ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2024 р. Справа№ 925/1407/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

при секретарі судового засідання Алчієвій І.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Дружба"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.12.2023

у справі № 925/1407/23 (суддя: Гладун А.І.)

за позовом Приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Дружба"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфоазот"

про стягнення 1 668 888,50 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне орендне сільськогосподарське підприємство "Дружба" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфоазот" про стягнення 1 668 888,50 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивач передплатив відповідачу 672180,00 грн за поставлений товар, які просить стягнути з відповідача як попередню оплату за недопоставлений товар.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.12.2023 провадження у справі № 925/1407/23 в частині вимог про стягнення 672180,00 грн попередньої оплати закрито; у позові в частині вимог про стягнення 336090,00 грн штрафу та 660618,50 грн пені відмовлено; повернуто Приватному орендному сільськогосподарському підприємству "Дружба" з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 10082,70 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією №652 від 10.10.2023.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд зазначив, що доказів подання заявки на відвантаження відповідної партії товару у встановлений договором період з 01 березня 2021 року по 20 травня 2021 року позивач не подав. Наголосив, що заявки на відвантаження товару від 13.09.2021 та 29.06.2023 подані позивачем за межами строку поставки, після встановленого строку виконання зобов`язань за договором, а тому відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимогю

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПОСП "Дружба" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 05.12.2023 у справі № 925/1407/23 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 336 090,00 грн штрафу та 660 618,50 грн пені та ухвалити у відповідній частині нове рішення, відповідно до якого задовольнити позов ПОСП "Дружба" до ТОВ "Інфоазот" про стягнення штрафу та пені за прострочення поставки товару в повному обсязі; стягнути з ТОВ "Інфоазот" на користь ПОСП "Дружба" 336 090,00 грн штрафу та 660 618,50 грн пені за прострочення поставки товару.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення штрафу та пені є незаконним і необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права, без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, без врахування висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Скаржник зауважує, що суд першої інстанції помилково зробив висновок, що відповідач не виконав свого зобов`язання з відвантаження товару у строк встановлений договором внаслідок невиконання позивачем свого обов`язку щодо подання заявок у відповідний строк. Наголошує, що закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язань, які виникли внаслідок його укладення та не були виконані на момент припинення договору, не звільняє від виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2024 апеляційна скарга у справі № 925/1407/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Дружба" на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.12.2023 у справі № 925/1407/23; розгляд апеляційної скарги Приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Дружба" на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.12.2023 у справі № 925/1407/23 призначено на 26.02.2024, в подальшому відкладено на 06.03.2024; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання, протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

29.01.2024 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обгрунтовує тим, що відповідач не порушив строки поставки товару, визначені договором, адже можливість його поставки напряму та безпосередньо залежала від волевиявлення позивача - подати заяву та автотранспорт для вивозу товару в період до 20.05.2021. Наголошує, що вимога про повернення попередньої оплати вперше була заявлена позивачем в позовній заяві у даній справі, а тому була задоволена вже під час розгляду справи.

Також, 06.03.2024 позивачем подано детальний розрахунок сум, що стягуються.

Представник позивача в судовому засіданні 06.03.2024 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.03.2024 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 04.01.2021 Приватне орендне сільськогосподарське підприємство "Дружба" (покупець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфоазот" (продавець) уклали договір №2 купівлі-продажу.

Відповідно до умов договору сторони домовилися про таке:

п. 1.1. - продавець зобов`язується передати у власність, а покупець належним чином прийняти та сплатити за наступний товар: мінеральне добриво аміачна вода доведена до вимог ГОСТу 9-92 Марки Б (вміст аміаку не менше 25%, вміст азоту не менше 20,5%) у кількості 900 тон;

п. 1.2. - вартість товару на момент укладання договору складає 2550,00 грн за 1 тону товару;

п. 2.1. - ціна мінерального добрива приймається сторонами на умовах самовивозу товару окремими партіями зі складу рідкого аміаку, який знаходиться за адресою: вул. Вокзальна, 37 смт Лисянка Черкаської області;

п. 2.2. - товар повинен бути сплачений покупцем на умовах 100% передплати в термін 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунку;

п. 2.5 - факт передачі товару у власність покупцеві оформляється сторонами, шляхом підписання видаткової накладної;

