ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2024 р. Справа№ 910/15395/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

без виклику сторін,

за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Возного Сергія Володимировича

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2023

у справі № 910/15395/23 (суддя Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА"

до фізичної особи-підприємця Возного Сергія Володимировича

про стягнення 196 000,29 грн

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до Фізичної особи-підприємця Возного Сергія Володимировича (далі - відповідач) про стягнення 196 000,29 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором про надання кредиту (електронна форма) від 18.02.2022 № 449978-КС-001, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 196 000,29 грн., з яких: 75 000,00 грн. - основна заборгованість, 109 750,29 грн. - заборгованість по процентах та 11 250,00 грн. - заборгованість по комісії.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.12.2023 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Возного Сергія Володимировича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" основну заборгованість в сумі 75 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентах в сумі 109 750 грн. 29 коп., заборгованість по комісії в сумі 11 250 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 352 грн. 00 коп.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, фізична особа-підприємць Возний Сергій Володимирович 11.01.2024 вдруге (через Електронний суд) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою за вхідним номером 09.1-04.1/390/24, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду, рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2023 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Судові витрати покласти на позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Возного Сергія Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2023 у справі № 910/15395/23 залишено без руху та запропоновано скаржнику доплатити судовий збір.

22.01.2024 (через Електронний суд) до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків (яка була зареєстрована 23.01.2024), до якого сторона долучила докази доплати судового збору, на підтвердження чого надано квитанцію № 1530-8252-0416-5526 від 22.01.2024. Заяву подано в строк, встановлений судом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суді від 26.01.2024 було відкрито апеляційне провадження у даній справі у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його таким, що прийнято з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні, обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, апелянт зазначив, що у договорі № 449978-КС-001 від 18.02.2022 про надання кредиту відсутній підпис позичальника, а тому договір є неукладеним.

Окрім того, доказів того, що позивач перерахував відповідачу кредитні кошти в розмірі 75 000,00 грн - відсутні, що свідчить про невиконання договору.

Також апелянт зазначив, що ціна позову перевищує визначену в кредитному договорі загальну вартість наданого кредиту, а саме ціна позову становить 196 000,29 грн, тоді як в договорі визначено 165 000,00 грн.

Більше того, скаржник вважає, що з настанням форс-мажорних обставин, мають бути перенесені строки виконання зобов`язання відповідача за кредитним договором.

А тому апелянт просив рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про задоволення позову повністю.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Позивач своїм правом на подання відзиву в порядку ст. 263 ГПК України не скористався. Жодних заяв, клопотань не подавав. Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала про відкриття провадження у справі від 26.01.2024 була отримана позивачем 29.01.2024 через підсистему «Електронний суд», що підтверджується довідкою, що міститься в матеріалах справи.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником було укладено договір про надання кредиту (електронна форма) від 18.02.2022 № 449978-КС-001 з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію" (надалі - договір).

Відповідно предмету вказаного договору, позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 75 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності. А відповідач, в свою чергу, зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами про надання грошових коштів у кредит Фізичним-особам-підприємцям.

Строк кредиту: 24 тижні; процентна ставка: в день 0,86587334, фіксована; комісія за надання кредиту: 11 250,00 грн. (п. 1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем (на підставі договору), були надані відповідачу грошові кошти в сумі 75 000,00 грн., шляхом перерахування на банківську карту відповідача № НОМЕР_1 , вказаний номер позичальником зазначено при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується наступними довідками про перерахування коштів: від 22.06.2023 № б/н на суму 25 000,00 грн., від 22.06.2023 № б/н на суму 25 000,00 грн. та від 22.06.2023 № б/н на суму 25 000,00 грн., які наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій.

Разом з цим, отримані грошові кошти за договором відповідачем на користь позивача не повернуті, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором в сумі 75 000,00 грн.

Також позивачем були заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по процентах за заявлені періоди в сумі 109 750,29 грн. та заборгованості по комісії в сумі 11 250,00 грн.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Стаття 11 ЦК України відносить до підстав виникнення цивільних прав і обов`язків завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 цього Кодексу).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 цього Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Щодо доводів апелянта про відсутність у матеріалах справи доказів як укладення, так і виконання кредитного договору, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Також, приписами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що й отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Як вбачається з матеріалів справи договір № 449978-КС-001 містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором « Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-2681 від 18.02.2022 об 18:29:32» (а.с. 35). А тому доводи апелянта в цій частині відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані та такі, що не є підставою для задоволення апеляційної скарги.

