ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.03.2024м. ДніпроСправа № 904/9875/21

За скаргою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара", с. Кочережки Павлоградського району Дніпропетровської області

на дії (бездіяльність) приватного виконавця Селезньова Максима Олександровича

у справі:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал-Дніпро", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара", с. Кочережки Павлоградського району Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості

Суддя Крижний О.М.

Секретар судового засідання Дейнека А.В.

Представники:

Від позивача: Маєвська К.В., ордер серія АЕ №1268826 від 07.03.2024, адвокат

Від відповідача (скаржника): Душка М.М., витяг з ЄДР, керівник

Приватний виконавець: Селезньов М.О., посвідчення №0307 від 26.02.2019, приватний виконавець

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал-Дніпро" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара" заборгованість за наступними договорами:

- за договором про надання фінансового кредиту №ФК210920Д від 21.09.2020 заборгованість зі сплати суми основного боргу у розмірі 17728823,5 грн., суми несплачених процентів у розмірі 3654246,60 грн., суми нарахованої комісії у розмірі 227288,20 грн., штраф у розмірі 1136441,18 грн., пеню у розмірі 2920742,13 грн., суму інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 1604850,22 грн.;

- за договором про надання фінансового кредиту №ФК220920Д від 22.09.2020 заборгованість зі сплати суми основного боргу у розмірі 22875810,24 грн., суми несплачених процентів у розмірі 3949150,70 грн., суми нарахованої комісії у розмірі 228758,10 грн., штраф у розмірі 1143790,51 грн., пеню у розмірі 3168636,20 грн., суму інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 1721069,97 грн.;

- за договором про надання фінансового кредиту №ФК290920Д від 29.09.2020 заборгованість зі сплати суми основного боргу у розмірі 16011883,25 грн., суми несплачених процентів у розмірі 2347013,70 грн., суми нарахованої комісії у розмірі 160118,80 грн., штраф у розмірі 800594,16 грн., пеню у розмірі 2217881,35 грн., суму інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 1204659,91 грн.;

- за договором про надання фінансового кредиту №ФК021020Д від 02.10.2020 заборгованість зі сплати суми основного боргу у розмірі 21039144,26 грн., суми несплачених процентів у розмірі 3443835,6 грн., суми нарахованої комісії у розмірі 210391,4 грн., штраф у розмірі 257347,53 грн., пеню у розмірі 2914230,95 грн., суму інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 1582887,73 грн.;

- за договором про надання фінансового кредиту №ФК251119Д від 25.11.2019 суму штрафу, що передбачений п.7.3 договору ФК251119Д від 25.11.2019 у розмірі 257347,53 грн. та суму несплачених процентів (відповідно до п. 3.2 договору №ФК251119Д від 25.11.2019) у розмірі 729346,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитних договорів в частині своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2022 затверджено мирову угоду від 22.02.2022 у справі №904/9875/21, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал-Дніпро" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара" в редакції, яка узгоджена сторонами.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара" надійшла скарга на дії приватного виконавця Селезньова Максима Олександровича, у якій просить:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. у виконавчому провадженні № 72877257 щодо накладення арешту на майнове право оренди земельних ділянок, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з вищезазначеним переліком, як на речове право Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара";

- визнати неправомірною та скасувати постанову від 20.02.2024 у виконавчому провадженні №72877257 приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. про опис та арешт майнового права оренди земельних ділянок, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з вищезазначеним переліком, як речового права Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара";

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. зняти арешт, накладений його постановою від 20.02.2024 у виконавчому провадженні №72877257, на майнове право оренди земельних ділянок, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з вищезазначеним переліком, як на речове право Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара".

За своєю правовою природою подана скарга є скаргою на дії та рішення приватного виконавця.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2024 прийнято скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара" на дії (бездіяльність) приватного виконавця Селезньова Максима Олександровича до розгляду та призначити її розгляд у судовому засіданні на 11.03.2024.

