РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.03.2024Справа № 910/13575/23

За позовом Національної поліції України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК", м. Запоріжжя

про стягнення 6 632 350,92 грн, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Медведський В.В. (в порядку самопредставництва);

від відповідача: Кузнецов І.С. (адвокат за ордером серії АР№1028667 від 24.02.2023 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.08.2023 року Національна поліція України звернулась до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (відповідач) суми пені в розмірі 2 334 339,35 грн, суми штрафу згідно п. 9.2. Договору в розмірі 1 192 387,41 грн, суми штрафу згідно п. 9.6. Договору в розмірі 2 868 859,10 грн та суму відсотків за користування коштами попередньої оплати в розмірі 236 765,06 грн, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору про закупівлю форменого одягу (костюм (сорочка, брюки) (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015-181100003-3) від 25.05.2022 року №157НП в частині поставки оплаченого позивачем товару.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2023 року матеріали справи №910/13575/23 передано на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою від 11.09.2023 року позовну заяву було залишено без руху.

15.09.2023 року позивачем було подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.11.2023.

18.10.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю та відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що позивачем невірно здійснено розрахунок і обгрунтованою сумою пені є сума в розмірі 2 328 101,19 грн. Також відповідачем невірно враховано дати наведені в розрахунках.

24.10.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив та заперечення на клопотання про передачу справи за підсудністю. У відповіді на відзив позивачем зазначено, що розрахунки пені та відсотків ним здійснено вірно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2023 в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України сторін було повідомлено про те, що підготовче засідання призначене на 07.11.2023 не відбудеться у зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. у відпустці. Наступне засідання у справі призначено на 05.12.2023.

05.12.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення неустойки на 90%.

В підготовчому засіданні 05.12.2023 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відмовлено в здоволенні клопотанян про направлення справи за підсудністю та оголошено перерву до 20.02.2024.

19.02.2024 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення щодо зменшення штрафних санкцій на 90%.

20.02.2024 до суду від позивача надійшли заперечення на клопотання про зменшення неустойки.

Ухвалою від 20.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 05.03.2024 року.

В судовому засіданні 05.03.2024 судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.05.2022 між Національною поліцією України (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мік» (постачальник) укладено Договір про закупівлю форменого одягу (костюм (сорочка, брюки) (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015-18110000-3) №157НП (надалі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити покупцю костюми (сорочка, брюки) (код згідно з ЄЗС ДК 021:2015-18110000-3) (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар в порядку та на умовах визначених цим договором.

Згідно з п. 1.2. Договору загальна кількість товару, що підлягає поставці, та ціна договору визначається у специфікації товару (додаток №1 до Договору) і ростовці товару (додаток №2 до Договору).

Місце виконання договору: в частині поставки товару - за адресою замовника в м. Києві (конкретні реквізити, адреси поставки будуть повідомлені постачальнику безпосередньо перед поставкою товару), стосовно інших зобов`язань за цим договором, в тому числі щодо сплати штрафних санкцій - вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601 (п. 1.5 Договору).

Відповідно до пункту 2.1. Договору постачальник зобов`язаний поставити покупцю товар, якість якого відповідає узгодженому сторонами зразку товару, наданого постачальником згідно з пунктом 2.2 цього договору, Технічній специфікації товару (додаток №3 до договору) та законодавству України щодо показників якості такого роду/виду товарів.

За умовами пункту 3.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №1/199НП від 22.07.2022 року) його ціна становить 28 843 576,32 грн, у тому числі ПДВ 4 807 262,72 грн.

Пунктом 4.1. Договору (в редакції Додаткової угоди №1/199НП від 22.07.2022 року) передбачено, що оплата товару здійснюється шляхом безготівкового переказу коштів на рахунок постачальника, який зазначено в розділі XV цього договору на умовах попередньої оплати у розмірі 50,135% від ціни договору, указаній в розділі ІІІ договору в сумі 14 460 825,60 грн, у тому числі ПДВ 2 410 137,60 грн. Підставою для проведення попередньої оплати є оформлений та наданий постачальником рахунок на оплату. Остаточний розрахунок у розмірі 50% 14 382 750,72 грн, у тому числі ПДВ 2 397 125,12 грн покупець здійснює після поставки товару, протягом бюджетного періоду. Підставою для проведення остаточного розрахунку є накладна, підписана уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що постачальник зобов`язується здійснити поставку товару протягом 60 календарних днів включно з дати укладення цього Договору, за адресою покупця у місті Києві (конкретні реквізити, адреси поставки будуть повідомлені постачальнику безпосередньо перед поставкою товару). У разі, якщо останній день поставки, визначений абзацом першим цього пункту договору, припадає на неробочий день, визначений відповідно до закону, у місці поставки товару, то останнім днем поставки вважається перший за ним робочий день.

Відповідно до п. 5.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №2/212НП від 25.07.2022 року) граничний термін виконання постачальником своїх зобов`язань за цим Договором в частині поставки покупцю товару не може перевищувати 89 календарних днів включно з дати укладання цього Договору.

У п. 5.5. Договору сторони погодили, що право власності покупця на переданий товар виникає з моменту прийняття товару, факт якого засвідчується відміткою покупця на відповідній накладній. Ризик випадкового зіпсування товару несе власник.

Пунктом 8.3.1. Договору узгоджено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку (передачу) товру у строки та на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 9.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №2/212НП від 25.07.2022 року) за порушення строків виконання зобов`язання передбаченого п. 5.1. цього Договору, в обсягах передбачених цим Договором, з постачальника на користь покупця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. При цьому, день поставки товару, поставленого постачальником з порушення строку, передбаченого пунктом 5.1 договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно з умовами договору.

Пунктом 9.6. Договору також закріплено, що у разі невиконання або неналежного виконання постачальником зобов`язання за цим договором, що стало підставою для відмови покупця від цього договору повністю або частково згідно умов цього договору, з постачальника стягується штраф у розмірі 20% від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

При цьому підпунктом 8.2.1. та 8.2.2. пункту 8.2. Договору визначено, що покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від цього договору у повному обсязі у разі не надання постачальником зразку товару згідно пункту 2.2 цього договору. В односторонньому порядку відмовитись від цього договору у повному обсязі або частково у випадках, передбачених законодавством України та/або цим договором, письмово повідомивши про це постачальника шляхом направлення листа на електронну пошту постачальника, зазначену в розділі ХV цього договору, з накладанням КЕП Уповноваженої особи або вручення листа представнику постачальника особисто під підпис за 10 календарних днів до дати розірвання цього Договору.

Одностороння відмова покупця від договору не звільняє постачальника від відповідальності за порушення своїх зобов`язань за цим договором та відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням цього договору (пункт 9.10. Договору).

За умовами п. 10.1. Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, якщо доведуть, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Обставини непереборної сили, які існували на момент укладення договору та були відомі сторонам під час укладання цього договору, не є підставою для звільнення сторін від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором.

До форс-мажорних обставин (непереборної сили) належать обставини визначені і частині 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та які почали свою дію після укладення сторонами цього договору (п. 10.2. Договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, реєстрації у покупця та діє до 23.12.2022, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами зобов`язань (п. 12.1. Договору).

Також у додатку №1 до Договору (в редакції Додаткової угоди №1/199НП від 22.07.2022 року) сторони погодили специфікацію товару на загальну суму 28 843 576,32 грн в кількості 14144 комплектів (костюм (сорочка, брюки)).

У додатках №№ 2, 3 до договору сторони узгодили ростовку товару, технічний опис.

Позивач зазначає, що відповідачем було здійснено лише поставку товару на суму 14 499 280,80 грн (7110 комплектів) згідно наступних накладних:

- №07/22/16 від 25.07.2022 року на суму 5 428 563,36 грн в кількості 2662 комплектів;

- №07/22/17 від 25.07.2022 року на суму 3 823 650,00 грн в кількості 1875 комплектів;

- №08/08/03 від 09.08.2022 року на суму 203 928,00 грн в кількості 100 комплектів;

- №08/15/10 від 15.08.2022 року на суму 1 158 311,04 грн в кількості 568 комплектів;

- №08/22/10 від 22.08.2022 року на суму 1 195 018,08 грн в кількості 586 комплектів;

- №09/12/10 від 12.09.2022 року на суму 203 928,00 грн в кількості 100 комплектів;

- №09/26/10 від 27.09.2022 року на суму 2 025 005,04 грн в кількості 993 комплектів;

- №10/17/15 від 19.10.2022 року на суму 460 877,28 грн в кількості 226 комплектів.

