ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2024 р. Справа № 910/6426/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Ходаківської І.П.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Котенка О.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Петракій В.В. (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Кредобанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 (повне рішення складено 06.11.2023) (суддя Сівакова В.В.)

у справі № 910/6426/23 Господарського суду міста Києва

за позовом Акціонерного товариства "Кредобанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АБЗ Промбуд"

про стягнення 2 508 805,06 грн та повернення об`єкта лізингу

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Акціонерне товариство "Кредобанк" (далі - АТ "Кредобанк", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АБЗ Промбуд" (далі - ТОВ "АБЗ Промбуд", відповідач) стягнення 2 508 805,06 грн та повернення об`єкта лізингу.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що на підставі укладеного між позивачем та відповідачем договору № Л682/0520 про фінансовий лізинг від 28.05.2020 (далі - Договір) позивач придбав на замовлення відповідача об`єкт лізингу - асфальтоукладчик VOGELE SUPER 1900-3, 2018 року випуску, номер шасі 08191596 , та передав відповідачу, що підтверджується актом приймання-передачі майна (об`єкта лізингу) від 11.06.2020. Відповідно до умов Договору строк лізингу визначається в Договорі та графіку лізингових платежів; строк лізингу починається з дати підписання відповідачем акта приймання-передачі об`єкта лізингу; відповідач щомісяця повинен здійснювати на користь позивача періодичні лізингові платежі відповідно до графіка лізингових платежів; у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання Договору відповідно до умов Договору, а також якщо позивач вимагає повернення об`єкта лізингу відповідно до інших положень Договору, відповідач зобов`язаний повернути за свій власний рахунок в ідеальному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження позивача, якщо інша адреса не вказана позивачем, впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту (повідомлення/вимоги) позивача, також відповідач зобов`язаний сплатити позивачу загальну суму всіх періодичних лізингових платежів та інших платежів, що залишилися несплаченими відповідно до графіка лізингових платежів, інших умов Договору, у зв`язку із достроковим закінченням строку лізингу/розірвання Договору з вини відповідача за період після дати такого закінчення/розірвання, - впродовж 10 робочих днів від дати одержання запиту (повідомлення/вимоги) позивача про сплату відповідних платежів. Внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за Договором лізингу, 27.03.2023 позивач направив відповідачу повідомлення-вимогу № 85-12293819/23 від 24.03.2023 про відмову (про розірвання) від договору № Л682/0520 про фінансовий лізинг від 28.05.2020, про повернення об`єкта лізингу та погашення заборгованості. Даним повідомленням позивач повідомив відповідача про відмову (про розірвання) від Договору, вимагав повернути об`єкт лізингу у відмінному робочому та технічному стані за адресою позивача впродовж 10 робочих днів від дати отримання цього повідомлення-вимоги, а також вимагав негайно погасити заборгованість за Договором. Відповідач відповіді на повідомлення-вимогу не надав. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 2 508 805,06 грн, з яких 2 193 807,56 грн боргу зі сплати відшкодування вартості об`єкта лізингу, 203 918,61 грн боргу за поточні та прострочені лізингові платежі зі сплати процентів, 111 078,89 грн боргу за прострочені комісії, та про зобов`язання повернути об`єкт лізингу, а саме асфальтоукладчик VOGELE SUPER 1900-3, 2018 року випуску, номер шасі 08191596 .

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі № 910/6426/23 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "АБЗ Промбуд" на користь АТ "Кредобанк" 203 918,61 грн боргу зі сплати процентів, 111 078,89 грн боргу зі сплати комісії, 7 408,96 грн витрат зі сплати судового збору. Зобов`язано ТОВ "АБЗ Промбуд" повернути АТ "Кредобанк" об`єкт лізингу, а саме асфальтоукладчик VOGELE SUPER 1900-3, 2018 року випуску, номер шасі 08191596 . В іншій частині в позові відмовлено повністю.

Суд першої інстанції виходив із того, що лізингоодержувач не виконував зобов`язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за Договором, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом на відмову від Договору та просив погасити заборгованість за Договором і повернути об`єкт лізингу відповідно до умов Договору та чинного законодавства.

Договір є розірваним та припинив свою дію з 24.03.2023, проте відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, об`єкт лізингу позивачу не повернув.

Судом першої інстанції зазначено, що лізингодавець не може вимагати і повернення об`єкта лізингу, і відшкодування вартості об`єкта лізингу (у межах здійснення лізингових платежів) одночасно, тому для вирішення питання щодо стягнення заборгованості слід аналізувати умови Договору та структуру лізингових платежів.

Суд встановив, що правові підстави для стягнення з відповідача несплаченого ним у складі лізингових платежів платежу з відшкодування частини вартості об`єкта лізингу в розмірі 2 193 807,56 грн відсутні, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині місцевим господарським судом були визнані необґрунтовані та у зв`язку з цим відмовлено в їх задоволенні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ "Кредобанк" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 по справі № 910/6426/23 в частині відмови у стягненні заборгованості з відшкодування частини вартості об`єкта лізингу в розмірі 2 193 807,56 грн та ухвалити нове рішення, на підставі якого позовні вимоги АТ "Кредобанк" задовольнити в повному обсязі, а саме стягнути з ТОВ "АБЗ Промбуд" 2 508 805,06 грн; в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з огляду на свободу сторін при укладенні договору, керуючись домовленостями сторін договору фінансового лізингу, у позивача наявне право, а у відповідача - кореспондуючий обов`язок повернути об`єкт лізингу та сплатити суму всіх періодичних лізингових платежів, у тому числі і суму відшкодування вартості об`єкта лізингу, що передбачено п. 13.4 Договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2024 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Ходаківської І.П., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Кредобанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі № 910/6426/23; розгляд апеляційної скарги призначено на 27.02.2024 о 10:40.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2024 задоволено клопотання ТОВ "АБЗ Промбуд" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Позиції учасників справи

Від позивача до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про долучення доказів - постанови Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2024 у справі № 910/6430/23.

Також, позивач подав до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи без участі позивача/апелянта та його представника за наявними у справі матеріалами, в якій апеляційну скаргу підтримує повністю і просить її задовольнити.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги АТ "Кредобанк" заперечує і просить суд відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Крім того, відповідач 22.02.2024 подав до Північного апеляційного господарського суду заяву про встановлення розміру витрат на професійну правничу допомогу, в якій заявив, що ним відповідно до вимог ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) додатково будуть подані докази щодо понесених витрат у даній справі для реалізації свого права на стягнення витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, що буде здійснено протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду на підставі відповідної заяви та доданих до неї доказів. У зв`язку із цим заявник просить суд вирішення питання про стягнення остаточного розміру витрат на професійну правничу допомогу здійснити на підставі заяви про ухвалення додаткового рішення.

Явка представників учасників справи

У судовому засіданні 27.02.2024 взяв участь представник відповідача в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Представник позивача в судове засідання 27.02.2024 не з`явився.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції враховує заяву позивача про розгляд справи без участі позивача/апелянта та його представника за наявними в справі матеріалами.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а нез`явлення представника позивача в судове засідання не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи аргументи апеляційної скарги та доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити перегляд оскаржуваного судового акта в апеляційному порядку без участі в судовому засіданні представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні 27.02.2024 проти апеляційної скарги заперечував і просив суд відмовити в її задоволенні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

28.05.2020 між АТ "Кредобанк" (лізингодавець) та ТОВ "АБЗ Промбуд" (лізингоодержувач) укладено договір № Л682/0520 про фінансовий лізинг (Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору за цим Договором лізингодавець зобов`язується набути на підставі договору купівлі-продажу (поставки) (надалі - договір купівлі-продажу) у власність майно (далі - об`єкт лізингу) у продавця відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій (додаток № 2 до Договору) та умов і передати його у користування лізингоодержувачу на визначений строк за встановлену плату (лізингові платежі) у розмірі та на умовах, обумовлених цим Договором та додатковими договорами до цього Договору, а лізингоодержувач зобов`язується сплачувати встановлену плату (лізингові платежі), а також інші платежі, передбачені цим Договором та додатковими договорами. Сторони дійшли згоди про те, що взаємні права, обов`язки та інші умови фінансового лізингу визначаються у додатку № 1 - Загальних умовах фінансового лізингу (далі - Загальні умови), які є невід`ємною частиною цього Договору. Ці Загальні умови фінансового лізингу (надалі разом із договором про фінансовий лізинг, усіма додатками до нього спільно іменуються як Договір), а також Графік лізингових платежів як додаток до договору (додаток № 4 до Договору), що є невід`ємною його частиною, та інші додатки, що є невід`ємними його частинами, разом є домовленістю (правочином) між сторонами щодо придбання об`єкта лізингу лізингодавцем та його передання лізингоодержувачу згідно з положеннями Закону України "Про фінансовий лізинг", а також іншими чинними положеннями українського законодавства. Сторони дійшли згоди про те, що взаємні права, обов`язки та інші умови придбання та поставки об`єкта лізингу визначаються в договорі купівлі-продажу, який укладається між продавцем, лізингодавцем та лізингоодержувачем.

Згідно з п. 2.1 Договору об`єктом лізингу є:

сільськогосподарська/спеціальна техніка:

марка: VOGELE SUPER

модель: 1900-3

тип об`єкта лізингу: асфальтоукладчик

рік випуску: 2018 (б/в).

У наведеному пункті Договору визначено наступні умови лізингу: Вартість об`єкта лізингу 8 487 585,00 грн. Авансовий платіж 2 970 654,75 грн. Строк лізингу 36 місяців. Обсяг фінансування 5 516 930,25 грн.

Згідно з п. 3.1 Договору лізингоодержувач щомісяця, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі об`єкта лізингу, зобов`язується здійснювати на користь лізингодавця періодичні лізингові платежі відповідно до Графіка лізингових платежів, що являє собою невід`ємну частину цього Договору, та інших положень Договору. Структура, порядок та строки оплати платежів за цим Договором визначаються відповідно до Загальних умов лізингу (додаток № 1).

Згідно з п. 4.1 Договору цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. Закінчення строку дії/розірвання/припинення цього Договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань і відшкодування збитків за цим Договором, якщо такі зобов`язання виникли впродовж строку дії цього Договору та/або у зв`язку із закінченням строку дії/розірвання/припиненням цього Договору.

Відповідно до п. 3.5 Загальних умов лізингоодержувач повинен прийняти об`єкт лізингу у порядку, в строки та на умовах, визначених у договорі купівлі-продажу, шляхом підписання акта приймання-передачі майна за формою, встановленою у додатку № 3 (далі - акт прийому-передачі).

Відповідно до п. 6.1 Загальних умов для експлуатації об`єкта лізингу лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь лізингодавця періодичні лізингові платежі відповідно до Графіка лізингових платежів, що являє собою невід`ємну частину Договору, та інших положень Договору. Періодичний лізинговий платіж включає: частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об`єкта лізингу); проценти (винагорода лізингодавця за отримання та використання лізингоодержувачем об`єкта лізингу); комісії та інші платежі, передбачені Договором фінансового лізингу (та додатками до нього).

Згідно з п. 6.8 Загальних умов лізингоодержувач здійснює періодичні лізингові платежі відповідно до строків та у розмірі, визначеному у Графіку лізингових платежів.

Відповідно до п. 12.2 Загальних умов строк лізингу починається з дати підписання лізингоодержувачем акта приймання-передачі об`єкта лізингу.

Строк лізингу закінчується з моменту припинення/розірвання договору (п. 12.4 Загальних умов).

За актом приймання-передачі майна (об`єкта лізингу) від 11.06.2020, складеним за участю продавця - Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАД Констракшн Груп", лізингодавця та лізингоодержувача, відповідач прийняв об`єкт лізингу.

Спір виник у зв`язку з тим, що відповідач, починаючи з березня 2022 року, припинив сплату лізингових платежів, через що виникла заборгованість, і внаслідок чого позивач відмовився від Договору та вимагав повернути об`єкт лізингу. Проте відповідач борг не сплатив та об`єкт лізингу не повернув.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу.

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що фінансовий лізинг - це вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.

Згідно зі ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 20 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець зобов`язаний у передбачені договором фінансового лізингу строки передати лізингоодержувачу об`єкт фінансового лізингу у стані, що відповідає призначенню такого об`єкта та умовам договору фінансового лізингу.

Частиною першою статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно із ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Як встановлено місцевим господарським судом і свідчать матеріали справи, згідно з Графіком лізингових платежів (додаток № 4 до Договору) перший лізинговий платіж підлягав сплаті 01.07.2020; наступні 36 лізингових платежі підлягали сплаті 1-го числа відповідного місяця; останній платіж - 10.06.2023.

Однак відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, з березня 2022 року припинив сплату лізингових платежів, що ним не заперечується.

Посилання відповідача як на підставу неможливості виконання зобов`язань за Договором на наявність форс-мажорних обставин, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до п. 18.1 Загальних умов, якщо внаслідок форс-мажорних обставин будь-яка сторона не може виконувати або затримує виконання будь-яких своїх зобов`язань за Договором, то така сторона негайно інформує про це іншу сторону, зазначаючи обставини, що становлять форс-мажор разом із тими доказами, які можливо надати, а також приблизний строк, протягом якого виконання своїх зобов`язань за Договором такою стороною буде унеможливлене або відстрочене.

Згідно з п. 18.2 Загальних умов сторона, яка зазнала впливу таких форс-мажорних обставин, звільняється від відповідальності перед іншою стороною за невиконання або відстрочення виконання своїх зобов`язань за Договором.

Відповідно до п. 18.3 Загальних умов факт настання форс-мажорних обставин повинно бути підтверджено належним документом, виданим компетентним органом (довідкою Торгово-промислової палати або прирівняними до неї документами).

Згідно зі ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що адресований "Всім кого це стосується", згідно з яким на підставі ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Водночас вказаний лист носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21.

Доведення наявності обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Як встановлено місцевим господарським судом і свідчать матеріали справи, відповідачем не було подано відповідного сертифікату ТПП України, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за договором № Л682/0520 про фінансовий лізинг від 28.05.2020, який би підтверджував неможливість виконання відповідачем зобов`язань з оплати лізингових платежів.

Також, у матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення позивачу письмового повідомлення про настання форс-мажорних обставин, як того вимагає п. 18.1 Загальних умов.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правомірно визнав відповідні заперечення відповідача необґрунтованими та безпідставними.

Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 17 Закону України "Про фінансовий лізинг" після отримання лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу лізингодавець має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача, та/або вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу, у тому числі у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса, у разі якщо лізингоодержувач не сплатив за договором фінансового лізингу лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення становить більше 60 календарних днів.

Лізингодавець має право у випадках, передбачених законом та/або договором фінансового лізингу, відмовитися від договору фінансового лізингу, стягнути з лізингоодержувача несплачені лізингові платежі, термін сплати яких настав на дату такої відмови, вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу та у разі невиконання лізингоодержувачем обов`язку щодо повернення об`єкта фінансового лізингу - сплати неустойки у розмірі, встановленому цим Законом, за володіння та користування об`єктом фінансового лізингу за час прострочення повернення об`єкта фінансового лізингу, якщо інший розмір неустойки не визначений договором фінансового лізингу (п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про фінансовий лізинг").

Відповідно до п. 13.1.1 Загальних умов лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір/відмовитися від договору та також серед іншого право на повернення об`єкта лізингу у випадку, якщо лізингоодержувач не сплатив 1 (один) періодичний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов`язання зі сплати перевищує 30 (тридцять) календарних днів.

Пунктом 13.2 Загальних умов визначено, що день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від Договору, визначається лізингодавцем у відповідному повідомленні/вимозі. Лізингодавець надсилає лізингоодержувачу письмове повідомлення/вимогу про розірвання/відмову від Договору та за можливості зв`язується з ним доступними засобами зв`язку для повідомлення про розірвання/відмову від Договору. Таке повідомлення/вимога надсилається лізингодавцем на адресу за зареєстрованим місцезнаходженням лізингоодержувача (для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців)/місцем реєстрації або останнім відомим місцем проживання (для фізичних осіб). У випадку неотримання лізингоодержувачем повідомлення/вимоги з будь-яких причин, лізингоодержувач вважається належним чином повідомленим на 10 (десятий) календарний день з дня відправлення такого повідомлення, що підтверджується документами з відміткою підрозділу поштового зв`язку про прийняття повідомлення для відправки.

У матеріалах справи наявне повідомлення-вимога № 85-12293819/23 від 24.03.2023, де позивач, посилаючись на наявність простроченої понад 30 (тридцять) днів заборгованості щодо сплати лізингових платежів повідомляє відповідачу про відмову від Договору № Л682/0520 про фінансовий лізинг від 28.05.2020 з 24.03.2023; вимагає повернути об`єкт лізингу впродовж 10 (десяти) робочих днів від дати одержання цього повідомлення-вимоги, але не пізніше 15 календарних днів з моменту надіслання; вимагає негайно погасити заборгованість на загальну суму 2 513 874,14 грн.

27.03.2023 зазначене повідомлення-вимогу надіслано позивачем рекомендованою кореспонденцією за № 676 на адресу відповідача: 01013, м. Київ, вул. Баренбойма, 8-Р, яка збігається з місцезнаходженням відповідача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 27.03.2023, фіскальним чеком та списком згрупованих відправлень від 27.03.2023.

Відповідач не заперечує отримання вказаного повідомлення-вимоги.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що Договір є розірваним та припинив свою дію з 24.03.2023.

Згідно з абз. 1 п. 13.4 Загальних умов у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання Договору відповідно до розділів 12 та 13 Загальних умов фінансового лізингу (додатку № 1), відмови лізингоодержувача придбати об`єкт лізингу, як передбачено п. 4.2 Загальних умов фінансового лізингу (додатку № 1), а також якщо лізингодавець вимагає повернення об`єкта лізингу відповідно до інших положень договору лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу за свій власний рахунок в ідеальному робочому стані та технічному стані за адресою місцезнаходження лізингодавця, якщо інша адреса не вказана лізингодавцем, - впродовж 10 (десяти) робочих днів від дати одержання відповідного запиту (повідомлення/вимоги) лізингодавця.

За відсутності документального підтвердження дати фактичного вручення повідомлення-вимоги № 85-12293819/23 від 24.03.2023 відповідачу, суд першої інстанції правильно визнав за можливе вважати його врученим відповідачу з урахуванням умов п. 13.2 Загальних умов на 10 календарний день від дня його відправлення, тобто 06.04.2023, а отже, відповідач зобов`язаний був повернути об`єкт лізингу позивачу у строк до 20.04.2023 включно.

Проте, як свідчать матеріали справи, відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, об`єкт лізингу позивачу не повернув.

Пунктом 7 частини другої статті 21 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний у разі закінчення строку, на який лізингоодержувачу передано об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування (якщо до лізингоодержувача не переходить право власності на об`єкт фінансового лізингу), а також у разі дострокового розірвання договору фінансового лізингу та в інших випадках дострокового повернення об`єкта фінансового лізингу, повернути об`єкт фінансового лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння та користування, з урахуванням нормального зносу, або у стані, визначеному договором фінансового лізингу та супровідною документацією на об`єкт фінансового лізингу.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про зобов`язання відповідача повернути позивачу об`єкт лізингу, а саме асфальтоукладчик VOGELE SUPER 1900-3, 2018 року випуску, номер шасі 08191596 , та наявність правових підстав для її задоволення.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, в частині висновків суду про задоволення зазначеної позовної вимоги рішення суду не оскаржується, відтак, відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку не переглядається. При цьому, підстав для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги судом апеляційної інстанції у даному випадку не встановлено.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості зі сплати відшкодування вартості об`єкта лізингу, слід зазначити таке.

Відповідно до положень абз. 2, 3 п. 13.4 Договору у разі дострокового розірвання Договору лізингоодержувач зобов`язаний сплатити лізингодавцю загальну суму всіх періодичних лізингових платежів та інших платежів, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка лізингових платежів, інших умов Договору у зв`язку з достроковим закінченням строку лізингу/розірванням Договору з вини лізингоодержувача за період після дати такого закінчення/розірвання, - впродовж 10 (десяти) робочих днів від дати одержання запиту (повідомлення/вимоги) лізингодавця про сплату відповідних платежів. Сторони погодили і підтверджують, що вказана загальна сума несплачених платежів, передбачених Графіком лізингових платежів, іншими умовами Договору, за період після дати дострокового закінчення лізингу/розірвання Договору з вини лізингоодержувача є збитками (упущеною вигодою) лізингодавця та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов Договору та чинного законодавства. Зобов`язання щодо сплати такої суми залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем, у тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання Договору. Така сума збитків (упущеної вигоди), що підлягає відшкодуванню лізингодавцю лізингоодержувачем, може бути зменшена на суму вартості об`єкта лізингу в разі, якщо одночасно додержуються наступні умови: 1) на час відшкодування об`єкт лізингу фактично повернутий лізингоодержувачем лізингодавцю; 2) уповноваженим органом управління/уповноваженою особою лізингодавця прийнято рішення про використання об`єкта лізингу лізингодавцем за цільовим призначенням у власних цілях, або лізингодавцем продано об`єкт лізингу третій особі, або лізингодавцем передано об`єкт лізингу в лізинг третій особі за відповідним договором про фінансовий лізинг.

Саме на зазначені умови Договору посилається скаржник в обґрунтування своєї апеляційної скарги, вважаючи, що суд першої інстанції незаконно відмовив позивачу у стягненні заборгованості з відшкодування частини вартості об`єкта лізингу в розмірі 2 193 807,56 грн.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач зазначає, що лізингодавець не може вимагати і повернення об`єкта лізингу, і відшкодування вартості об`єкта лізингу (у межах здійснення лізингових платежів) одночасно, тому для вирішення питання щодо стягнення заборгованості слід аналізувати умови Договору та структуру лізингових платежів.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що згідно з положеннями п. 4.1 Загальних умов лізингодавець зберігатиме за собою право власності на об`єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об`єкта лізингу впродовж строку лізингу за Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" порядок та умови набуття лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу у власність визначаються договором фінансового лізингу або зазначеним у такому договорі окремим договором купівлі-продажу (викупу) об`єкта фінансового лізингу, або іншим договором, визначеним договором фінансового лізингу.

Згідно з п. 4.2 Загальних умов після завершення строку лізингу за Договором (крім випадків коли лізингодавець реалізовує право розірвати Договір/відмовитися від Договору та вимагати повернення об`єкта лізингу, як зазначено в Договорі) та за умови повної сплати лізингоодержувачем всіх платежів за Договором і виконання всіх зобов`язань лізингоодержувачем, а також виходячи з припущення, що відповідне законодавство України, що регулює відносини сторін за Договором не зазнає змін, після остаточного погашення лізингоодержувачем всіх належних до сплати платежів за Договором, право власності на об`єкт лізингу перейде до лізингоодержувача. З метою підтвердження переходу права власності на об`єкт лізингу від лізингодавця до лізингоодержувача сторони підпишуть акт переходу права власності або оформлять таке придбання в інший спосіб, визначений лізингодавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач має право набути у власність об`єкт фінансового лізингу, за умови належного виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань, за договором фінансового лізингу, у тому числі із сплати лізингових та інших платежів, а також (у разі виникнення) неустойки (штрафу, пені), якщо інше не передбачено таким договором.

Належне виконання лізингоодержувачем обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Як обґрунтовано зазначив місцевий господарський суд, оскільки в силу особливостей регулювання правовідносин лізингу Договором та законом право власності на передане в лізинг майно залишається за лізингодавцем, то наслідком припинення договору лізингу внаслідок відмови лізингодавця за приписами ч. 4 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" є відсутність в АТ "Кредобанк" обов`язку надати предмет лізингу в майбутньому у власність відповідачу і, відповідно, відсутність права вимагати оплати вартості предмета лізингу.

У справі, що розглядається, лізингоодержувач не виконував зобов`язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за Договором, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом на відмову від Договору та просив погасити заборгованість за Договором і повернути предмет лізингу відповідно до умов Договору та чинного законодавства.

Лізингодавець не може вимагати і повернення об`єкта лізингу, і відшкодування вартості об`єкта лізингу (у межах здійснення лізингових платежів) водночас, тому для вирішення питання щодо стягнення заборгованості слід аналізувати умови договору та структуру лізингових платежів.

За частиною другою статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" до складу лізингових платежів включаються: 1) сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу; 2) винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу; 3) інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором.

Судом першої інстанції було проаналізовано структуру лізингових платежів та встановлено таке: "Враховуючи структуру та зміст лізингових платежів, ці платежі не є рівнозначними платі за користування, на відміну від орендної плати, позаяк містять в собі таку складову, як відшкодування частини вартості предмета лізингу, і з моменту розірвання договору лізингу зобов`язання лізингодавця щодо передачі об`єкта лізингу у власність лізингоодержувача є припиненим, відповідно у лізингоодержувача припинилось зобов`язання щодо відшкодування вартості цього об`єкта.".

Зазначене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 26.04.2018 у справі № 911/3483/16, наслідком розірвання договору є відсутність у лізингодавця обов`язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність лізингоодержувача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати. Тобто у разі розірвання договору лізингу не внесена лізингоодержувачем у складі лізингових платежів покупна вартість об`єкта лізингу не підлягає стягненню з лізингоодержувача у зв`язку з припиненням зустрічного зобов`язання лізингодавця з передання у майбутньому об`єкта лізингу у власність.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача несплаченого ним у складі лізингових платежів платежу з відшкодування частини вартості об`єкта лізингу в розмірі 2 193 807,56 грн, та, відповідно, відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

У свою чергу, з урахуванням положень абз. 2 та 3 п. 13.4 Загальних умов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за Договором підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати процентів у розмірі 203 918,61 грн та 111 078,89 грн комісії.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що в частині висновків суду про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати процентів та комісії рішення суду не оскаржується, відтак, відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку не переглядається. При цьому, підстав для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги судом апеляційної інстанції у даному випадку не встановлено.

При цьому, при вирішенні спору місцевий господарський суд слушно врахував, що оскільки в даному випадку об`єкт лізингу підлягає поверненню власнику - позивачу, та документальне підтвердження його пошкодження або втрати не подано, тому викупна вартість об`єкта лізингу наразі не є збитками (упущеною вигодою) в розумінні ст. 22 ЦК України та ст. 225 Господарського кодексу України.

У рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним господарськими судами, доводи скаржника про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не знайшли свого підтвердження.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі № 910/6426/23 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги АТ "Кредобанк" відсутні.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Кредобанк" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі № 910/6426/23 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

У зв`язку з тривалими повітряними тривогами по місту Києву повний текст постанови складено та підписано 19.03.2024.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко