ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року

м. Київ

cправа № 911/3275/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий, Волковицька Н.О., Случ О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук О.І.

та представників

позивача: Приходько Я.М.,

відповідача: Гаврин Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2023

та рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2023

у справі № 911/3275/21

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта"

про стягнення 95 700,00 грн та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта", в якому просило суд зобов`язати відповідача виконати п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору №80.1-14/1-33 від 09.09.2014, а саме: надати позивачу довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні на території позивача за березень 2020 року, липень 2020 року, серпень 2020 року, вересень 2020 року, жовтень 2020 року, листопад 2020 року, грудень 2020 року, січень-квітень 2021 року, а також стягнути з відповідача 95 700,00 грн неустойки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору відповідач надає послуги з наземного обслуговування на території аеропорту з використанням інфраструктури аеропорту та щомісячно, до сьомого числа місяця, наступного за звітним, має подавати позивачу інформацію про розмір чистого доходу і сплачувати 18% від місячного чистого доходу позивачу за надані ним послуги. Однак, в порушення умов договору, відповідач не надав вказану інформацію за березень 2020 року, липень 2020 року-квітень 2021 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.03.2023 (суддя Третьякова О.О.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 34 600 грн неустойки та зобов`язано відповідача виконати зобов`язання, встановлене у підпункті 2.2.2 пункту 2 договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №80.1-14/1-33 від 09.09.2014, а саме надати позивачу довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні, переданому в оренду на підставі договору оренди індивідуального визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, №1580 від 11.06.2014, за лютий 2021, березень 2021 та квітень 2021. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 61 100 грн неустойки відмовлено. У задоволенні позовних вимог в частині виконати зобов`язання, встановлене у підпункті 2.2.2 пункту 2 договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №80.1-14/1-33 від 09.09.2014, а саме - надати довідки про чистий дохід за березень 2020, липень 2020, серпень 2020, вересень 2020, жовтень 2020, листопад 2020, грудень 2020 та січень 2021 відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2023 (колегія суддів у складі: Козир Т.П. - головуючий, Мальченко А.О., Коробенко Г.П.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін (переглядалось в частині відмовлених позовних вимог).

Судами обох інстанцій встановлено, що 11.06.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київріанта" (орендарем) укладено договір № 1580 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, відповідно до умов п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частину приміщення № 3.2.60 на третьому поверсі термінала "D", загальною площею 174,80 м2, розміщене за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

Відповідно до пункту 5.10 договору оренди орендар зобов`язаний своєчасно здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, шляхом компенсації комунальних послуг та податку на землю або укладення цивільно-правових угод із постачальниками послуг. Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі компенсувати витрати на утримання майна за переліком всіх видів послуг та цін відповідно до діючих тарифів, в тому числі податку на землю. При цьому, витрати на утримання майна компенсуються залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної орендарем площі майна на підставі тарифів та розрахункових документів, наданих орендареві.

Відповідно до пункту 5.18 договору оренди орендар зобов`язується на наступний робочий день, що слідує за днем підписання договору, звернутися до балансоутримувача для отримання проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Зазначений вище договір оренди укладено строком на 10 років, він діє з 11.06.2014 до 10.06.2024 включно (пункт 10.1 договору оренди).

У подальшому договором від 27.12.2018 про внесення змін до договору оренди та додатковим договором від 16.01.2021 до договору оренди орендодавець та орендар внесли зміни та доповнення до умов договору оренди.

01.07.2014 актом приймання-передавання до вищезазначеного договору оренди орендодавець передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування майно, а саме, частину приміщення №3.2.60 на третьому поверсі терміналу "D", загальною площею 174,80 м2, розміщене за адресою: Київська область, м.Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

Вказаний акт погоджено балансоутримувачем (позивачем).

09.09.2014 між позивачем в якості балансотримувача та відповідачем в якості орендаря укладено договір №80.1-14/1-33 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (далі - договір №80.1-14/1-33).

Підпунктом 1.1.1 ст. 1 договору №80.1-14/1-33 встановлено, що балансоутримувач надає, а орендар отримує послуги, вказані в таблиці № 1 (п. 1 - п. 5) цього договору, а саме: забезпечення теплом (теплова енергія), забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці, використання води для прибирання орендованого майна самостійно орендарем, прибирання (сміттєзбірника) та вивезення твердих побутових відходів, сплата за які визначається залежно від обсягу наданих послуг в місяць з урахуванням встановленої оплати за одиницю вимірювання щодо кожного виду послуг.

Пунктом 5 таблиці №1 підпункту 1.1.1 ст.1 договору №80.1-14/1-33 встановлено також, що балансоутримувач надає, а орендар отримує також послуги з підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньопортових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення приміщень загального користування, щомісячна плата за які встановлена в розмірі 18% від чистого доходу, отриманого від діяльності на орендованій площі, за мінусом орендної плати (без ПДВ), де: чистим доходом орендаря є виручка від продажу товарів у магазині безмитної торгівлі в орендованому приміщенні відповідно до умов Договору оренди (чистий дохід підтверджується довідкою про доходи за звітний місяць).

Відповідно до підпункту 2.2.3 договору №80.1-14/1-33 орендар (яким є відповідач у даній справі) зобов`язується щомісяця з 12 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок та акт приймання-здачі виконаних послуг. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

Також відповідно до підпункту 2.2.2 договору №80.1-14/1-33 відповідач зобов`язався щомісячно, до 7-го числа місяця, наступного за звітним, надавати в бухгалтерію позивача довідку про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні. В цьому пункті договору №80.1-14/1-33 також встановлено, що орендар (відповідач у справі) несе відповідальність за вчасне надання довідки про чистий дохід та достовірність даних в цій довідці.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилався на невиконання відповідачем обов`язку відповідно до підпункту 2.2.2 договору №80.1-14/1-33 з надання позивачу довідки про чистий дохід за періоди: березень 2020, липень-грудень 2020, січень-квітень 2021.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач стверджував про належне виконання ним обов`язку з надання позивачу довідок про чистий дохід за звітні місяці: березень 2020, липень-грудень 2020, січень-квітень 2021. На підтвердження цього відповідач посилався на надані ним докази - описи до листів з поштовими повідомленнями з трек-номерами відповідно 700, 696, 742, 731,054, 869, 627, 389, 970, 377, 428, відповідно до яких відповідач надсилав позивачу довідку разом з періодичним звітом з касових апаратів.

Одночасно відповідач зазначив про неправомірність притягнення позивачем відповідача до юридичної відповідальності двічі за одне й те саме порушення, посилаючись на рішення Господарського суду Київської області у справі № 911/861/21 від 26.05.2021, що залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2023, яким у спорі між тими ж самими сторонами, що і у даній справі, частково задоволено позовні вимоги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта".

Так рішенням суду у справі № 911/861/22 з відповідача на користь позивача стягнуто 278,90 грн основного боргу, 17,50 грн пені, 6,84 грн 3% річних, 15,37 грн інфляційних втрат коштів, 20400,00 грн пені за неналежне виконання негрошового зобов`язання та 408,83грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог до ТОВ "Київріанта" Державному підприємству "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" судом було відмовлено.

Вирішуючи спір у справі №911/861/21 в частині вимог про стягнення 111 900,00 грн штрафу з підстав невиконання відповідачем обов`язку надати позивачу довідки про чистий дохід за періоди березень 2020, липень 2020-січень 2021 за договором №80.1-14/1-33, тобто тим самим договором, на підставі якого позивачем заявлені позовні вимоги також у даній справі, суд у справі №911/861/21 встановив, що відповідач надав позивачу довідки про чистий дохід за періоди березень 2020 року, липень 2020-січень 2021 років, однак позивачем безпідставно було не зареєстровано надані відповідачем вказані довідки про чистий дохід, навіть якщо вони були надіслані без додатків. Відтак, при розрахунку заявленої до стягнення позивачем у справі №911/861/21 неустойки за неподання відповідачем позивачу довідок про чистий дохід судом розмір неустойки був визначений з урахуванням встановлених обставин подання відповідачем позивачу довідок про чистий дохід з порушенням строку, а саме:

- довідка за березень 2020 - період прострочення з 07.04.2020 по 09.09.2020;

- довідка за липень 2020 - період прострочення з 07.08.2020 по 09.09.2020;

- довідка за серпень 2020 - період прострочення з 07.09.2020 по 09.09.2020;

- довідка за вересень 2020 - період прострочення з 07.10.2020 по 08.10.2020;

- довідка за листопад 2020 - період прострочення з 07.12.2020 по 07.12.2020;

- грудень 2020 - період прострочення з 07.01.2021 по 10.01.2021;

- січень 2021 - період прострочення 07.02.2021 по 10.02.2021.

- довідка за жовтень 2020, як встановлено судом у справі №911/861/21, надіслана позивачу 06.11.2020, тобто в строк, передбачений п. 2.2.2 Договору№80.1-14/1-33.

З огляду на позовні вимоги, сукупність заявлених сторонами доводів і наданих доказів у даній справі, суди дійшли висновку, що обставини, які встановлені рішенням Господарського суду Київської області у справі №911/861/21 від 26.05.2021, є преюдиційними для даної справи.