Щодо доводів апелянта про відсутність в матеріалах справи доказів надання кредитних коштів йому, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, по-перше, в матеріалах справи (а.с. 43-45) наявні наступні довідки платіжної системи Fondy, відповідно до яких:

- сума кредитних коштів в розмірі 25 000,00 грн з призначенням платежу: «Перерах. Коштів Возний С.В. ІПН НОМЕР_2 зг. до кредитного дог. № 449978-КС-001 від 18.02.2022 Без ПДВ» була перерахована 18.02.2022, номер в системі Fondy: 494546890, номер карти: НОМЕР_1 ;

- сума кредитних коштів в розмірі 25 000,00 грн з призначенням платежу: «Перерах. Коштів Возний С.В. ІПН НОМЕР_2 зг. до кредитного дог. № 449978-КС-001 від 18.02.2022 Без ПДВ» була перерахована 18.02.2022, номер в системі Fondy: 494547058, номер карти: НОМЕР_1 ;

- сума кредитних коштів в розмірі 25 000,00 грн з призначенням платежу: «Перерах. Коштів Возний С.В. ІПН НОМЕР_2 зг. до кредитного дог. № 449978-КС-001 від 18.02.2022 Без ПДВ» була перерахована 18.02.2022, номер в системі Fondy: 494547273, номер карти: НОМЕР_1 .

Таким чином, в матеріалах справи наявні докази надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 75 000,00 грн. Зазначені обставини не були спростовані відповідачем ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції. Докази повернення таких коштів відсутні в матеріалах справи.

Щодо розміру заборгованості, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з умов договору, а саме: з пункту 3 договору, сторонами був визначений графік обов`язкових платежів, відповідно до якого, встановлені періоди користування кредитом, розмір плати за користування кредитом, розмір часткового платежу основної суми та загальний платіж.

Окрім суми кредиту, позивачем також були нараховані проценти за користування кредитом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Таким чином, за заявлений позивачем період (з 18.02.2022 по 19.06.2023) заборгованість відповідача по процентах становить 109 750,29 грн, заборгованість за комісію становить 11 250,00 грн. Доводи скаржника про необґрунтований розмір заборгованості - як підстава для відмови в позові відхиляються судом апеляційної інстанції через безпідставність. Контррозрахунок як суду першої, так і суду апеляційної інстанції скаржник не надав.

Більше того, документів, що спростовували б доводи позивача або підтверджували б сплату відповідачем заборгованості по кредиту, процентах, комісії , відповідач суду не надав. А тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам у сумі 109 750,29 грн та комісії в розмірі 11 250,00 грн - є обґрунтованими та такими, що правомірно задоволено судом першої інстанції. В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази звернення апелянта до правоохоронних органів щодо вчинення фальсифікацій з його паспортними документами, підписанням (електронним цифровим підписом) договору про надання кредиту від його імені іншими особами, викрадення банківських карток, або ж вчинення інших протиправних дій щодо апелянта. Також апелянтом не було надано доказів (зокрема, виписки по рахунку, тощо) з яких було б можливо встановити ненадання кредиту відповідачу, або які б підтверджували відсутність зарахування кредитних коштів в розмірі 75 000,00 грн.

А тому, з урахуванням викладеного вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими та такими, що правильно задоволені судом.

Щодо доводів апелянта про наявність форс-мажорних обставин, суд апеляційної інстанції відхиляє їх через наступне.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що частиною першою статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Водночас, сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21, від 19 серпня 2022 року у cправі № 908/2287/17).

У постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22 викладено наступні висновки, що лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. А тому є необґрунтованими доводи апелянта в частині настання форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах. Таким чином, відсутні підстави для застосування положень ст. 617 ЦК України.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог. Тоді як інші доводи апеляційної скарги фактично направлені на переоцінку обставин, які були досліджені судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційну скаргу у даній справі слід залишити без задоволення як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, оскільки останнє було прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства. Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги (в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України) суд апеляційної інстанції не встановив.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених до стягнення позивачем позовних вимог.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Возного Сергія Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2023 у справі № 910/15395/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2023 у справі № 910/15395/23 - залишити без змін.

3. Судові витрати, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/15395/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич