ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року Справа № 918/1072/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Грабовський В.А.

відповідача: Шумський Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київстар" на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області, ухвалене 23.01.2024 суддею Романюк Ю.Г., у справі № 918/1072/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Немеш Олени Федорівни

до Приватного акціонерного товариства "Київстар"

про зобов`язання вчинити певні дії

Додатковим рішенням Господарського суду Рівненської області від 23.01.2024 у справі № 918/1072/23 заяву Фізичної особи - підприємця Немеш Олени Федорівни про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат - задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Київстар" на користь Фізичної особи - підприємця Немеш Олени Федорівни 10 000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач Приватне акціонерне товариство "Київстар", не погоджуючись з ухваленим додатковим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.01.2024 у справі № 918/1072/23 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні клопотання/заяви про прийняття додаткового рішення відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує:

- у квітні 2023 року позивач уже зверталася з позовними вимогами до апелянта, предметом якого було усунення перешкод у користуванні майном (справа № 918/352/23). Заявляючи обумовлений позов, позивачка застосувала речовий спосіб захисту права власності негаторний позов, а підставою пред`явлення позову, на думку позивача, слугували порушення зобов`язання за укладеним між сторонами Договором;

- у справі № 918/1072/23 позивач теж застосувала речовий спосіб захисту, а саме заявила негаторний позов, зміст позовної заяви у справі № 918/1072/23 фактично відповідає змісту позовної заяви у справі № 918/352/23 (ті самі сторони та предмет спору), за винятком підстави звернення, а відтак формування такої позовної заяви не потребувало залучення значного ресурсу, високої кваліфікації, формування правової позиції та пошуку відповідної судової практики, а тому витрати на професійну правничу допомогу мають нести характер співмірності (ч. 4 ст. 126 ГПК України). Більш того обсяг та характер доказів у справах № 918/352/23 та № 918/1072/23 також є подібним, що в свою чергу виключає залучення значних ресурсів;

- з долучених в якості доказів документів, а саме предметного завдання № 10-10-2023 від 10.10.2023 та акту здачі-приймання наданих послуг від 16.01.2024 неможливо встановити загальний час витрачений адвокатом на надання правової допомоги, як це визначено п. 4.2 Договору, адже зазначений перелік, не може вважатись тим розрахунком - детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом тому, що у ньому відсутній детальний опис витраченого адвокатом часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу (постанова Верховного Суду у справі № 202/8301/21).

- судом першої інстанції не досліджено та не враховано, що до заяви про розподіл судових витрат не надано доказів, що особа, яка звертається із відповідною заявою дійсно понесла такі витрати. Так у додатках до заяви відсутні будь-які підтвердження на проведення оплати стосовно заявленої суми;

- окремо, слід звернути увагу на доволі голослівне обґрунтування підставності стягнення заявленої позивачем суми, а саме, як вказано у оскаржуваному додатковому рішенні, своєчасності подання адвокатом позовної заяви. При цьому суд першої інстанції не мотивував, у чому саме проявляється своєчасність і яким чином це відноситься до виконання положень Договору, у якому не згадується про певні часові рамки чи обмеження;

- ухвалюючи додаткове рішення у справі № 918/1072/23 суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, дійшов помилкових і безпідставних висновків про наявність підстав для повного задоволення заявлених вимог, а тому таке рішення підлягає скасуванню у силу приписів, визначених ст. 277 ГПК України.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Київстар" на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.01.2024 у справі № 918/1072/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на "13" березня 2024 р. о 10:00 год. /т. 2 а.с. 38/.

27.02.2024 (вх. № 1857/24) від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.01.2024 у справі № 918/1072/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення /т. 2 а.с. 51-54/.

В судовому засіданні 13.03.2024 представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив оскаржуване додаткове рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні клопотання/заяви про прийняття додаткового рішення відмовити.

Представник позивача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив оскаржуване додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.01.2024 у справі № 918/1072/23 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Фізична особа-підприємець Немеш Олена Федорівна звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Київстар" про зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 16.01.2024 задоволено позов ФОП Немеш О.Ф. до ПрАТ "Київстар" про зобов`язання вчинити певні дії і зобов`язано відповідача звільнити належну позивачу частину даху адміністративного приміщення, що знаходиться за адресою: вул. 16 Липня, 10, м. Рівне, шляхом демонтажу обладнання (технічних засобів телекомунікацій).

17.01.2024 від представника ФОП Немеш О.Ф. надійшло клопотання/заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з ПрАТ "Київстар" 10 000,00 грн - понесених витрат по оплаті професійної правничої допомоги /т. 1 а.с. 172-174/.

23.01.2024 Господарський суд Рівненської області за наслідками розгляду клопотання/заяви (вх. № 270/24) представника ФОП Немеш О.Ф. ухвалив додаткове рішення, яким клопотання/заяву про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат задоволив та стягнув з ПрАТ "Київстар" на користь ФОП Немеш Олени Федорівни - 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу /т. 1 а.с. 212-214/.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджено належними доказами у справі № 918/1072/23 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, які цілком відповідають критеріям реальності, розумності та співмірності та є обгрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні додаткового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 244 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

За приписами ч. 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 статті 126 ГПК України).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (ч. 8 статті 129 ГПК Кодексу).

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що 17.01.2024 до Господарського суду Рівненської області надійшла заява фізичної особи-підприємця Немеш Олени Федорівни про прийняття додаткового рішення про розподіл судових витрат, у якій заявник просив суд стягнути з ПрАТ "Київстар" на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн/т. 1 а.с. 172-174/.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав місцевому суду копії:

- договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 11 травня 2023 року;

- предметного завдання № 10-10-2023 від 10.10.2023;

- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 690 від 30.11.2009;

- акта здачі-приймання наданих послуг до договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 11 травня 2023 року;

- ордера серії ВК № 1072148 від 15.05.2023;

- рахунку за надані послуги № 16-01/2024 від 16.01.2024 на суму 10 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.1-1.3 Договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 11 травня 2023 року, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Немеш О.Ф. (клієнт) та адвокатським бюро "Віталія Грабовського" (бюро), клієнт доручає, а бюро приймає на себе зобов`язання надавати адвокатські послуги (правничу допомогу) в обсязі і на умовах, визначених даним Договором та предметними завданнями, кожне з яких являється невід`ємною частиною даного договору з моменту його підписання сторонами. Клієнт зобов`язується прийняти надані послуги, а також своєчасно їх оплатити в порядку, в строки та в розмірі, передбачені в договорі та відповідному предметному завданні. Сторони вправі укласти предметне завдання (додаток до договору, який стає його невід`ємною частиною), в якому визначити найменування послуг, їх обсяг, вартість та порядок їх оплати.

Адвокатські послуги (правнича допомога) за цим договором вважається наданими з моменту підписання уповноваженими представниками сторін Акта здачі-приймання наданих послуг (п. 2.2 Договору).

Згідно з п. 4.1-4.4 Договору, за надавання адвокатських послуг (правничої допомоги), визначених у цьому договорі та в кожному предметному завданні клієнт сплачує бюро винагороду та гонорар адвоката. Винагорода бюро згідно з цим договором розраховується відповідно до погодинних ставок бюро, якщо інше не було погоджено сторонами в предметному завданні. Погодинні ставки бюро визначаються у предметному завданні, яке є невід`ємною частиною даного договору. Клієнт оплачує послуги, передбачені цим договором, в національній валюті України гривні протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня виставлення рахунку бюро.

Договір вважається укладеним з дня його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 8.1 Договору).

Відповідно до п. 1.1 -1.3 Предметного завдання № 10-10-2023 від 10.10.2023 (додаток до договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 11.05.2023), бюро зобов`язується надати клієнту адвокатські послуги (правничу допомогу) щодо представництва інтересів клієнта під час підготовки та подачі до Господарського суду Рівненської області позовної заяви фізичної особи-підприємця Немеш Олени Федорівни до Приватного акціонерного товариства "Київстар" про зобов`язання звільнити частину даху адміністративного приміщення, що знаходиться за адресою: вул. 16 Липня, 10, м. Рівне шляхом демонтажу обладнання (технічних засобів телекомунікацій).

Адвокатські послуги (правнича допомога) за цим Предметним завданням включають:

- аналіз документів наданих клієнтом, судової правктики та розробку правової позиції по справі;

- підготовку та подання до Господарського суду Рівненської області позовної заяви, зазначеної у п. 1.1 Предметного завдання;

- підготовку та подання необхідних процесуальних документів: відповіді на відзив, заперечень, письмових пояснень, клопотань, заяв, тощо;

- здійснення представництва інтересів клієнта у судових засіданнях у Господарському суді Рівненської області під час розгляду позовної заяви, зазначеної в п.1.1 даного предметного завдання;

- у разі необхідності надання замовнику усних консультацій та вчинення інших дій необхідних для виконання умов цього договору.

За надання адвокатських послуг (правничої допомоги), визначених у п. 1.1, 1.2, 1.2.1-1.2.6 цього Предметного завдання клієнт сплачує бюро винагороду та гонорар адвоката, протягом 5 днів з моменту підписання акту здачі-приймання наданих послуг.

Винагорода бюро згідно з цим договором встановлюється в розмірі 10 000,00 грн (п. 1.4 Предметного завдання).

Адвокатським бюро "Віталія Грабовського" на підставі Договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 11.05.2023 та предметного завдання № 10-10-2023 від 10.10.2023 виставлено ФОП Немеш О.Ф. рахунок за надані послуги № 06-01/2024 від 16.01.2024 на суму 10 000,00 грн, в якому зазначено термін оплати -23.01.2024.

Відповідно до акта здачі-приймання наданих послуг від 16.01.2024 до Договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 11.05.2023, зокрема, пункту 1, бюро виконані та належним чином оформлені, а клієнтом прийняті юридичні роботи та послуги, обумовлені п. 1.1, п. 1.2, 1.2.1-1.2.5 Предметного завдання № 10-10-2023 до Договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 11.05.2023, а саме:

- підготовка та подання до Господарського суду Рівненської області позовної заяви фізичної особи-підприємця Немеш Олени Федорівни до ПрАТ "Київстар" про зобов`язання вчинити певні дії (справа № 918/1072/23);

- підготовка та подання до Господарського суду Рівненської області відповіді на відзив ПрАТ "Київстар" у справі № 918/1072/23;

- підготовка та подання до Господарського суду Рівненської області заперечення ФОП Немеш О.Ф. на клопотання ПрАТ "Київстар" про зупинення провадження у справі № 918/1072/23;

- участь в судових засіданнях під час розгляду справи № 918/1072/23;

- підготовка та подання до Господарського суду Рівненської області заяви ФОП Немеш О.Ф. про прийняття додаткового рішення у справі № 918/1072/23.

Сторони погодили, що вартість вищевказаних адвокатських робіт та послуг становить 10 000,00 грн без ПДВ. Претензій та зауважень клієнт до наданих бюро адвокатських послуг не має (пункти 2 та 3 Акту здачі-приймання наданих послуг від 16.01.2024).

Переглядаючи додаткове рішення у даній справі, колегія суддів враховує правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, відповідно до якої частинами першою та другою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Колегія суддів зазначає, що фізична особа-підприємець Немеш О.Ф. надала докази розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розумінні пункту 1 частини другої статті 126 та статті 129 ГПК України, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість.

Відповідно до положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (п. 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

19.01.2024 від відповідача ПрАТ "Київстар" надійшли заперечення на подану позивачем клопотання/заяву про прийняття додаткового рішення до суду першої інстанції, в яких відповідач просив зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу до 2 000 грн /т. 1 а.с. 187-190/.