Оскільки спір щодо надання відповідачем позивачу довідок за періоди: березень 2020, липень 2020-січень 2021 за договором №80.1-14/1-33 вже був предметом судового розгляду у справі №911/861/21 між тими самими ж сторонами, що і у даній справі і з цього питання на момент розгляду даної справи вже є остаточне та обов`язкове до виконання рішення суду, суди дійшли висновку, що доводи позивача у спорі про нарахування відповідачу відповідно до пункту 4.3 ст. 4 договору №80.1-14/1-33 за несвоєчасне надання довідок про чистий дохід за звітні періоди лютий-квітень 2021 неустойки у розмірі 100,00 грн за кожний календарний день прострочення та про невиконання відповідачем встановленого підпунктом 2.2.2 договору №80.1-14/1-33 обов`язку надати позивачу довідки про чистий дохід в орендованому приміщенні за лютий-квітень 2021 є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з постановою апеляційного та рішенням місцевого господарських судів в частині відмовлених позовних вимог, позивач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в цій частині та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позову прийняті з порушенням ч.ч. 4, 7 ст. 75, ч. 1 ст. 76, ст. 78, ч. 1 ст. 79, ст. 86, ч. 1, 2, 4 ст. 236 ГПК України та без урахування висновків щодо застосування вказаних норм процесуального законодавства у подібних правовідносинах, які наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.11.2022 у справі № К/990/16227/22, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.09.2022 у справі № 916/3945/19, від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21, від 01.06.2023 у справі № 911/813/22. Також судові рішення прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме: ч. 1 ст. 193 ГК України і ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 629 ЦК України, без урахування висновків щодо застосування норм матеріального права викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.06.2023 у справі № 911/813/22.

Скаржником вмотивовано подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, про що зазначено вище.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.02.2024 відкрито провадження за касаційною скаргою з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, призначено останню до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12.03.2024 та надано строк на подання відзиву на касаційну скаргу до 23.02.2024.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 11.03.2024 від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому він вказує на помилковість доводів скаржника та правильність висновків судів попередніх інстанцій, і просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного та рішення місцевого господарських судів в оскарженій частині, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Оскільки позивачем оскаржуються судові рішення лише в частині відмови у позові, Верховний Суд переглядає їх у вказаній частині відповідно.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень визначено застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Суд враховує, що судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є (1) предмети спору, (2) підстави позову, (3) зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце (4) однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (аналогічна позиція викладена у постановах ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 20.06.2018 у справі № 755/7957/16-ц, від 26.06.2018 у справі № 2/1712/783/2011, від 26.06.2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц).

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи ((див. постанови Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 року у справі № 910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (пункт 22)).)

При цьому колегія суддів враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження №14-16цс20), відповідно до якої у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Водночас колегія суддів зазначає, що слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Так посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій положень ч.ч. 4, 7 ст. 75, ч. 1 ст. 76, ст. 78, ч. 1 ст. 79, ст. 86, ч. 1, 2, 4 ст. 236 ГПК України, оскільки ними не було враховано висновки щодо застосування вказаних норм процесуального законодавства у подібних правовідносинах, які наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.11.2022 у справі № К/990/16227/22, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.09.2022 у справі № 916/3945/19, від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21, від 01.06.2023 у справі № 911/813/22 скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій помилково було надано преюдиційне значення обставинам, встановленим у справі № 911/861/21, а саме - надання відповідачем позивачу довідок про чистий дохід за березень 2020 року, липень-грудень 2020 року та січень 2021 року.

Водночас колегія суддів зазначає, що судами обох інстанцій встановлено, що вирішуючи спір у справі №911/861/21 в частині вимог про стягнення 111 900,00 грн штрафу з підстав невиконання відповідачем обов`язку надати позивачу довідки про чистий дохід за періоди березень 2020, липень 2020-січень 2021 за договором №80.1-14/1-33, тобто за тим самим договором, на підставі якого позивачем заявлені позовні вимоги також у даній справі, суд у справі №911/861/21 встановив, що відповідач надав позивачу довідки про чистий дохід за періоди березень 2020, липень 2020- січень 2021, однак позивачем безпідставно було не зареєстровано надані відповідачем вказані довідки про чистий дохід, навіть якщо вони були надіслані без додатків. Відтак, при розрахунку заявленої до стягнення позивачем у справі №911/861/21 неустойки за неподання відповідачем позивачу довідок про чистий дохід судом у справі №911/861/21 розмір неустойки був визначений з урахуванням встановлених обставин подання відповідачем позивачу довідок про чистий дохід з порушенням строку, а саме:

- довідка за березень 2020 - період прострочення з 07.04.2020 по 09.09.2020;

- довідка за липень 2020 - період прострочення з 07.08.2020 по 09.09.2020;

- довідка за серпень 2020 - період прострочення з 07.09.2020 по 09.09.2020;

- довідка за вересень 2020 - період прострочення з 07.10.2020 по 08.10.2020;

- довідка за листопад 2020 - період прострочення з 07.12.2020 по 07.12.2020;

- грудень 2020 - період прострочення з 07.01.2021 по 10.01.2021;

- січень 2021 - період прострочення 07.02.2021 по 10.02.2021.

- довідка за жовтень 2020, як встановлено судом у справі №911/861/21, надіслана позивачу 06.11.2020, тобто в строк, передбачений п. 2.2.2 Договору№80.1-14/1-33.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст. 129 Конституції України).

Також відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України верховенство права є однією із основних засад (принципів) господарського судочинства.

Елементом верховенства права є принцип юридичної визначеності.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у свої рішеннях зазначав, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - до сторін провадження та до національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010).

Складовою юридичної визначеності є принцип res judicata. Базове тлумачення принципу res judicata вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicata можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано (п.8.15 постанови Верховного Суду у справі № 910/16505/19 від 11.09.2020).

Відтак суди обох інстанцій дійшли правильного висновку, що спір щодо надання відповідачем позивачу довідок за періоди: березень 2020, липень 2020-січень 2021 за договором №80.1-14/1-33 вже був предметом судового розгляду у справі №911/861/21 між тими самими ж сторонами, що і у даній справі і з цього питання на момент розгляду даної справи вже є остаточне та обов`язкове до виконання рішення суду. Те, що позивач свої сукупні позовні вимоги до відповідача, що випливають з договору №80.1-14/1-33, розділив в окремі позовні заяви (окрема позовна заява у справі № 911/861/21 про стягнення неустойки за неподання відповідачем довідок про чистий дохід та окрема позовна заява у справі № 911/3275/21 до відповідача про примусове виконання обов`язку в натурі подати ті ж самі довідки про чистий дохід, у зв`язку з неподанням яких у справі № 911/861/21 заявлено вимоги про стягнення неустойки), то це право позивача, однак наявність кількох судових проваджень між тими ж самими сторонами у межах одних і тих самих правовідносин не звільняють сторін провадження та суд від дотримання принципу юридичної визначеності як елементу верховенства права відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України та від застосування преюдиції відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України. При цьому обставин для відходу від res judicata позивачем у даній справ не зазначено й не обґрунтовано.

Відтак з огляду на позовні вимоги, сукупність заявлених сторонами доводів і наданих доказів у даній справі, суд дійшли правильного висновку про те, що обставини, які встановлені рішенням Господарського суду Київської області у справі №911/861/21 від 26.05.2021, є преюдиційними для даної справи, та відмовили у задоволенні позову у відповідній частині.

При цьому доводи касаційної скарги зводяться до намагання у справі № 911/3275/21 повторно вирішити спір щодо надання відповідачем позивачу довідок за періоди: березень 2020, липень 2020-січень 2021 за договором №80.1-14/1-33, який вже був вирішений у справі № 911/861/21, що суперечить принципу юридичної визначеності.

З вказаних мотивів відхиляються і посилання скаржника на порушення судами ч. 1 ст. 193 ГК України і ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 629 ЦК України та неврахування висновків щодо застосування норм матеріального права викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.06.2023 у справі № 911/813/22, оскільки у справі № 911/813/22 не було встановлено обставин існування судового рішення, яким би було вирішено спір з приводу частини заявлених позовних вимог. Сама по собі лише наявність не одного, а кількох судових проваджень внаслідок розділення позивачем позовних вимог до відповідача в окремі судові провадження (№911/861/21 та №911/3275/21) з різним предметом позову, але між тими ж самими сторонами та з одних і тих самих фактичних підстав (надання/ненадання відповідачем позивачу довідок про чистий дохід за спірні періоди березень 2020, липень 2020-січень 2021 за договором №80.1-14/1-33), щодо яких між сторонами виник спір, не може надавати ні позивачу, ні відповідачу яку-небудь перевагу з метою домогтися переоцінки фактичних підстав та винесення нового рішення в тій частині спору, який вже вирішений судом в межах іншої справи. Правова невизначеність у зв`язку з юридичним конфліктом між сторонами в питанні того, чи надав (як стверджував відповідач у спорі) чи не надав (як стверджував позивач у спорі) відповідач позивачу довідки про чистий дохід за спірні періоди березень 2020, липень 2020-січень 2021 за договором №80.1-14/1-33, вже усунута рішенням Господарського суду Київської області у справі №911/861/21 від 26.05.2021.

Підсумовуючи викладене, беручи до уваги передбачені ГПК України межі перегляду справи в касаційній інстанції, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів обох інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувані постанова апеляційного та рішення місцевого господарських судів у відповідній частині підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" залишити без задоволення.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2023 та рішення Господарського суду Київської області від 09.03.2023 у справі № 911/3275/21 в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.