Згідно доводів позивача у строк до 08.12.2022 відповідачем було здійснено лише часткову поставку товару і з пропущенням строків, визначених Договором, у зв`язку з чим позивач звернувся до останнього із листом від 08.12.2022 №7709/31/01-2022 про розірвання договору з підстав істотного порушення постачальником умов договору згідно пункту 8.2.2. та пункту 8.5. Договору.

Також позивачем до вказаного листа надано примірник Угоди №5/313НП від 08.12.2022 про розірвання договору, який позивач просив підписати відповідача протягом 5-ти днів та повернути.

Суд вказує, що відповідачем факт порушення умов договору в частині поставки товару та отримання листа позивача засобами електронного зв`язку не заперечується та не спростовується належними доказами.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач за прострочення поставки просив стягнути з відповідача суму пені в розмірі 2 334 339,35 грн, суму штрафу згідно п. 9.2. Договору в розмірі 1 192 387,41 грн, суму штрафу згідно п. 9.6. Договору в розмірі 2 868 859,10 грн та суму відсотків за користування коштами попередньої оплати в розмірі 236 765,06 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилався на те, що незначне прострочення строку поставки не є істотним порушенням договору. Також просив зменшити неустойку на 90%, посилаючись на наявність форс-мажорних обставин, таких як зруйнування чотирьох виробничих об`єктів, захоплення військами рф складських та офісних приміщень відповідача, про що відповідно внесено відомості до ЄДРДР; сертифікат Київської обласної ТПП № 3200-23-2638 від 01.06.2023 задля належного підтвердження існування форс-мажорних обставин, які і спричинили неналежне виконання умов договору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до частини 1 статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 525 та 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами статті 193 ГК України.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що постачальник зобов`язується здійснити поставку товару протягом 60 календарних днів включно з дати укладення цього Договору, за адресою покупця у місті Києві (конкретні реквізити, адреси поставки будуть повідомлені постачальнику безпосередньо перед поставкою товару). У разі, якщо останній день поставки, визначений абзацом першим цього пункту договору, припадає на неробочий день, визначений відповідно до закону, у місці поставки товару, то останнім днем поставки вважається перший за ним робочий день.

Пунктом 8.3.1 договору узгоджено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку (передачу) товару у строки та на умовах, передбачених договором.

У додатку №1 до Договору (в редакції Додаткової угоди №1/199НП від 22.07.2022 року) сторони погодили специфікацію товару, відповідно до якої, поставці підлягає 14144 комплектів (костюм (сорочка, брюки)) на суму 28 843 576,32 грн.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів, відповідачем було здійснено поставку товару лише на суму 14 499 280,80 грн в кількості 7110 комплектів згідно наступних накладних:

- №07/22/16 від 25.07.2022 року на суму 5 428 563,36 грн в кількості 2662 комплектів;

- №07/22/17 від 25.07.2022 року на суму 3 823 650,00 грн в кількості 1875 комплектів;

- №08/08/03 від 09.08.2022 року на суму 203 928,00 грн в кількості 100 комплектів;

- №08/15/10 від 15.08.2022 року на суму 1 158 311,04 грн в кількості 568 комплектів;

- №08/22/10 від 22.08.2022 року на суму 1 195 018,08 грн в кількості 586 комплектів;

- №09/12/10 від 12.09.2022 року на суму 203 928,00 грн в кількості 100 комплектів;

- №09/26/10 від 27.09.2022 року на суму 2 025 005,04 грн в кількості 993 комплектів;

- №10/17/15 від 19.10.2022 року на суму 460 877,28 грн в кількості 226 комплектів.

При цьому, Судом враховано, що відповідно до п. 5.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №2/212НП від 25.07.2022 року) граничний термін виконання постачальником своїх зобов`язань за цим Договором в частині поставки покупцю товару не може перевищувати 89 календарних днів включно з дати укладання цього Договору.

Пункт 5.2. Договору в редакції Додаткової угоди №2/212НП від 25.07.2022 року позивач залишив поза увагою, що є порушенням погоджених сторонами істотних умов Договору.

Таким чином, кінцевий строк визначений сторонами умовами Договору для здійснення відповідачем поставки товару, з урахуванням пункту 5.2. Договору в редакції Додаткової угоди №2/212НП від 25.07.2022 року, є 22.08.2022 року, а не 25.07.2022 року, як зазначено в позові.

Отже, відповідачем в порушення умов Договору здійснено поставку товару з порушенням визначених вище строків (після 22.08.2022 року), а саме за накладеними №09/12/10 від 12.09.2022 року, №09/26/10 від 27.09.2022 року та №10/17/15 від 19.10.2022 року, а також відповідачем в порушення умов Договору так і не було здійснено поставку 7 034 комплектів товару.

Відповідачем також не заперечується, що у визначений договором строк він не здійснив поставки обумовленого договором товару вчасно та в повному об`ємі.

Так, відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За приписами частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 ГК України).

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина 2 статті 193, частина 1 статті 216 та частина 1 статті 218 ГК України).

Одним з видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Згідно з частиною 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 9.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №2/212НП від 25.07.2022 року) за порушення строків виконання зобов`язання передбаченого п. 5.1. цього Договору, в обсягах передбачених цим Договором, з постачальника на користь покупця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. При цьому, день поставки товару, поставленого постачальником з порушення строку, передбаченого пунктом 5.1 договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно з умовами договору.

Пунктом 9.6. Договору також закріплено, що у разі невиконання або неналежного виконання постачальником зобов`язання за цим договором, що стало підставою для відмови покупця від цього договору повністю або частково згідно умов цього договору, з постачальника стягується штраф у розмірі 20% від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За приписами частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №322/1178/17 зазначено, що вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Тобто сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт неповної поставки обумовленого сторонами об`єму товару, а також порушення строків поставки, суд зазначає, що вимога позивача про стягнення з ТОВ "МІК" пені, нарахованої на підставі п. 9.2 договору, є обґрунтованою та правомірною.

При цьому, перевіривши перевіривши наведений позивачем розрахунок пені та штрафу, судом встановлено, що здійснений він без врахувнання п. 5.2. Договору в редакції Додаткової угоди №2/212НП від 25.07.2022 року.

Окрім того, суд зауважує, що передбачений пунктом 9.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №2/212НП від 25.07.2022 року) порядок нарахування штрафних санкцій за невиконання відповідачем умов п. 5.1. Договору не може залишати поза увагою норму п. 5.2. Договору в редакції Додаткової угоди №2/212НП від 25.07.2022 року, оскільки фактично стосується строків виконання Договору відповідачем.

Таким чином, здійснивши перерахунок пені, з врахуванням викладеного вище, судом встановлено, що обгрунтованою до стягнення з відповідача є сума пені в розмірі 1 797 967,91 грн, а обгрунтованою до стягнення з відповідача сума штрафу (7% згідно п. 9.2. Договору) є сума в розмірі 1 178 112,44 грн.

Крім того, пунктом 9.6. Договору також закріплено, що у разі невиконання або неналежного виконання постачальником зобов`язання за цим договором, що стало підставою для відмови покупця від цього договору повністю або частково згідно умов цього договору, з постачальника стягується штраф у розмірі 20% від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій згідно п. 9.6. Договору, суд зазначає що останній є обґрунтованим, законним та арифметично вірним та становить 2 868 859,10 грн.

Окрім того, частиною 3 статті 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

За положеннями статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 9.3. Договору за невиконання зобов`язання щодо поставки товару, постачальник відповідно до вимог статей 536 та 693 Цивільного кодексу України сплачує 0,1 відсотка від суми попередньої оплати за кожний день прострочення з дня коли товар мав бути переданий покупцю до дня фактичного передання товару або повернення йому суми попередньої оплати.

За арифметичним перерахунком суду, нараховані позивачем проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 236 765,06 грн розраховані правильно.

При цьому, відповідач звернувся до суду із заявою про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%.

В обґрунтування необхідності зменшення розміру неустойки на 90% відповідач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «МІК» як стратегічне підприємство відсічі збройної агресії російської федерації проти України, виконує завдання із задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань, зокрема, щодо виготовлення форменого одягу.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Із наданих відповідачем доказів судом не вбачається підстав для звільнення останнього від відповідальності оскільки стороною не доведено належними та допустимими доказами, що невиконання умов Договору сталося не з вини постачальника.

Водночас, враховуючи доводи відповідача щодо наявності підстав саме для зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій та відсутність визначених законом строків (обмежень) для подання такого клопотання суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойка має подвійну правову природу - є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Водночас застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною другою статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Подібні норми також містить частина третя статті 551 ЦК України, яка визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення частини третьої статті 551 ЦК України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Тобто зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України), господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

Окрім того, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду належить брати також до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18 та від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

Отже, для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Водночас закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

У наведених висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18. (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 09 листопада 2023 року у справі № 902/919/22).

Враховуючи всім відомі обставини окупації частини Запорізької області, місто Запоріжжя, яке є адресою місцезнаходження відповідача, входить до Переліку територіальних громад, які розташовані в зоні ведення бойових дій та відповідно зазнає неодноразових ракетних обстрілів.

Крім того, враховуючи доводи відповідача, частина його виробничих об`єктів, які знаходились у м. Охтирка (Сумська область), м. Оріхів, м. Токмак та м. Мелітополь (Запорізька область) або зруйновані, або пошкоджені внаслідок ракетних обстрілів, або взагалі перебувають в окупації російських військ.

Судом прийнято до уваги, що зазначені вище обставини суттєво вплинули та згідно доводів Відповідача позбавили останнього можливості повноцінно здійснювати господарську діяльність, яка в тому числі пов`язана із підтриманням галузі обороноздатності держави, оскільки Відповідач виконує завдання для потреб Збройних Сил України.

Відтак, покладення на відповідача штрафних санкцій в розмірі 6 081 704,51 грн в даному випадку набуває ознак каральної функції та розцінюється судом як надмірний тягар для суб`єкта господарської діяльності, який здійснює свою діяльність під час дії воєнного стану в тому числі співпрацює задля виконання завдань забезпечення обороноздатності держави України, оскільки заявлена сума штрафних санкцій становить більше ніж 20% ціни Договору, а саме 22,99%.

При цьому судом враховано відсутність доказів понесення позивачем збитків у заявленій до стягнення сумі.

Так суд вказує, що застосування господарських санкцій з огляду на їх закріплення у Договорі сторонами не повинно мати своєю метою ускладнення подальшої діяльності товариства, а має відповідати не лише принципу свободи договору, а й принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Верховний Суд у постанові від 29.05.2023 у справі № 904/907/22 дійшов висновку, що норма частини 3 статті 551 ЦК України передбачає дві умови для зменшення розміру неустойки, а саме: (1) якщо він значно перевищує розмір збитків, (2) наявність інших обставин, які мають істотне значення. Водночас тлумачення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однією зі сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монопольного становища контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 925/577/21.

Із врахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій та необхідності зменшення їх розміру на 90%.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача суми пені в розмірі 179 796,79 грн, суми штрафу річних в розмірі 404 697,15 грн та суми процентів за користування коштами в розмірі 23 676,50 грн.

Судовий збір, у розмірі 91 2255,57 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (ідентифікаційний код 30105738, адреса: 69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69а) на користь Національної поліції України (ідентифікаційний код 40108578, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10) суму штрафу в розмірі 404 697,15 грн (чотириста чотири тисячі шістсот дев`яносто сім гривень 15 копійок), суму пені в розмірі 179 796,79 грн (сто сімдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто шість гривень 79 копійок), суму відсотків за користування коштами в розмірі 23 676,50 грн (двадцять три тисячі шістсот сцімдесят шість гривень 50 копійок) та суму судового збору в розмірі 91 225,57 грн (дев`яносто одна тисяча двісті двадцять п`ять гривень 57 копійок).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 15.03.2024 року.

Суддя С. МОРОЗОВ