п. 2.6 - моментом переходу права власності на товар від продавця до покупця вважається дата підписання сторонами вищевказаної податкової накладної;

п. 2.7 - покупець зобов`язаний вибрати весь об`єм замовленого та проплаченого товару не пізніше 20 травня 2021 року;

п. 2.8 при порушенні цього терміну на залишок товару, на складах продавця складається договір зберігання на умовах продавця;

п. 2.9 - продавець зобов`язаний організувати відвантаження та забезпечити можливість отримання товару покупцем у період з 01 березня 2021 року по 20 травня 2021 року у будь-який робочий день у кількості не менше, ніж 100 тон на добу та не пізніше, ніж через два робочих дні після отримання від покупця усної або письмової заявки на відвантаження відповідної партії товару. Така можливість повинна бути забезпечена продавцем до моменту повного відвантаження всього об`єму товару, оплаченого покупцем згідно даного договору;

п. 2.10 - за порушення продавцем п. 2.9 договору, що полягає у нездійсненні відвантаження оплаченого покупцем товару більше, ніж на одну добу, продавець оплачує покупцю штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого вчасно товару. Крім цього, на користь покупця нараховується пеня в розмірі 0,18% за кожен день прострочення поставки товару;

п. 2.11 - факт несвоєчасного виконання поставки продавцем, засвідчується наявністю відповідної письмової заявки на отримання товару, наданої покупцем продавцю, та відсутністю підписаної видаткової накладної на отримання даної партії товару покупцем у передбачений цим договором термін та відсутність листа від продавця, який засвідчує факт неможливості відвантаження даної партії товару покупцю у передбачений договором термін з вини покупця, з зазначенням об`єктивних обставин вини покупця, що призвело до неможливості вчасного відвантаження відповідної партії товару;

п. 5.1 договір, складений у двох примірниках, набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2021, а у частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

На виконання договору позивач на підставі виставленого рахунку-фактури відповідача №СФ-0000001 від 05.01.2021 перерахував відповідачу 2167500,00 грн, в т.ч. ПДВ 361250,00 грн, за 900 т аміачної води на підставі платіжної інструкції від 05.01.2021 №7.

Відповідач, на виконання своїх зобов`язань за договором, у період з 30.04.2021 по 19.05.2021 передав у власність позивача за його заявками 586,40 т товару (аміачної води) на підставі видаткових накладних та товарно-транспортних накладних до них.

Сторони склали та підписали акт звірки взаєморозрахунків за період з 30.04.2021 по 19.05.2021, згідно якого відповідач передав, а позивач прийняв у власність 586,40 т товару (аміачної води), залишок недопоставлений товар за договором становить 672180,00 грн.

13.09.2021 позивач надіслав відповідачу на електронну пошту заявку на відвантаження товару №173, у якій просив відповідно до умов договору організувати відвантаження та забезпечити можливість отримати товар на суму 672180,00 грн.

29.06.2023 позивач надіслав відповідачу рекомендованим листом з описом вкладення заявку на відвантаження товару №156, у якій просив відповідно до умов договору організувати відвантаження та забезпечити можливість отримати 263,600 т аміачної води на суму 672180,00 грн.

14.07.2023 відповідач надіслав позивачу лист №14/07-1 про те, що діяльність відповідача пов`язана виключно із виробництвом, зберіганням та поставкою вибухонебезпечного товару аміаку рідкого технічного та аміаку водного (мінеральне добриво) на двох власних складах в смт Лисянка та с. Розсішки Черкаської області. З 24.02.2022 у Черкаській області поблизу с. Розсішки велися активні бойові дії та сталося ряд вибухів складів, в зв`язку з чим 25.02.2022 Уманською районною державною адміністрацією видано наказ №4 "Про заходи безпеки на об`єктах підвищеної небезпеки Уманського району", відповідно до якого відповідачу наказано забезпечити вилучення аміаку у безпечний район у найкоротший термін. Керівників інших хімічно небезпечних об`єктів зобов`язано здійснити нагальні заходи безпеки, спрямовані на зменшення ризиків для населення та навколишнього середовища. На виконання цього наказу відповідач вжив невідкладних заходів для вилучення всього аміаку та аміачної води зі своїх складів. Через підвищену військову небезпеку на території Черкаської області відповідач вимушений був призупинити свою господарську діяльність до закінчення війни. Строк дії договору закінчився 31.12.2021, жодних дій на продовження його строку сторонами не вживалось. У зв`язку з чим виконання заявки на відвантаження товару, поданої після закінчення строку дії договору є неможливим.

15.08.2023 позивач надіслав відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення та описом вкладення претензію №187, у якій просив відповідно до умов договору організувати відвантаження та забезпечити можливість отримати 263,600 т аміачної води, про прийняте рішення просив терміново повідомити позивача. Додатком до претензії надіслав акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 по 15.08.2023.

Звертаючись із позовом, позивач просив суд стягнути з відповідача 660618,50 грн пені (672180,00 (сума непоставленого товару) х (2 х 25,00 % (облікова ставка НБУ на 30.06.2023) х 546 днів прострочення : 365: 100) та 336090,00 грн штрафу від суми непоставленого вчасно товару (672180,00 (сума непоставленого товару) х 0,18 % (за кожен день прострочення поставки товару) х 546 днів прострочення : 100) за період з 01.01.2022 по 30.06.2023 на підставі п. 2.10 договору за прострочення поставки товару.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з частиною першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Наведеними вище нормами господарського законодавства врегульовано правові підстави виникнення господарських зобов`язань, до яких, зокрема, належить господарський договір.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 статті 693 Цивільного кодексу України).

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця (частина 3 статті 693 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 526 зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, за період з 30.04.2021 по 19.05.2021 відповідач передав, а позивач прийняв у власність 586,40 т товару (аміачної води).

Відповідач не передав позивачу 263,600 т товару (аміачної води), вартістю 672180,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що приписами частин другої та третьої статті 6 та статті 627 ЦК України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

Приписи частин другої та третьої статті 6 та статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.

Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами.

Вказана правова позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19.

У конткусті наведеного судова колегія наголошує, що в укладеному договорі сторони погодили, що покупець зобов`язаний вибрати весь об`єм замовленого та проплаченого товару не пізніше 20 травня 2021 року.

Відповідно до п. 2.9 договору продавець зобов`язаний організувати відвантаження та забезпечити можливість отримання товару покупцем у період з 01 березня 2021 року по 20 травня 2021 року у будь-який робочий день у кількості не менше, ніж 100 тон на добу та не пізніше, ніж через два робочих дні після отримання від покупця усної або письмової заявки на відвантаження відповідної партії товару.

Сторони встановили у договорі строк виконання зобов`язань з поставки товару до 20.05.2021.

Умовою виконання відповідачем обов`язку з поставки товару є отримання від покупця (позивача) усної або письмової заявки на відвантаження відповідної партії товару.

При цьому, як вірно зауважив місцевий господарский суд, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, доказів подання заявки на відвантаження відповідної партії товару у період з 01.03.2021 року по 20.05.2021 року позивач до матеріалів справи не надав.

Заявки на відвантаження товару від 13.09.2021 та 29.06.2023 подані позивачем за межами строку поставки та після встановленого строку виконання зобов`язань за договором.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Враховуючи погоджені сторонами умови договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невиконання позивачем (покупцем) свого обов`язку у зобов`язанні та неподання відповідачу (продавцю) заявки на відвантаження товару у встановлений договором строк унеможливило виконання відповідачем свого зобов`язання з відвантаження товару у строк встановлений договором, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача передбачених договором штрафних санкцій.

При цьому, відмова відповідача у відвантаженні товару на підставі заявок, що подані позивачем поза межами встановленого сторонами на підставі взаємного волевиявлення строку, жодним чином не суперечить умовам договору та відповідає передбаченому сторонами в договорі алгоритму проведення господарської операції.

Також, судова колегія звертає увагу на те, що до моменту звернення із даним позовом ПрОСП «Дружба» не зверталось до ТОВ «Інфоазот» із вимогою про повернення суми попередньої оплати.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції, серед іншого, враховує, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).

Таким чином, доводи скаржника про те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення штрафу та пені є незаконним і необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права, без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, без врахування висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Черкаської області від 05.12.2023 у справі № 925/1407/23 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати зі сплати судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Дружба" на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.12.2023 у справі № 925/1407/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 05.12.2023 у справі № 925/1407/23 - залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Приватне орендне сільськогосподарське підприємство "Дружба".

4. Справу № 925/1407/23 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15.03.2024.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков