ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2024 р. Справа№ 910/13018/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Оберіг"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 23.10.2023 (повний текст складено 23.10.2023)

у справі № 910/13018/23 (суддя Антон ПУКАС)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Оберіг"

про стягнення 109 738, 04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Оберіг» про стягнення 109 738, 08 грн. суми страхового відшкодування за полісом № ЕР-209011477.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, позивачем на виконання умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № PVP.S № 2102691 від 04.08.2021, укладеного з ОСОБА_1 здійснено виплату суму страхового відшкодування в розмірі 109 738, 04 грн. Внаслідок чого в силу положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована відповідачем на підставі полісу № ЕР-209011477, позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.10.2023 у справі № 910/13018/23 позовні вимоги задоволено. На підставі рішення суду з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Оберіг» підлягає стягненню на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» суму страхового відшкодування 109 738, 04 грн., витрати на професійну правничу допомогу 6 000 грн. та судовий збір 2 684 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором № PVP.S № 2102691 добровільного страхування наземних транспортних засобів та у зв`язку із настанням страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, перейшло право вимоги до відповідача.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою № 04-1320 від 16.08.2022 про страхове відшкодування на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» у розмірі 109738,04 грн. та просив відшкодувати позивачу понесені збитки на підставі договору № ЕР209011477 добровільного страхування наземного транспорту. Однак відповідач відповідь на заяву не надав, суму страхового відшкодування не сплатив.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що обов`язок щодо відшкодування збитку завданого внаслідок ДТП покладається на відповідача відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки позивачем було здійснено виплату на користь потерпілої особи у розмірі 109 738,04 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Оберіг" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що дорожньо - транспортна пригода сталася за участі трьох учасників ДТП, вина водія транспортного засобу «Chevrolet lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 не доведена, оскільки розгляд кримінальної справи щодо встановлення винного у ДТП ще триває, отже, позивач не довів правомірність та обґрунтованість пред`явлення вимог до відповідача.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції, вийшов за межі розгляду предмету позову, а саме в частині щодо встановлення вини водія транспортного засобу «Chevrolet lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 , що не було предметом розгляду даної судової справи, неправомірно, перевищуючи повноваження встановив вину водія транспортного засобу у вчиненні ДТП, не врахувавши доводи відповідача, чим порушив основоположний принцип господарського судочинства щодо диспозитивності. На переконання апелянта, оскільки розгляд кримінальної справи триває, строк прийняття рішення по даній страховій справі не настав.

Крім того апелянт звертає увагу суду на те, що витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу "Skoda Оctavia" д.н.з. НОМЕР_2 перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, що згідно вимог Закону № 1961-ІV вважається фізично знищеним. Відповідно до п. 30.2. ст. 30 Закону № 1961-ІV якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Позивачем до матеріалів справи не було долучено доказів, які вказують на вартість транспортного засобу "Skoda Оctavia" д.н.з. НОМЕР_2 в пошкодженому стані (після настання ДТП), а отже, позовні вимоги є недоведеними належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Також апелянт посилається на те, що згідно інформації з Центральної бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Chevrolet lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 була також забезпечена у ТДВ "СК "ГАРДІАН" за полісом АР/001643975, який діяв станом на 13.05.2022 року, тоді ж як поліс ЕР-209011477 було укладено відповідачем лише 16.05.2022 року.

Апелянт зазначає, що чинним законодавством передбачено, що страхувальник вправі укладати декілька договорів страхування одного об`єкта з різними страховиками. В разі наявності на момент укладення договору страхування іншого чинного договору страхування того ж самого об`єкта від тих саме ризиків, страхувальник зобов`язаний повідомити про це страховика. Невиконання такого обов`язку тягне за собою нікчемність нового договору страхування (п.3 ч.1 ст. 989 ЦК України). Частиною 2 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

На переконання апелянта, враховуючи приписи ст. 216 ЦК України, оскільки страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним. Отже, поліс ЕР 209011477 є також нікчемним у розумінні норм Цивільного кодексу України.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

04.08.2021 між Приватним акціонерним товариством "Просто-страхування" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) 04.08.2021 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів PVP.S № 2102691, відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом марки «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску згідно свідоцтва серії НОМЕР_3 від 10.04.2008 про реєстрацію транспортного засобу, власник ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 1.8 договору страхова сума складає 130 000, 00 грн. Строк дії договору з 07.08.2021 по 06.08.2022 (п.1.13 договору).

17.06.2022 в селі Нові Петрівці Вишгородського району Київської області близько 14 год. 00 хв. на вулиці Свято-Покровській напроти будинку 267 відбулась дорожньо-транспортна пригода. Згідно довідки старшого слідчого ВРЗЗС СВ Вишгородського РУП Національної поліції в Київській області від 24.06.2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Свято - Покровській в напрямку с. Старі Петрівці, здійснив виїзд на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «Jeep Compass», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась в зустрічному напрямку в межах своєї смуги.

В подальшому некерований автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи на зустрічній смузі, допустив зіткнення із автомобілем «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку в межах своєї смуги.

За наслідками ДТП до Вишгородської ЦРЛ госпіталізовано водія автомобіля «Jeep Compass» ОСОБА_4 з попереднім діагнозом множинні ссадна верхніх та нижніх кінцівок, закрита травма живота; пасажира автомобіля марки «Jeep Compass» ОСОБА_5 1932 р. народження з попереднім діагнозом закрита травма живота, закрита травма грудної клітини, перелом кісток тазу; пасажира автомобіля марки «Skoda Octavia» ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 з попереднім діагнозом забій грудної клітини, забій ключиці. Відомості про вказану подію внесені до ЄРДР № 0000625 від 17.06.2022.

Згідно відповіді Національної поліції України від 14.07.2022 винуватець ДТП ОСОБА_3 порушив п.2.3.б. ПДР - порушення стеження за дорожньою обстановкою, реагування на її зміну, стеження за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

За наслідками вищезазначеної ДТП було пошкоджено застрахований Приватним акціонерним товариством "Просто-страхування" автомобіль «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Як вбачається з відповіді Вишгородського районного управління НП України в Київській області від 03.01.2023 № 171-аз, на запит адвоката Осадчого М.А., за наслідками ДТП, яка мала місце 17.06.2022 по вул. Свято-Покровській в селі Нові Петрівці відкрито кримінальне провадження за фактом вказаної ДТП з наявними потерпілими, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 статті 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження) та вручено водію ОСОБА_6 повідомлення про підозру, однак станом на 03.01.2023 рішення у кримінальному провадженні не прийнято, проводиться досудове розслідування.

Згідно відповіді Вишгородського районного управління НП України в Київській області від 03.01.2023 № 171-аз цивільно-правову відповідальність ОСОБА_6 застраховано Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Оберіг" згідно полісу № ЕР-209011477 (ліміт відповідальності за шкоду майну - 130 000 грн., франшиза - 0 грн.), строк дії якого з 17.05.2022 по 16.05.2023 та який був чинним станом на дату ДТП.

Як встановлено судом за матеріалами справи, відповідно до звіту № 34571 від 20.07.2022 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу автомобіля «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринкова вартість ТЗ на момент пошкодження становить 253 399,70 грн.; вартість відновлювального ремонту ТЗ становить - 109 738, 04 грн.; коефіцієнт фізичного зносу - 0,70.

У зв`язку зі зверненням страхувальника до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 02.08.2022, копія якої наявна в матеріалах справи, останнім згідно умов договору страхування та на підставі Звіту № 34571 від 20.07.2022 було визнано вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у загальній сумі 109 738, 04 грн., про що складено страховий акт № 610285 від 08.08.2022, копія якого наявна в матеріалах справи.

Позивачем на підставі страхового акту № 160285 від 08.08.2022 виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 109 738, 04 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 9865 від 08.08.2022.

Позивач звертався до відповідача із заявою вих. № 04-1320 від 16.08.2022 про виплату суми страхового відшкодування з додатками, яка була направлена на адресу відповідача 16.08.2022, що підтверджується описом вкладення у цінний лист № 369 та фіскальним чеком від 16.08.2022. Однак відповідачем грошові кошти не сплачено, заперечень на адресу позивача не було надіслано.

Відповідач не сплатив суму страхового відшкодування позивачу, відповідь на заяву позивача не надав, у зв"язку із чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 109738,04 грн. суми страхового відшкодування та 6000,00 грн. вартості професійної правничої допомоги.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

Положеннями статті 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом статті 980 Цивільного кодексу України, статті 4 Закону України "Про страхування " залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

У свою чергу, за вольовою ознакою згідно з положеннями статті 999 Цивільного кодексу України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 Цивільного кодексу України у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у встановлених судом правовідносинах Позивача та його страхувальника відбулася передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування, за результатами розгляду якої згідно з пунктом 36.2 статті 36 вказаного Закону страховик приймає рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (абзац 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При цьому суд зазначає, що подання страховику заяви про страхове відшкодування, як підстави для виплати страхового відшкодування, не заперечує права потерпілого звернутися за судовим захистом у разі ігнорування страховиком такої заяви, незгоди із розміром визначеної страхової виплати чи із рішенням страховика про відмову у страховому відшкодуванні.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.02.2021 у справі № 910/6013/20 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15.

Виходячи зі змісту частини 5 статті 1187 ЦК України, суд вказує, що закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

Верховний Суд України 03.12.2014 при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною 2 статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Відповідних доказів відповідачем до матеріалів справи не надано, що відповідно виключається їх наявність.

Враховуючи вищевикладене, до позивача перейшло право вимоги до страховика відповідача за полісом № ЕР/209011477 в розмірі виплаченої потерпілій особі суми, що становить 109 738, 08 грн.

При цьому суд вказує, що із наданих позивачем доказів вбачається за можливе встановити, що саме неправомірні дії страхувальника відповідача призвели до ДТП 17.06.2022 та заподіяння шкоди страхувальнику позивача.

Посилання відповідача на положення абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосуються порядку прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та порядок його виплати, який в даному випадку відповідачем проігноровано, оскільки відповіді на заяву позивача № 04-1320 від 16.08.2022 не надано та не повідомлено про наявність підстав для можливого зупинення розгляду такої заяви.

У даному випадку позивач звернувся до відповідача в альтернативному (судовому) порядку для відшкодування страхової суми, виплаченої позивачем потерпілій особі.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди, не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Таким чином відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку господарського судочинства, за наслідками такого розгляду.

Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.04.2022 у справі № 447/2222/20.

Не притягнення водіїв до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.

Зазначена правова позиція, викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 927/623/18.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Що стосується розміру заявленої позивачем суми до стягнення, позивачем в обґрунтування вартості відновлювального ремонту надано звіт № 34571 від 20.07.2022, в якому вартість ремонту визначено - 109 738, 04 грн. із застосування коефіцієнта фізичного зносу 0, 70.

В пункті 3.1. звіту № 34571 від 20.07.2022 суб`єктом оціночної діяльності вказано, що вартість пошкодженого автомобіля на момент аварійного пошкодження (до моменту пошкодження) згідно наведеного розрахунку становить 253 399, 70 грн.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто визначена у звіті сума вартості ремонту не перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а відтак пошкоджений транспортний засіб не є фізично знищеним, а відтак дії позивача щодо виплати суми в межах вартості відновлювального ремонту є правомірними, а заперечення відповідача в цій частині є спростованими.

Пунктами 5.1, 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395 (далі - Методика) визначено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. У разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Посилання відповідача на ту обставину, що його не повідомили про огляд пошкодженого транспортного засобу, не може бути підставою для не виплати суми страхового відшкодування, оскільки Методикою не передбачено обов`язковість виклику страховика за договором обов`язкового страхування для огляду КТЗ.

Докази звернення відповідача до позивача з намірами здійснити огляд пошкодженого автомобіля матеріали справи не містять.

Щодо посилання апелянта на те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Chevrolet lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 була також забезпечена у ТДВ «СК Гардіан» за полісом АР/01643975, який діяв станом на 13.05.2022, тоді як поліс ЕР-209011477 було укладено відповідачем лише 16.05.2022, а отже відповідно до п.3.ч.1 ст. 989 ЦК України договір страхування є нікчемним, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тобто, наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи" і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою).

Однак, як вбачається із рішення суду першої інстанції, відповідачем під час розгляду справи у Господарському суді міста Києва про зазначені обставини не повідомлялось, до суду апеляційної інстанції клопотання про долучення додаткових доказів, та докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача суду апеляційної інстанції не надано, отже суд апеляційної інстанції не досліджує в якості доказу поліс АР/01643975 ТДВ «СК Гардіан», наданий апелянтом до апеляційної скарги.

Що стосується заявлених сторонами витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 частини 3 статті 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із критеріями визначеними в частині 4 статті 126 ГПК України.

Відповідно до частини 5 та 6 статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 ГПК України.

Додатком № 1 до договору про надання правової допомоги № 1 від 04.01.2022 закріплено реєстр справ, пунктом 17 якого визначено дану справу із зазначенням витрат на правову допомогу (гонорар) в розмірі 6 000, 00 грн. та відповідно 27.07.2022 підписано акт виконаних робіт, з якого вбачається, що адвокатом в межах даної справи надано послуги на суму 6 000, 00 грн., а клієнтом (позивачем) прийнято такі послуги без зауважень та претензій на загальну суму по 15-ти справам на загальну суму 121 000, 00 грн., яку позивачем сплачено.

Згідно наданого позивачем детального опису робіт (наданих послуг), виконаних для надання правової допомоги загальна кількість витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги у даній справі становить 5 годин при вартості однією нормо години 1 200, 00 грн., що в загальному становить 6 000, 00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає що витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю справи, обсягом наданих послуг, отже, є обґрунтованими, розумними, такими, що здійснені в межах розгляду та задля розгляду даної справи, а відтак підлягають відшкодуванню відповідачем з огляду на задоволення позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Зважаючи на обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, є безпідставні та необґрунтовані, такі, що зводяться до намагань апелянта здійснити переоцінку обставин справи, правильно встановлених судом першої інстанції та не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують правильність викладених в судовому рішенні висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для його скасування або зімни не вбачається.

Наведені апелянтом доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та ґрунтуються на намаганнях здійснити переоцінку обставин справи, об`єктивно встановлених судом першої інстанції.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2023 у справі № 910/13018/23 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270 пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Оберіг" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2023 у справі № 910/13018/23 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 23.01.2023 у справі № 910/13018/23 злишити без задоволення.

Матеріали справи № 910/13018/23 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б. Михальська