ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2024 р. Справа№ 910/12208/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Барсук М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Климчук О.С., ордер серія АІ № 1433845 від 31.07.2023;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА"

на рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2023

у справі № 910/12208/23 (суддя - Трофименко Т.Ю.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЮК ДИСТРИБЬЮШН"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА"

про стягнення 148 975 015,90 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "ЮК ДИСТРИБЬЮШН" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "ДІЄСА" про стягнення 148 975 015,90 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що відповідач в порушення умов договору поставки № 160821-007 від 26.08.2021 не у повному обсязі здійснив оплату за отриманий товар.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.11.2023 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ТОВ "ДІЄСА" на користь ТОВ "ЮК ДИСТРИБЬЮШН" 148 975 015, 90 грн боргу, 939 400,00 грн судового збору за подання позову та 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується постачання позивачем відповідачу товару за договором № 160821-007 від 26.08.2021 на суму 148 975 015,90 грн, яка ним не була оплачена. Заявлений позивачем розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу господарським судом зменшено до суми, яка складає 30 000,00 грн, і яку покладено на відповідача.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ТОВ "ДІЄСА" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн змінити, яким частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Наводячи підстави зміни рішення щодо покладення на нього витрат на правничу допомогу апелянт зазначав, що судом першої інстанції було допущено порушення процесуального права, оскільки позовна заява була задоволена частково в частині витрат на правничу допомогу, яка обмежена судом в розмірі 30 000,00 грн, тобто не відповідає змісту задоволених вимог. Водночас, господарським судом не було наведено обґрунтованого розміру сум, виходячи з реальності надання юридичних послуг та розумності витрат на надання професійної правничої допомоги саме в розмірі 30 000,00 грн, який, на переконання скаржника, необхідно зменшити до 20 000,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2024, у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю., відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 20.02.2024.

30.01.2024 до апеляційного суду надійшов відзив позивача із запереченнями на апеляційну скаргу та попередній розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з розглядом апеляційної скарги.

20.02.2024 до апеляційного суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 задоволено вказане клопотання та відкладено розгляд справи на 05.03.2024.

04.03.2024 до апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки представник товариства знаходиться на лікарняному, що підтверджується електронною довідкою системи охорони здоров`я.

05.03.2024 до апеляційного суду надійшли заперечення позивача на клопотання про відкладення розгляду справи, в яких представник зазначав, що з долученої довідки до клопотання не можливо ідентифікувати особу, якій вона видана; при цьому вона містить приписку, що не є документом; товариство має інших представників; не з`явлення представника не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом... Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики ЄСПЛ критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Водночас, судом апеляційної інстанції не встановлено обставин згідно яких спір не може бути вирішений в даному судовому засіданні, при цьому юридична особа не була позбавлена залучити іншого представника і розгляд справи вже відкладався за заявою відповідача, тому клопотання відповідача не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні, яке відбулось 05.03.2024, представник позивача просив в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити та залишити оскаржуване рішення без змін та скасування.

Представник відповідача не з`явився, повідомлений належним чином, його доводи викладені письмово в апеляційній скарзі, для розгляду якої судом, його відсутність у судовому засіданні не перешкоджає.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.08.2021 між ТОВ "ДІЄСА" (покупець) та ТОВ "ЮК ДИСТРИБЬЮШН" (постачальник) укладено договір № 160821-007 (далі - договір поставки; а.с. 12-15 том 2), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця наступні товари: електропобутові товари (побутові холодильники, морозильники і прилади для механізації побутових робіт, побутові прилади для очищення, зволоження, кондиціонування повітря, електроосвітлювальну арматуру і електролампи, електронагрівальні прилади, провідникові вироби і т.д. і т.п.), телерадіотовари (електропрогравальну, звукозаписувальну апаратуру, апаратуру для відеозапису та відтворення зображення і звуку, носії для запису звуку, платівки, телевізійні приймачі, частини, вузли, а також деталі до них, мережеве обладнання, кабелі, кріплення в т.д. і т.п.), комп`ютерну техніку (комп`ютерна техніка та її комплектуючі, носії інформації, очищуючі засоби, принтери, БФП), мобільні телефони, акумулятори, батарейки, адаптери, аксесуари (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених договором.

Загальна кількість товару, що планується до поставки за договором, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) по сортам, групам, підгрупам, видам, марками, типам, розмірам узгоджуються в специфікації (п. 2.1 договору поставки).

Відповідно до п. 2.2 договору поставки покупець направляє постачальнику заявку із зазначенням номенклатури, кількості та очікуваного терміну поставки.

Датою поставки вважається дата підписання сторонами відвантажувальних документів (видаткових накладних, товарно-транспортних накладних) на товар (п. 2.7 договору поставки).

Право власності на товар від постачальника до покупця переходить у момент підписання відвантажувальних документів (видаткових накладних, ТТН) покупцем. До моменту підписання покупцем відвантажувальних документів на товар, всі ризики, пов`язані з пошкодженням або втратою товару, несе постачальник (п. 2.8 договору поставки).

Умовами п. 2.9 договору поставки передбачено, що постачальник разом з товаром зобов`язується передати покупцеві наступні документи: оригінал рахунку-фактури із зазначенням товару, кількості, ціни за одиницю та вартості всієї партії товару; товарно-транспортну накладну (далі - ТТН) або інший рівнозначний транспортний документ; видаткову накладну (при розбіжностях у фактичній кількості прийнятого товару з кількістю товару, зазначеного в супровідній документації, невід`ємною частиною видаткової накладної є акт приймання товару, складений за формою, погодженою сторонами в додатку № 1 до договору); копію декларації про відповідність та/або сертифіката відповідності продукції вимогам технічних регламентів (по кожному найменуванню товару; інформацію про продукцію (гарантійний талон від виробника на кожну одиницю товару, інструкцію з експлуатації українською мовою на кожну одиницю товару; документи, які підтверджують якість товару та інші документи, необхідні відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 2.10 договору поставки загальна кількість товару, поставленого постачальником покупцеві за цим договором, визначається виходячи з фактичної кількості поставленого товару.

Умовами п. 3.2 договору поставки визначено, що загальна сума цього договору визначається виходячи із вартості фактично поставленого постачальником покупцеві товару та складається із сум, зазначених у видаткових накладних, підписаних обома сторонами.

Пунктом 3.5 договору поставки передбачено, що покупець оплачує кожну партію фактично прийнятого товару не пізніше 60-ти календарних днів з дати поставки відповідної партії товару за накладною.

Відповідно до п. 7.6 договору поставки сторони не несуть відповідальності за непередбачені збитки, які можуть настати в результаті набрання законної сили актами державних та місцевих органів влади, що змінили чинне законодавство в порівнянні з тим, яке діяло на момент укладення цього договору, або форс-мажорних обставин за умови, якщо зазначені обставини безпосередньо вплинули на виконання відповідною стороною своїх договірних зобов`язань.

Водночас сторони неодноразово змінювали умови договору поставки в частині строків оплати за поставлений товар, укладаючи додаткові угоди № 01-2021 від 26.08.2021, № 2 від 26.08.2021, № 3 від 05.10.2021, № 4 від 05.10.2021, № 5 від 09.12.2021, № 1 від 05.08.2022 (а.с. 23-27 том 2), у зв`язку з чим строк оплати визначався в залежності від груп та партій товарів, зокрема, 7 днів, 14 днів, 30 днів, 60 днів, 80 днів, 90 днів та не більше 270 календарних днів з моменту поставки за певними партіями товарів.

Так, відповідно до п. 3.5 договору поставки в редакції додаткової угоди № 1 від 05.08.2022 (а.с. 28 том 2), покупець оплачує кожну партію фактично прийнятого товару:

- не пізніше 30 календарних днів з дати поставки відповідної партії товару за накладною, але в кожному разі, не раніше дати отримання повного комплекту документів на товар (партію товару), зазначеного в п. 2.9 цього договору;

- не пізніше 14 днів календарних днів з дати поставки товару постачальником по онлайн замовленням, окрім категорії ТВ, але в кожному разі не раніше дати отримання повного комплекту документів на товар (партію товару), зазначеного в п. 2.9. цього договору;

- не пізніше 7 календарних днів з дати поставки товару постачальником по онлайн замовленням, категорії ТВ, але в кожному разі не раніше дати отримання повного комплекту документів на товар (партію товару), зазначеного в п. 2.9 цього договору.

Договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2025 (п. 9.1 договору поставки).

Крім того, між сторонами також були укладені:

- договір № 200821-001 від 26.08.2021 (а.с. 30-32 том 2), згідно з яким ТОВ "ДІЄСА" передає (постачає) у власність ТОВ "ЮК ДИСТРИБЬЮШН" товарно-матеріальні цінності, а останнє зобов`язане прийняти цей товар (цінності) та оплатити;

- договір № 200821-022 від 26.08.2021 (а.с. 29 том 2), за яким сторони погодили, що з метою стимулювання та збільшення обсягу замовлень товарів покупцем за договором поставки, постачальник здійснює виплату покупцеві мотиваційної виплати (бонусу) за надання послуг у вигляді досягнення результату щодо обсягу та/або асортименту закупівель покупцем товарів у постачальника.

В матеріалах справи міститься акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.06.2023 (а.с. 154 том 2), у якому визначено, що за результатами виконання сторонами умов договору № 200821-001 від 26.08.2021 станом на 29.06.2023 у ТОВ "ЮК ДИСТРИБЬЮШН" виник обов`язок по сплаті ТОВ "ДІЄСА" суми в розмірі 163 234,85 грн з ПДВ, в той час як за результатами виконання сторонами договору поставки станом на 29.06.2023 у ТОВ "ДІЄСА" виник обов`язок по оплаті товару, отриманого від ТОВ "ЮК ДИСТРИБЬЮШН" на загальну суму 149 138 251,94 грн з ПДВ. Відтак, після проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, заборгованість ТОВ "ДІЄСА" перед ТОВ "ЮК ДИСТРИБЬЮШН" за придбані товари зменшується на 163 234,85 грн та становить 148 975 017,08 грн.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, між ТОВ "ЮК ДИСТРИБЬЮШН" (клієнт) та акціонерним товариством (далі - АТ) "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" (фактор) 05.10.2021 укладено договір про факторингове фінансування з регресом № 017/190/71 (а.с. 33-41 том 2), відповідно до умов якого фактор зобов`язується здійснювати факторингове фінансування клієнта на умовах факторингу з регресом. Право вимоги є відступленим клієнтом банку з моменту підписання сторонами додаткової угоди до договору. Внаслідок відступлення права вимоги фактор замінює клієнта як кредитора боржника (відповідача), у зв`язку з чим до фактора переходять відповідні права кредитора за контрактом (договір поставки), включаючи права на отримання вартості товарів, робіт, послуг, отримання підтверджуючих документів, неустойок та інших платежів за контрактом. Однак, фактор не набуває будь-яких обов`язків клієнта за контрактом щодо поставки товарів, робіт, послуг та інших обов`язків, що випливають з такої поставки.

Відповідно до п. 6.1 договору про факторингове фінансування з регресом № 017/190/71, підписанням договору сторони домовилися, що клієнт виступає поручителем за виконання боржниками клієнта зобов`язань перед фактором (банком) по оплаті коштів за правами типу 1 (права вимоги, які включені до реєстру, факторингове фінансування яких передбачає сплату першого платежу після підписання реєстру). Клієнт несе солідарну відповідальність перед фактором (банком) за виконання боржником зобов`язань за контрактом в сумі несплаченої вартості прав типу 1. Моментом, з якого клієнт набуває статус поручителя за виконання зобов`язань з оплати прав вимоги конкретним боржником по контракту, є момент підписання сторонами реєстру.

Після виконання клієнтом своїх зобов`язань як поручителем по сплаті фактору сум заборгованості боржників, до нього переходять права вимагати від боржника відшкодування в повному обсязі виплат, здійснених клієнтом як поручителем на користь фактора (п. 6.3. договору про факторингове фінансування з регресом № 017/190/71).

Так, між позивачем та АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" до вказаного вище договору про факторингове фінансування з регресом № 017/190/71 були укладені відповідні додаткові угоди щодо відступлення банку позивачем прав вимоги до ТОВ "ДІЄСА" за видатковими накладними з поставки товарів за договором поставки, згідно з реєстрами (а.с. 58-107 том 2).

Договір про факторингове фінансування з регресом № 017/190/71 було розірвано відповідно до додаткової угоди № 017/190/71/10 (а.с. 63 том 2), пунктом 2 якої визначено, що на момент розірвання вказаного договору між його сторонами немає неврегульованих спорів з приводу його виконання, а також будь-яких невиконаних сторонами зобов`язань.

При цьому, відповідно до листа АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" від 24.07.2023 (а.с. 149 том 2) та платіжних інструкцій № 6803 на суму 9 385 242,61 грн, № 6804 на суму 1 061 220,63 грн, № 6805 на суму 320 051,89 грн, від 22.04.2022 (а.с. 146-148 том 2), позивачем здійснено оплату за видатковими накладними № 011267 від 01.12.2021, № 1512133 від 15.12.2021 та № 171161 від 17.11.2021, у зв`язку з чим до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як боржника, щодо сплати в повному обсязі коштів по вказаним накладним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що ним на виконання умов договору поставки згідно замовлень відповідача здійснювалась поставка товару, однак відповідач не у повному обсязі розрахувався за отриманий товар, у зв`язку з чим в нього утворилася заборгованість в розмірі 148 975 015,90 грн за видатковими накладними з урахуванням проведених взаємозаліків та повернень товару, несплачених видаткових накладних за умовами факторингу, а також часткової оплати за окремими видатковими накладними.

Згідно зі ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Статтею 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, в період з жовтня 2021 року по квітень 2023 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар згідно видаткових накладних (а.с. 179-250 том 2 - а.с. 1-244 том 3), які підписані та скріплені печатками сторін, на загальну суму, яка за підрахунком суду першої інстанції склала 153 365 985,56 грн. Про виконання позивачем своїх зобов`язань за договором поставки свідчать підписані сторонами ТТН (а.с. 14-35 том 1; а.с. 93-250 том 6), а також наявні в матеріалах справи податкові накладні (том 4 - ас. 92 том 6). Водночас, з боку відповідача будь-які претензії та повідомлення про порушення постачальником своїх зобов`язань за договором поставки - відсутні.

З банківських виписок по рахунку позивача за 2021-2023 роки (а.с. 108-145 том 2) вбачається, що відповідачем здійснювались часткові оплати за поставлений за договором товар.

Також позивачем, як поручителем відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням останнім обов`язку по сплаті фактору (банку) коштів за поставлений за договором поставки товар, згідно з умовами договору про факторингове фінансування з регресом № 017/190/71 від 05.10.2021 було перераховано на користь фактора кошти за видатковими накладними № 1512133 від 15.12.2021, № 011267 від 01.12.2021, № 171161 від 17.11.2021, які входили в реєстри факторингу №№ 17, 18, що підтверджується платіжними інструкціями від 22.04.2022 №№ 6803, 6804, 6805 (а.с. 146-148 том 2).

Водночас, 29.06.2023 між позивачем та відповідачем складено та підписано акт зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 154 том 2), відповідно до якого здійснено зарахування невиконаного відповідачем перед позивачем зобов`язання за договором поставки на суму 163 234,85 грн, та визначено, що після такого зарахування заборгованість відповідача перед позивачем становить 148 975 017,08 грн з ПДВ.

Отже, складений сторонами акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.06.2023 свідчить про припинення зобов`язань відповідача за договором поставки в частині сплати позивачу 163 234,85 грн та підтверджує наявну заборгованість відповідача в розмірі 148 975 017,08 грн.

Крім того, у матеріалах справи міститься підписаний без зауважень та скріплений печатками сторін акт звірки взаємних розрахунків за червень 2023 року (а.с. 153 том 2), яким зафіксовано, що після проведення взаємозаліку заборгованості на суму 163 234,85 грн та повернення товарів відповідачем на суму 2 804,11 грн, заборгованість останнього перед позивачем за даними відповідача склала 148 975 015,90 грн.

Відповідач не заперечував факт поставки товару та розмір вказаної заборгованості, а лише вказував про ненастання строку оплати за поставлений товар, з огляду на ненадання позивачем передбачених п. 2.9 договору поставки документів на товар, однак обумовлений договором поставки товар був прийнятий відповідачем без жодних зауважень, що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними видатковими накладними за період жовтень 2021 року - квітень 2023 року, при цьому умовами договору поставки не вимагається будь-яке письмове оформлення факту передання покупцю документів за переліком, визначеним п. 2.9 договору поставки.

Судом першої інстанції було відхилено доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин, зокрема, що наявність або відсутність форс-мажорних обставин може впливати на зобов`язання відповідача з поставки товару, в той час як з урахуванням предмету спору, щодо здійснення розрахунків за поставку товару, обов`язок із здійснення яких, жодним чином не пов`язаний з настанням форс-мажорних обставин, а отже надані відповідачем докази на підтвердження таких обставин жодним чином не впливають на можливість здійснити розрахунки.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується постачання позивачем відповідачу товару, однак відповідач не виконав зобов`язання по сплаті поставленого товару у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 148 975 015,90 грн, у зв`язку з чим було задоволено позовні вимоги.

Стосовно покладення на відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 1, 3 ст. 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Згідно частин 1, 2, 3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Як зазначає Верховний Суд у численних постановах, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Водночас, ціна договору, тобто розмір адвокатського гонорару, може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, кожний з яких відрізняється порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18.

Так, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 149 141,00 грн, на підтвердження яких надано:

- договір про надання правничої (правової) допомоги № ЮК-246/09-06/23 від 09.06.2023 (а.с. 36-41 том 1), укладений між ТОВ "ЮК ДИСТРИБЬЮШН" та адвокатським об`єднанням "СОЛ";

- додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги № ЮК-246/09-06/23 від 09.06.2023 (а.с. 42 том 1);

- банківську виписку про сплату позивачем на рахунок адвокатського об`єднання 149 141,00 грн за надання правничої (правової) допомоги (а.с. 44 том 1);

- детальний опис робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої (правової) допомоги № ЮК-246/09-06/23 від 09.06.2023 та додаткової угоди № 1 до цього договору (а.с. 84-85 том 8);

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю КВ № 005727 від 28.04.2016 (а.с. 46 том 1);

- ордер АІ № 1433845 від 31.07.2023 (а.с. 47 том 1).

09.06.2023 між ТОВ "ЮК ДИСТРИБЬЮШН" (клієнт) та адвокатським об`єднанням "СОЛ" (далі - об`єднання) укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № ЮК-246/09-06/23 від 09.06.2023 (а.с. 36-41 том 1), клієнт за власним вибором доручає, а об`єднання зобов`язується всіма незабороненими законом способами надавати необхідну клієнту правничу (правову) допомогу.

Пунктом 4.3 договору обумовлено, що розмір, обчислення та строки сплати винагороди (гонорару) визначається за взаємною згодою сторін та оформлюється окремими додатковими угодами до цього договору.

За умовами додаткової угоди № 1 до договору клієнт (позивач) доручає, а об`єднання бере на себе зобов`язання надавати клієнту правничу (правову) допомогу:

- здійснення правового аналізу матеріалів, наданих клієнтом, щодо можливості стягнення у судовому порядку на користь клієнта з ТОВ "ДІЄСА" грошових коштів (боргу) за договором поставки № 160821-007 від 26.08.2021, формування правової позиції захисту інтересів клієнта, збір доказів;

- складання, підписання та подання до господарського суду міста Києва позовної заяви про стягнення з ТОВ "ДІЄСА" грошових коштів (боргу) за договором поставки № 160821-007 від 26.08.2021;

- захист клієнта у господарському суді міста Києва під час розгляду судом господарської справи про стягнення на користь клієнта з ТОВ "ДІЄСА" грошових коштів (боргу) за договором поставки № 160821-007 від 26.08.2021, для чого вчиняти всі необхідні дії та користуватись всіма правами і наданими повноваженнями, передбаченими пунктами 2.8-2.11 договору.

Пунктом 1.5. вказаної додаткової угоди сторони погодили, що визначені в ній обов`язки об`єднання вважаються виконаними у повному обсязі з дня завершення розгляду господарської справи судом першої інстанції.

Відповідно до п. 1.6 додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги № ЮК-246/09-06/23 від 09.06.2023, розмір винагороди (гонорару) за надання об`єднанням правничої (правової) допомоги становить 149 141,00 грн.

З детального опису робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої (правової) допомоги (а.с. 84-85 том 8) вбачається, що адвокатом витрачено 91 год. 30 хв. на наступні послуги:

- правовий аналіз документів щодо можливості стягнення в судовому порядку грошових коштів за договором поставки та формування правової позиції - 40 год.;

- складення та подання до господарського суду позовної заяви (12 арк.); збір письмових доказів (1 368 арк.) - 20 год.;

- складення та подання заяви про забезпечення позову (9 арк.); збір письмових доказів (73 арк.) - 10 год.;

- здійснення правового аналізу відзиву - 8 год.;

- складення та подання до суду відповіді на відзив (13 арк.) - 10 год.;

- участь в підготовчому судовому засіданні (06.09.2023) - 30 хв.;

- складення та подання до господарського суду заперечення на заяву про залучення третьої особи (6 арк.) - 2 год.;

- складення та подання до суду господарського клопотання про долучення доказів - 30 хв.;

- участь у підготовчому судовому засіданні (18.09.2023) - 30 хв.

Відповідач проти заявлених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 149 141,00 грн заперечував з підстав невідповідності вказаної суми принципам розумності та реальності надання відповідних юридичних послуг (а.с. 8-10 том 7).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц).

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, якими підтверджується надання позивачу професійної правничої допомоги у суді першої інстанції, колегія суддів погоджується з господарським судом, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 149 141,00 грн є непропорційним та необґрунтованим.

Так, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, виходячи зі змісту наданих адвокатом послуг, судом першої інстанції вірно встановлено, що спір у даній справі не є складним та не потребує значного часу для вивчення нормативного регулювання та судової практики щодо стягнення грошових коштів за договором поставки. При цьому, позивачем в склад витрат включено послуги із підготовки документів (заява про забезпечення позову), в задоволенні яких судом було відмовлено.

З огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги обсяг наданих послуг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для вирішення спору, та з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, а також заперечення відповідача проти розміру витрат на професійну правничу допомогу, судом першої інстанції обмежено розмір заявленої до стягнення позивачем на правничу допомогу суми до 30 000,00 грн.

Водночас, колегія суддів вважає декларативними заявлені апелянтом вимоги щодо зменшення покладених на нього судом першої інстанції понесених позивачем витрат на правничу допомогу до 20 000,00 грн, оскільки необхідність/правомірність такого зменшення ним не обґрунтована, зокрема, не було надано власних розрахунків, які свідчили б про неспівмірність, та/або нерозумність, та/або нереальність витрат або про неналежність послуг адвоката до цієї справи, у задоволеній судом першої інстанції частині.

Також слід зазначити, що у відповідності до положень статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу, а отже витрати пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді справи у суді і такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, що відшкодовуються в передбаченому процесуальним законом порядку, тобто такі витрати не є позовною вимогою, як помилково вказував апелянт.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено обґрунтованості апеляційної скарги в частині оскарження покладених на нього судом першої інстанції витрат на правничу допомогу, тож апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду в цій частині і підстав для його скасування або зміни не має.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" на рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі № 910/12208/23 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2023 у справі № 910/12208/23 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/12208/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.03.2024.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Барсук

Є.Ю. Пономаренко