ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024 Справа № 914/3549/23

За позовною заявою: Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Приватного підприємства «Львівелектросервіс», с.Зимна Вода Львівського району Львівської області

за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 3 територіальне управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, м.Вінниця

про стягнення 98090,40 заборгованості за договорами підряду №03.03.20 від 03.03.2020, №30/07/20 від 20.07.2020 та №51/11/19 від 11.11.2019

Суддя У.І. Ділай

Секретар Ю.І.Кохановська

За участі представників:

Від позивача: Слюзар Т.І. - представник (присутній в режимі ВКЗ);

Від відповідача: не з`явився;

Від третьої особи: не з`явився.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2023, справу №914/3549/23 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 11.12.2023 позов залишено без руху.

25.12.2023 від позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 01.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 23.01.2024.

Ухвалою від 23.01.2024 залучено до участі у справі третьою особою на стороні позивача 3 територіальне управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України та відкладено підготовче судове засідання у справі на 15.02.2024.

Ухвалою від 15.02.2024 підготовче провадження закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 05.03.2024.

Представник позивача в судовому засіданні 05.03.2024 підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

У судове засідання 05.03.2024 повторно відповідач явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Третя особа судове засідання 05.03.2024 явку повноважного представника не забезпечила.

Відповідач протягом розгляду справи не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У зв`язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

Між військовою частиною НОМЕР_1 (далі позивач) та Приватним підприємством «ЛЬВІВЕЛЕКТРОСЕРВІС» (далі відповідач) укладено Договір підряду № 51/11/19 від 11.11.2019, за умовами якого позивач доручав, а підрядник відповідач забезпечував відповідно до проектної документації та умов договору виконання робіт ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 субпідрядні роботи щодо виконання робіт «Реконструкція будівлі клубу №43 військового містечка № 13 по вул. Куруців, № 21 в м.Мукачево Закарпатської області» (електротехнічні рішення) (за кодом СРV за ДК 021:20-9 Будівництво мистецьких і культурних закладів) (далі Об`єкт), що виконувався за рахунок коштів Державного бюджету України.

20.03.2020 між сторонами укладено договір підряду № 03/03/20, за умовами якого позивач доручав, а відповідач забезпечував відповідно до проектної документації та умов договору виконання робіт ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 субпідрядні роботи щодо виконання робіт «Реконструкція будівлі клубу №43 військового містечка № 13 по вул. Куруців, № 21 в м. Мукачево Закарпатської області» (монтаж кабельно-провідникової продукції) (за кодом СРV за ДК 021:20-9 Будівництво мистецьких і культурних закладів) (далі об`єкт), що виконувався за рахунок коштів Державного бюджету України.

Також між сторонами укладено договір підряду № 30/07/20 від 20.07.2020, за умовами якого замовник (позивач) доручав, а підрядник (відповідач) забезпечував відповідно до проектної документації та умов договору виконання робіт ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 субпідрядні роботи щодо виконання робіт «Реконструкція будівлі клубу №43 військового містечка № 13 по вул. Куруців, № 21 в м. Мукачево Закарпатської області» (монтаж кабельно-провідникової продукції) (за кодом СРV за ДК 021:20-9 Будівництво мистецьких і культурних закладів) (далі об`єкт), що виконувався за рахунок коштів Державного бюджету України.

За повідомленням позивача виконані роботи за укладеними договорами позивачем оплачені в повному обсязі.

На підставі Рішення Міністра оборони України від 23 квітня 2021 року № 6057/з та розпорядження директора Департаменту внутрішнього аудиту від 12 травня 2021 року № 234/1287 у період з 26 травня по 05 серпня 2021 року представниками Центрального територіального управління перевірено законність та ефективність використання матеріальних, фінансових та інших ресурсів на будівництво об`єктів Міністерства оборони України.

В аудиторському звіті від 06.09.2021 № 234/3/29, складеному за наслідками проведення зазначеної перевірки, було встановлено, відповідачем не забезпечено документального підтвердження інших супутніх витрат (витрат на відрядження) на загальну суму 98090,40 грн, чим створено ризик незаконних видатків на вказану суму.

У порядку досудового врегулювання спору позивачем було направлено відповідачу претензію від 24.08.2023 №7/6 з проханням надати відповідні первинні документи, які підтверджують витрати на відрядження працівників підприємства. У випадку відсутності відповідних підтверджуючих документів - позивач вимагав повернути останньому кошти в сумі 98090,40 грн.

Листом №450 від 11.10.2023 відповідач відмовив позивачу в наданні копій документів, які підтверджують витрати на відрядження працівників відповідача, обґрунтовуючи таку відмову тим, що вказана інформація відноситься до конфіденційної інформації та вказав, що запитувані документи знищені.

Підставою звернення позивача до суду з позовом слугував встановлений ревізією Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України факт завищення відповідачем вартості виконаних робіт, і як наслідок, Військова частина НОМЕР_1 зайво сплатила бюджетні кошти внаслідок завищення вартості будівельних робіт в сумі 98090,40 грн.

Третя особа надала пояснення по суті спору та зазначила, що вибірковою перевіркою фактично виконаних робіт, завищень обсягів виконаних робіт не встановлено. Проте, виявлено ризики у використанні бюджетних коштів в наслідок не підтвердження документально інших супутніх витрат (витрат на відрядження) на суму 98090,40 гривень.

Відповідно до п. 6.2.7.4 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 Правила визначення вартості будівництва кошти на покриття інших витрат визначаються обґрунтованими розрахунками на підставі положень чинного законодавства, даних проектної документації, вихідних даних замовника щодо здійснення будівництва, умов виконання будівельних робіт, розташування майданчика будівництва стосовно місця дислокації будівельної організації тощо. Це стосується і коштів на відрядження працівників будівельних організацій.

За твердженням третьої особи, підрядна організація ПП Львівелектросервіс до моменту оплати виконаних будівельних робіт зобов`язана була документально підтвердити фактичні витрати на відрядження працівників будівельних організацій. Проте, як слідує з аудиторського звіту від 06.09.2021 № 234/3/29аз ПП Львівелектросервіс такі витрати не підтверджено.

За результатами аудиту та з метою мінімізації ризикових напрямків керівництву військової частини НОМЕР_1 пропонувалося забезпечити отримання (витребування) документів, що підтверджували фактично понесенні витрати на суму 4714,84 тис. грн (в тому числі на суму 98090,40 гривень).

При прийнятті рішення суд виходить із такого.

Відповідно до приписів частини першої та пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Вимогами частини першої статті 628 ЦК України, передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як встановлено судом, згідно з умовами Договорів підряду сторонами було досягнуто домовленість про те, що договірна ціна за договорами є твердою, складається підрядником на підставі наданої цінової пропозиції згідно з вимогами нормативних документів у сфері ціноутворення в будівництві.

Підрядник зобов`язаний за свій рахунок усунути залежні від нього недоліки (дефекти) в строки та в порядку, визначені в акті про їх усунення. Якщо підрядник не забезпечить виконання цієї вимоги чи буде порушувати строки її виконання, замовник може усунути виявлені недоліки (дефекти) самостійно або із залученням третіх осіб, попередньо повідомивши про це підрядника. У такому разі підрядник зобов`язаний повністю компенсувати замовнику витрати, пов`язані з усуненням зазначених недоліків (дефектів) та завдані збитки (п. 5.7.5 договору).

Частиною четвертою статті 882 ЦК України, передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до статті 857 ЦК України, робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а у разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Згідно із статтею 858 ЦК України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

При цьому статтею 853 ЦК України передбачено, що якщо замовник не зробить заяви щодо невідповідності виконаної роботи умовам договору, відступів у виконанні роботи, інших недоліків під час прийняття робіт, він втрачає право у подальшому посилатись на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Як наслідок, перевірка фактичного обсягу витрат робочого часу, які включені до акта, покладається на особу, що приймає роботи з боку замовника, під час підписання актів.

Отже, враховуючи приписи зазначених норм права, а також те, що позивач оглянув та прийняв за актами приймання виконаних робіт, які підписані та скріпленні печатками сторін без будь-яких зауважень і застережень виконані підприємством підрядні роботи, обумовлені договорами підряду, суд доходить висновку, що Військова частина НОМЕР_1 погодилася як з якістю таких робіт, так і з їх кількістю, що відповідають вартості робіт, визначених в договорах.

Крім того, сторонами до Договорів підряду було підписано довідки про вартість робіт.

Мотивована відмова від приймання виконаних робіт з боку позивача в матеріалах справи відсутня. Водночас обсяг виконаних робіт погоджений сторонами та їх вартість повністю оплачена.

Отже, умови Договорів підряду сторони виконали повністю і зауважень одна до одної з цього приводу у них не було.

Звертаючись з позовом, суму стягнення в розмірі 98090,40грн позивач визначив, виходячи із здійснення надмірної сплати за будівельні роботи на підставі завищення вартості будівельних робіт за договором, які визначені в аудиторському висновку.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Тобто укладання сторонами у справі Договорів підряду, дії сторін по виконанню їх умов, у тому числі проведення відповідних робіт та їх оплата є підтвердженням того, що сторони перебували в договірних відносинах.

Таким чином, обсяг прав, обов`язків та відповідальності сторін по справі мають врегульовуватися тими положеннями чинного законодавства, які визначають умови проведення підрядних будівельних робіт та договором.

Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась.

Зазначений акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт. Відтак акт ревізії фінансово-господарської діяльності сам по собі не може бути достатнім доказом порушення відповідачем зобов`язань за договорами підряду. Також акти ревізії та документальних перевірок не мають обов`язкового характеру.

Подібні висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/12793/17, від 21.05.2018 у справі № 922/2310/17, від 07.12.2021 у справі № 922/3816/19, від 01.12.2022 у справі № 922/2810/21).

За таких умов Господарський суд Львівської області доходить висновку, що позивачем не підтверджено обґрунтованості та законності позовних вимог щодо стягнення з відповідача на його користь завищеної вартості будівельних робіт у розмірі 98090,40грн на підставі аудиторського звіту.

Поряд з цим слід зазначити, що звіт внутрішнього аудиту вказаного органу управління (контролю) може бути підставою для вжиття ним у межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, у тому числі притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку, а не для встановлення певного зобов`язання у межах господарсько-договірних відносин.

Також слід зазначити, що спірні договори не оспорені у встановленому законом порядку, не визнані недійсними ні повністю, ні в частині.

Виходячи із вищенаведеного, у Господарського суду Львівської області відсутні правові підстави для задоволення позову.

Судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 91, 96, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позовних вимог відмовити.

2.Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України. Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 14.03.2024.

Суддя Ділай У.І.