В обгрунтування заперечення ПрАТ "Київстар" посилається на те, що у квітні 2023 року позивач уже зверталася з позовними вимогами до апелянта, предметом якого було усунення перешкод у користуванні майном (справа № 918/352/23). Заявляючи обумовлений позов, позивачка застосувала речовий спосіб захисту права власності негаторний позов, а підставою пред`явлення позову, на думку позивачки, слугували порушення зобов`язання за укладеним між сторонами Договором.

У справі № 918/1072/23 позивачка теж застосувала речовий спосіб захисту, а саме, заявила негаторний позов з підстав завершення на думку позивачки строку дії договору.

Тобто зміст позовної заяви у справі № 918/1072/23 фактично відповідає змісту позовної заяви у справі № 918/352/23 (ті самі сторони та предмет спору), за винятком підстави звернення, а відтак формування такої позовної заяви не потребувало залучення значного ресурсу, високої кваліфікації, формування правової позиції та пошуку відповідної судової практики, а тому витрати на професійну правничу допомогу мають нести характер співмірності (ч. 4 ст. 126 ГПК України). Більш того обсяг та характер доказів у справах №918/352/23 та 918/1072/23 також є подібним, що в свою чергу виключає залучення значних ресурсів;

Окрім цього з долучених в якості доказів документів, а саме предметного завдання № 10-10-2023 від 10.10.2023 та акту здачі-приймання наданих послуг від 16.01.2024 не можливо встановити загальний час витрачений адвокатом на надання правової допомоги, адже зазначений перелік, не може вважатись тим розрахунком - детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом тому, що у ньому відсутній детальний опис витраченого адвокатом часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу (постанова Верховного Суду у справі № 202/8301/21).

Отже ПрАТ "Київстар" вважає, що заявлені до стягнення витрати на правову допомогу не є співмірними у зв`язку з тим, що представником позивача не надано належних доказів щодо часу затраченого на виконання відповідних послуг, обсяг послуг несе формальний характер, а справа не є складною, а тому доцільним є зменшення суми витрат на правову допомогу до 2 000,00 грн.

Колегія суддів враховує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку, дії, бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Судова колегія зазначає, що співмірність витрат оцінюється через співвідношення суми гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів (їх складності та необхідності), кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, апеляційний суд вважає за доцільне додатково звернутися до практики Європейського суду з прав людини з цього питання. Зокрема, у рішення від 18 лютого 2022 року у справі "Чоліч проти Хорватії" Європейський суд з прав людини зазначив (пункт 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.

Тобто Європейський суд з прав людини підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). При цьому Європейський суд з прав людини у зазначеній вище справі, присудивши 2550 євро компенсації, які й просив скаржник, не знайшов підстав для їх зменшення.

Водночас у рішенні ж від 22 вересня 2022 року у справі "Генеральний будівельний менеджмент проти України" Європейський суд з прав людини у пункті 41 зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3 750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.

Колегія суддів вважає, що під час оцінки обґрунтованості, пропорційності та розумної необхідності заявлених до стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції враховано характер спірних правовідносин, предмет заявлених позовних вимог, а також обсяг та зміст підготовлених адвокатом документів.

Тобто, зважаючи на час, необхідний для підготовки позову, характер спору, враховуючи кількість доказів у справі № 918/1072/23, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розмір заявлених до стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн відповідає критеріям реальності, розумності та співмірності, та є обгрунтованим.

Колегія суддів не бере до уваги твердження скаржника про відсутність доказів оплати ФОП Немеш О.Ф. понесених витрат на правничу допомогу (платіжне доручення, квитанція. касовий ордер), оскільки згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підстав поданих сторонами доказів, а тому визначення розміру таких витрат не залежить від проведеної їх оплати заявником.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 74 ГПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване додаткове рішення ухвалено відповідно до вимог процесуального права, підстави для його зміни або скасування відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Київстар" на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.01.2024 у справі № 918/1072/23 задоволенню не підлягає. Додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.01.2024 у справі № 918/1072/23 слід залишити без змін.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київстар" на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.01.2024 у справі № 918/1072/23 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 23.01.2024 у справі № 918/1072/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 918/1072/23 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "15" березня 2024 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.