Скарга обґрунтована тим, що спірною постановою приватного виконавця в межах виконавчого провадження № 72877257 накладений арешт на майнове (речове) право оренди, об`єктом якого є земельні ділянки (перелік наведений у скарзі), призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з метою звернення в подальшому на нього стягнення. Скаржник вважає, що зміни, внесені Законом № 1423-IX від 28.04.2021 до ч. 5 ст. 93 Земельного кодексу України, які надали можливість орендарю самостійно, на власний розсуд, без згоди власника земельної ділянки, розпоряджатися належним йому правом оренди, зокрема, відчужувати право оренди земельної ділянки не впливають на питання правомірності оскаржуваної постанови приватного виконавця. Встановлена цією нормою можливість відчуження, передання в заставу права користування (оренди, емфітевзису) земельною ділянкою сільськогосподарського призначення її користувачем без погодження із власником такої земельної ділянки, не змінює правової суті майнового (речового) права, зокрема права оренди земельної ділянки, як окремого об`єкта цивільних прав, відмінного від нерухомого та рухомого майна.

Позивач проти задоволення скарги заперечує, зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин у даній справі, про що і говориться в постанові Великої Палати Верховного Суду, право оренди земельної ділянки було обмежено оборотоздатним об`єктом і тільки власник земельної ділянки міг відчужувати право оренди, продавати на земельних торгах, передавати у заставу, спадщину, вносити до статутного капіталу. Спірні відносини у виконавчому провадженні за №72877257 виникли 20.02.2024. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання вчинення нотаріальних та реєстраційних дій при набутті прав на земельні ділянки" №3065-ІХ від 02.05.2023, були внесені зміни в ч.5 ст. 93 Земельного кодексу України. Таким чином, позивач вказує, що законодавцем у 2023 році були внесені зміни до Земельного кодексу України чим було знято питання про право державного або приватного виконавця накладати арешт на інше речове право - право оренди боржника та реалізувати його на земельних торгах.

Від приватного виконавця Селезньова Максима Олександровича надійшли пояснення на скаргу, у яких проти задоволення скарги заперечує. Приватний виконавець вважає, що діяв в межах наданих йому законодавством повноважень та з урахуванням того, що всі судові рішення є обов`язковими до виконання. Приватний виконавець вказує, що на даний час, право на відчуження іншою (не власником) особою (орендарем) права оренди земельної ділянки прямо передбачено законом. Крім того, вже після прийняття 18.03.2020 Великою Палатою Верховного Суду рішення у справі № 904/968/18 ряд нормативно-правових актів, які стосуються спірних правовідносин, зазнали суттєвих змін та доповнень, при цьому, відповідно, такі норми Великою Палатою Верховного Суду у справі № 904/968/18 не досліджувались та не застосовувались. Зокрема, відповідно до змісту положень розділу XVIII Інструкції № 512/5 опис, арешт та примусова реалізація прав на земельні ділянки здійснюється без будь-яких обмежень відносно їх виду. Також приватний виконавець зазначає, що Законами від 28.04.2021 № 1423-ІХ та від 02.05.2023 № 3065-ІХ частину 5 статті 93 Земельного кодексу України викладено в новій редакції, яка на момент виникнення спірних правовідносин встановлює що право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення може відчужуватися, передаватися у заставу (іпотеку) її користувачем без погодження з власником такої земельної ділянки, крім земельних ділянок державної, комунальної власності у випадках, визначених законом. Відчуження, передання у заставу (іпотеку) права оренди земельної ділянки здійснюється за письмовим договором між її користувачем та особою, на користь якої здійснюється відчуження або на користь якої передається у заставу (іпотеку) право оренди землі. Такий договір є підставою для державної реєстрації переходу права оренди землі у порядку, передбаченому законодавством.

У судовому засіданні 11.03.2024 оголошувалась перерва до 13.03.2024.

У судовому засіданні 13.03.2024 проголошена вступна та резолютивна частини ухвали.

Заслухавши пояснення представників сторін та приватного виконавця, дослідивши матеріали скарги, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим Максимом Олександровичем від 25.09.2023 відкрито виконавче провадження №72877257 з примусового виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2022у справі №904/9875/21.

У межах вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим Максимом Олександровичем, зокрема, прийнято постанову від 20.02.2024 про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на майнові права, що належать боржнику: право оренди Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара" на земельні ділянки, землекористувачем яких є боржник Товариство з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара" на праві оренди.

Зазначена постанова прийнята на підставі встановленої приватним виконавцем інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара", який є орендарем земельних ділянок (відповідно до переліку).

Щодо вказаного арешту на майнові права (права оренди) приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим Максимом Олександровичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень.

Скаржник не погоджується із вказаною постановою, вважає, що спірною постановою приватним виконавцем в межах виконавчого провадження № 72877257 накладений арешт на майнове (речове) право оренди, об`єктом якого є земельні ділянки (перелік наведений у скарзі), призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з метою звернення в подальшому на нього стягнення. Скаржник стверджує, що зміни, внесені Законом № 1423-IX від 28.04.2021 до ч. 5 ст. 93 Земельного кодексу України, які надали можливість орендарю самостійно, на власний розсуд, без згоди власника земельної ділянки, розпоряджатися належним йому правом оренди, зокрема, відчужувати право оренди земельної ділянки не впливають на питання правомірності оскаржуваної постанови приватного виконавця. Встановлена цією нормою можливість відчуження, передання в заставу права користування (оренди, емфітевзису) земельною ділянкою сільськогосподарського призначення її користувачем без погодження із власником такої земельної ділянки, не змінює правової суті майнового (речового) права, зокрема права оренди земельної ділянки, як окремого об`єкта цивільних прав, відмінного від нерухомого та рухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Стаття 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 6 ч.3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

У разі, якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону (ч.7 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до абзацу 7 п. 2 ч.1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки відносяться до речових прав на нерухоме майно, похідних від права власності.

Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Заявник у скарзі обґрунтовує свої доводи з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 18.03.2020 у справі №904/968/18 про неможливість накладення арешту на право оренди земельної ділянки.

Щодо даного аргументу скаржника суд звертає увагу на наступне.

Так, зокрема, у п.6.24. Постанови Великої Палати Верховного Суду вказано: "Тому частиною п`ятою статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки визнано оборотоздатним об`єктом для власника такої ділянки, що слідує з положення цієї частини про те, що "право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом".

Тобто Великою Палатою Верховного Суду надано висновок щодо застосування норми права, а саме ч.5 ст.93 Земельного кодексу України, яка до 2021 року мала наступну редакцію: "5. Право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом".

Як правильно зазначають позивач та приватний виконавець, після розгляду даного питання Великою Палатою Верховного Суду редакція зазначеної норми змінювалася двічі і на момент прийняття оскаржуваної постанови приватного виконавця вказана норма має наступну редакцію: "5. Право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення може відчужуватися, передаватися у заставу (іпотеку) її користувачем без погодження з власником такої земельної ділянки, крім земельних ділянок державної, комунальної власності у випадках, визначених законом. Відчуження, передання у заставу (іпотеку) права оренди земельної ділянки здійснюється за письмовим договором між її користувачем та особою, на користь якої здійснюється відчуження або на користь якої передається у заставу (іпотеку) право оренди землі. Такий договір є підставою для державної реєстрації переходу права оренди землі у порядку, передбаченому законодавством".

Також внесено зміни в інші статті Земельного кодексу України, інші кодекси та закони.

Тобто має місце кардинальна зміна правового регулювання питання оборотоздатності права оренди земельної ділянки. І якщо норма, що аналізувалася Великою Палатою Верховного Суду, наділяла правомочностями щодо права оренди саме власника такої ділянки, то на час прийняття оскаржуваної постанови приватного виконавця та на сьогодні діє норма, що прямо передбачає відсутність необхідності навіть згоди власника земельної ділянки на передачу землекористувачем правом оренди земельної ділянки, власником якої виступає інша особа.

Також Велика Палата Верховного Суду, зокрема, зазначила, що виконавець, виконуючи рішення, не може бути наділений більшими повноваженнями щодо майнових прав, ніж має щодо цих самих майнових прав сам боржник (п. 6.41 Постанови).

Згідно чинного законодавства на момент розглядуваних у справі № 904/968/18 правовідносин, правом на відчуження права оренди був наділений лише власник земельної ділянки. Натомість на час прийняття оскаржуваної постанови приватного виконавця такими правомочностями щодо права оренди наділений орендар - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара".

Відповідно, на час прийняття оскаржуваної постанови приватного виконавця, приватний виконавець щодо права оренди земельної ділянки вже наділений не більшими повноваженнями, ніж їх має сам орендар, внаслідок зміни правового регулювання даного питання. На відміну від правового регулювання даного питання на час розглядуваних обставин у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №904/968/18.

Також, на думку скаржника не впливають на питання правомірності оскаржуваної постанови приватного виконавця зміни, внесені Законом № 1423-IX від 28.04.2021 до ч. 5 ст. 93 ЗК України, які надали можливість орендарю самостійно, на власний розсуд, без згоди власника земельної ділянки, розпоряджатися належним йому правом оренди, зокрема, відчужувати право оренди земельної ділянки. Встановлена цією нормою можливість відчуження, передання в заставу права користування (оренди, емфітевзису) земельною ділянкою сільськогосподарського призначення її користувачем без погодження із власником такої земельної ділянки, не змінює правової сутті майнового (речового) права, зокрема права оренди земельної ділянки, як окремого об`єкта цивільних прав, відмінного від нерухомого та рухомого майна.

Суд звертає увагу, що на час прийняття оскаржуваної постанови приватного виконавця та на сьогодні ч.5 ст.93 Земельного кодексу України діє вже в редакції Закону України №3065-IX від 02.05.2023, а не в редакції Закону України №1423-IX від 28.04.2021, як помилково зазначає скаржник.

Також, Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне: "Тож визначаючи наявність чи відсутність у приватного виконавця права накладати арешт на майнові (речові) права боржника, відповідні норми Закону № 1404-VIII слід застосовувати у їх системному зв`язку зі спеціальним законодавством, яке регулює зміст відповідного права, а також порядок його виникнення, зміни та припинення" (п.6.18. Постанови).

Як уже зазначалося, розглядувана Великою Палатою Верховного Суду норма - ч.5 ст.93 Земельного кодексу України - на той час наділяла правомочностями щодо права оренди лише власника земельної ділянки. На час прийняття оскаржуваної постанови приватного виконавця правове регулювання даного питання повністю змінилося. І майнове право - право оренди земельної ділянки стало самостійним об`єктом, яке може бути передане орендарем самостійно, навіть без дозволу власника земельної ділянки.

Також, суд не застосовує наступну норму при розгляді скарги, але для прикладу зміни законодавцем підходу до даного питання звертає увагу що, зокрема, відповідно до ч.4 ст.5 Закону України "Про іпотеку": "Предметом іпотеки може бути право оренди чи користування нерухомим майном, що надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об`єкт нерухомого майна, право оренди земельної ділянки, яке відповідно до закону може бути відчужене, передано у заставу орендарем, а також право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи для забудови (суперфіцій). Таке право оренди чи користування нерухомим майном для цілей цього Закону вважається нерухомим майном". Дана норма була доповнена словами "право оренди земельної ділянки, яке відповідно до закону може бути відчужене, передано у заставу орендарем" у 2021 році, після прийняття розглядуваної постанови Великої Палати Верховного Суду.

Для реалізації виконання законодавчих змін до регулювання земельних правовідносин внесено також зміни і у відповідні підзаконні нормативно-правові акти.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2021 року № 1013 затверджено Вимоги щодо підготовки до проведення та проведення земельних торгів для продажу земельних ділянок та набуття прав користування ними (оренди, суборенди, суперфіцію, емфітевзису). Одним з розділів є Технічні вимоги до проведення земельних торгів з продажу земельних ділянок та прав користування ними під час виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Також Інструкцію з організації примусового виконання рішень доповнено новим розділом XVIII "Особливості звернення стягнення на земельні ділянки або прав на них" згідно з Наказом Міністерства юстиції № 4066/5 від 11.11.2021.

При цьому п.1 даного розділу передбачає, що опис та арешт земельних ділянок або прав на них здійснюються виконавцем у порядку, встановленому розділом VII Закону та розділом VIII цієї Інструкції. Розділ VII Закону України "Про виконавче провадження" передбачає та має назву "Порядок звернення стягнення на майно боржника". У цілому це узгоджується з загальним регулюванням Цивільного кодексу України, що відносить майнові права до майна. Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Аналогічна правова позиція щодо правомірності накладення приватним виконавцем арешту на право оренди земельної ділянки викладена у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 02.05.2023 у справі №912/3544/21.

Суд погоджується з поясненнями приватного виконавця про накладення арешту на право оренди земельних ділянок з огляду на вимоги ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якої арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду.

Отже дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича щодо накладення арешту на майнові права оренди земельних ділянок є правомірними та спрямовані на забезпечення виконання ухвали суду у справі №904/9875/21. У зв`язку з цим підстави для визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. у виконавчому провадженні № 72877257 щодо накладення арешту на майнове право оренди земельних ділянок, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, як на речове право Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара" та визнання неправомірним та скасування постанови від 20.02.2024 у виконавчому провадженні №72877257 про арешт майнового права оренди земельних ділянок, а також зобов`язання зняти арешт, накладений його постановою від 20.02.2024 у виконавчому провадженні №72877257, відсутні.

Враховуючи вищенаведене, скарга задоволенню не підлягає.

Також суд звертає увагу, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного чи приватного виконавця суд у загальному порядку розглядає скаргу, виходячи з її поділу на предмет на підстави. При цьому суд не наділений повноваженнями виходити за межі підстав скарги і розглядати відповідність оскаржуваної постанови іншим положенням законодавства, за відсутності відповідного клопотання заявника, поданого у належній процесуальній формі (про доповнення підстав скарги тощо). Інакше це буде порушенням принципу змагальності та рівності учасників судового процесу. Також, відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У той же час, розгляд судом скарги та її вирішення не позбавляє скаржника права в загальному порядку звернутися до суду зі скаргою на рішення державного приватного виконавця з вказівкою інших підстав, ніж ті, що були вказані у розглядуваній скарзі.

У даному аспекті суд звертає увагу, що заявником оскаржується саме постанова про накладення арешту та відповідні дії приватного виконавця з чітко визначених у скарзі підстав. Саме зазначені підстави і оцінюються судом. Інші обставини, що не містяться у скарзі, не можуть бути предметом розгляду. Також заявником оскаржується саме накладення арешту на право оренди, а не порядок виконання судового рішення, визначення майна, на яке звертається стягнення, черговість звернення стягнення на майно, наявність підстав для змін у виконавчому провадженні з виконання судового рішення тощо.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З урахуванням розглядуваних відносин, інші аргументи учасників судового процесу стосуються викладених та проаналізованих в ухвалі обставин та доводів щодо скарги, розширюють та доповнюють їх, не змінюючи сутність правовідносин та їх оцінку, надану судом, і, відповідно, не потребують окремої оцінки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 232 - 236, 342 - 345 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара" на дії (бездіяльність) приватного виконавця Селезньова Максима Олександровича - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено - 15.03.2024.

Суддя О.М. Крижний