УХВАЛА

18 березня 2024 року

м. Київ

cправа № 910/8509/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 (суддя Балац С.В.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2024 (колегія суддів: Агрикова О.В., Козир Т.П., Мальченко А.О.)

у справі за позовом Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (далі - Управління)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего" (далі - ТОВ "Алего")

про стягнення 153 130,06 грн,

В С Т А Н О В И В:

1. Господарський суд міста Києва рішенням від 21.08.2023 позовні вимоги задовольнив частково; стягнув з ТОВ "Алего" на користь Управління основну заборгованість в сумі 9 300,51 грн, пеню в сумі 839,08 грн, 3% річних в сумі 449,48 грн, інфляційні втрати в сумі 3 137,06 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн; в іншій частини позову відмовив.

2. Північний апеляційний господарський суд постановою від 31.01.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 скасував частково в частині відмови у задоволенні позовних вимог та виклав резолютивну частину рішення в редакції, відповідно до якої позовні вимоги задовольнив повністю.

3. 23.02.2024 ТОВ "Алего" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2024 (у скарзі зазначено дату ухвалення постанови 30.01.2024, що очевидно є опискою), в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

4. Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

5. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

6. Відповідно до п.9 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

7. Згідно із п.2 ч.3 ст.287 ГПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

8. У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (п.1 ч.1 ст.163 ГПК).

9. Згідно з ч.7 ст.12 ГПК для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

10. Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

11. Скаржник оскаржує судові рішення, якими вирішено спір про стягнення 153 130,06 грн, а тому вони не підлягають касаційному оскарженню.

12. Водночас касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли би бути визнані такими, що підпадають під дію пунктів а), б), в), г) п.2 ч.3 ст.287 ГПК.

13. Скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, а також справа має виняткове значення для нього (підпункти а, б, в п.2 ч.3 ст.287 ГПК).

14. Скаржник зазначає, що фундаментальне значення для правозастосовної практики мають такі питання права:

1) чи можуть вважатися обставинами, що мають преюдиціальне значення (обставини, встановлені у справі №910/18204/21), які суд у іншій справі №910/8509/23 (у постанові від 31.01.2024) визнав такими, що мають преюдиціальне значення, але які по суті відрізняються від тих висновків, які суд першої інстанції зробив у першоджерелі (рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2023 у справі №910/18204/21), та яким чином ТОВ "Алего" може спростувати зазначені протилежні змісту рішення суду обставини, які визнанні судом у справі №910/8509/23 преюдиціальними, якщо припустити відсутність підстав для касаційного оскарження; фактично, у разі відмови судом відрити касаційне провадження у справі №910/8509/23, судом касаційної інстанції будуть легалізовані перекручені/помилкові обставини як такі, що мають преюдиціальне значення, але по суті такими не можуть бути (особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи); також буде поставлений під сумнів принцип правової певності, як основний елемент верховенства права, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів; фактично йдеться про неможливість "нівелювання помилки", яку може допустити суд, що не вірно здійснив аналіз рішення суду та на яке він посилається як на преюдицію;

2) відсутній висновок Верховного Суду щодо пріоритетності застосування одного рішення суду над іншим, якщо цими рішеннями, які набрали законної сили, встановлені обставини, які суперечать одне одному;

3) в чому полягає відмінність між преюдиціальними фактами/обставинами, які встановлювалися і перевірялися судом, і оцінкою судом обставин справи; преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення; преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи; відсутній висновок щодо меж тлумачення преюдиціальних фактів та обставин від оцінки судом обставин справи;

4) справа має виняткове значення для відповідача як товариства, що здійснює свою діяльність у рекламній сфері на території міста Києва, а вирішення питань застосування норм матеріального права у правовідносинах, що складають зміст цієї касаційної скарги, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; винятковість значення результату вирішення цієї справи для відповідача полягає у забезпеченні недопущення безпідставної оплати за період, коли у відповідача було відсуне відповідне право на розміщення реклами (таке право з`явилося лише після прийняття розпорядження від 25.01.2021 №76 "Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами"), а рекламні засоби відповідача були примусово демонтовані КП "Київреклама" на підставі наказу самого позивача, необхідність здійснення видатків пов`язується з наслідками судового рішення у цій справі.

15. Наведені скаржником твердження фактично є обґрунтуванням таких загальних підстав касаційного оскарження, як 1) застосування норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (щодо преюдиціальності) та 2) відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що передбачені пунктами 1, 3 ч.2 ст.287 ГПК.

16. Натомість фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики може мати спірне правове питання, яке тривалий час неоднаково вирішується судами. При цьому, скаржник не наводить жодних аргументів, які б свідчили про неоднозначність правозастосовчої практики саме у питанні застосування норм, зазначених ним у касаційній скарзі нормативних актів. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.

17. Твердження про те, що скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, є необґрунтованими, оскільки скаржник не обґрунтовує їх посиланням на те, у якій саме справі відповідні обставини потребують спростування.

18. Також, наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та зміст оскаржених судових рішень у цій справі не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для скаржника.

19. Касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судами попередніх інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним. Незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

20. Саме лише посилання на випадки, зазначені у підпунктах "а", "б", "в" п.2 ч.3 ст.287 ГПК не свідчить про наявність належних обґрунтувань, за яких судові рішення у цій справі підлягають касаційному оскарженню.

21. Верховний Суд дослідив та оцінив ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства. З урахуванням цього, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та/або справа має виняткове значення для скаржника. Скаржник також не довів ту обставину, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.

22. Рекомендацією №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до ч."с" ст.7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

23. Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у п.1 ч.1 ст.293 ГПК, і це повністю узгоджується з положеннями ст.129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

24. При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

25. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

26. Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені п.2 ч.3 ст.287 ГПК випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

27. Згідно з п.1 ч.1 ст.293 ГПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

28. Оскільки касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів а), б), в), г) п.2 ч.3 ст.287 ГПК, Верховний Суд вважає, що скаржником не дотримано умову допуску цієї справи до касаційного оскарження.

29. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Алего" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2024, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

30. Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, про зупинення виконання (дії) оскаржуваного рішення та про розгляд справи за участі представника скаржника, які підлягають залишенню без розгляду, оскільки суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/8509/23 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2024.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді С. Бакуліна

В. Студенець