставки № 42007 від 03 серпня 2020 року, шляхом надсилання e-mail-повідомлення протягом 24 годин Покупцю про відвантаження кожної партії товару, із зазначенням його кількості підтвердивши це наступними документами (сканкопіями): залізничної накладної, протоколу випробувань на вміст ГМО та показників безпеки, рахунку фактури із зазначенням кількості відправленого Товару, його повної вартості із зазначенням суми ПДВ, посвідчення про якість зерна (форма 42), лист з реєстром відправлених вагонів за підписом і печаткою Постачальника, реєстр відправлених вагонів у форматі Microsoft Excel, що включає інформацію про дату відправки, номер залізничної накладної, номер вагону(ів), станцію відправлення та місце призначення, кількість, підтвердження про відправку вагонів із системи Укрзалізниці про відправку вагонів до місця призначення (Терміналу/Отримувача).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія" (42500, Сумська область, Липоводолинський район, смт. Липова Долина, вул. Миру, 29, код 31622879) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кофко Агрі Ресорсіз Україна" (01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, 32Б, офіс 1019, код 35919521) 532623 грн (п`ятсот тридцять дві тисячі шістсот двадцять три гривні) судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія" відмовити.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.03.2024.

Суддя В.В. Яковенко