ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"13" лютого 2024 р. Справа№ 910/15068/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 13.02.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Атл-Автосервіс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023

у справі №910/15068/23 (суддя О.В. Нечай)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛ-Автосервіс»

до Комунального підприємства «Київпастранс»

про стягнення 1 733 422,08 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АТЛ-Автосервіс» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 1 731 004,00 грн заборгованості, 2 418,08 грн 3 % річних та 26 001,35 грн судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору №52.23-154 від 11.07.2023 в частині повної оплати за поставлений згідно видаткових накладних №310-733203-002 від 25.07.2023, №310-733208-111 від 27.07.2023 товар, в результаті чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість на суму 1 731 004,00 грн. Крім того, позивач нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 2 418,08 грн на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), при цьому позивач зазначає, що пункт 7.4 Договору, яким сторони погодили 0% річних за статтею 625 ЦК України, є нікчемним в силу правових висновків Верховного Суду щодо імперативності дії частини 2 статті 625 ЦК України, викладених у постановах від 16.04.2020 у справі №914/479/19, від 09.09.2020 у справі №904/3260/19, від 25.05.2021 у справі №904/2112/20.

Господарський суд міста Києва рішенням від 29.11.2023 у справі №910/15068/23 закрив провадження у справі №910/15068/23 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 731 004,00 грн, в іншій частині позову суд відмовив та стягнув з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 189,96 грн, а витрати по сплаті судового збору у розмірі 36,27 грн, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 32 810,04 грн поклав на позивача.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі №910/15068/23 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 731 004,00 грн на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України) за відсутності предмету спору. Разом з цим, суд першої інстанції відмовив у стягненні 2 418,08 грн 3 % річних, оскільки сторони пунктом 7.4 Договору погодили, що розмір процентів річних становить 0 % річних.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача 7 189,96 грн витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволених відповідачем позовних вимог.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №910/15068/23 у частині відмови у стягненні 2 418,08 грн 3 % річних та 32 810,04 грн витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення 2 418,08 грн 3 % річних та 32 810,04 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що положення пункту 7.4 Договору є нікчемними в силу частини 3 статті 614 ЦК України. Право позивача на стягнення 3 % річних не може бути скасоване пунктом 7.4 Договору, оскільки таке право гарантоване імперативною нормою (частина 2 статті 625 ЦК України), тоді як встановлений сторонами у договорі 0 % річних є анулюванням відповідальності за порушення зобов`язання за договором.

Крім того, позивач не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 32 810,04 грн витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що сума боргу станом на дату звернення до суду становила 1 733 422,08 грн, що свідчить про співмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу із ціною позову. В акті приймання-передачі наданих послуг №1 від 28.11.2023 зазначені лише фактичні та неминучі витрати, які були доцільними для підтримання позиції позивача у справі №910/15068/23.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2023 апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №910/15068/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 13.12.2023 витребував з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15068/23; відклав розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №910/15068/23.

Матеріали справи №910/15068/23 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 25.12.2023.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2023 у зв`язку із перебуванням судді Демидової А.М. та судді Ходаківської І.П. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2023 апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №910/15068/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Алданова С.О.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 27.12.2023 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №910/15068/23; розгляд апеляційної скарги призначив на 30.01.2024 о 12 год. 15 хв.

19.01.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, за яким відповідач просить суд апеляційної інстанції відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що сторони пунктом 7.4 Договору, керуючись положеннями статей 627, 628 ЦК України визначили 0 % річних, при цьому пункт 7.4 Договору не визнаний недійсним у судовому порядку.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то, як зазначає відповідач, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про не співмірність розміру заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу із позовними вимогами.

У судовому засіданні 30.01.2024 виникла необхідність оголосити перерву до 13.02.2024 до 11 год. 55 хв.

06.02.2024 від представника позивача адвоката Грицика Дениса Сергійовича надійшла заява про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримує, за результатами розгляду якої просив суд апеляційної інстанції прийняти постанову.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2024 у зв`язку із перебуванням судді Євсікова О.О. та судді Алданової С.О., які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами у відпустках, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2024 справу №910/15068/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 12.02.2024 апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №910/15068/23 прийняв до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

У судовому засіданні 13.02.2024 представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №910/15068/23 залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши вимоги та доводи апеляційної скарги позивача, відзиву на неї, відповіді на відзив, заслухавши пояснення представника відповідача у судовому засіданні 13.02.2024 та пояснення представника позивача у судовому засіданні 30.01.2024, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом першої інстанції встановлено і зазначене підтверджено матеріалами справи, що 11.07.2023 між відповідачем (покупець) та позивачем (постачальник) укладено Договір, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю: акумулятори стартерні, код 31440000-2 за ДК 021:2015 «Акумуляторні батареї» (далі - товар), а покупець сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (Додаток № 1), що додається до цього Договору та є його невід`ємною частиною (а.с. 46-47).

Розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати підписання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару (пункт 4.1 Договору).

Пунктом 7.4 Договору сторони встановили інший розмір процентів річних за порушення грошового зобов`язання покупцем, а саме 0 процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Сторони домовилися, що постачальник не вимагатиме сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2023 включно, але у бідь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (пунктом 10.1 Договору).

Додатком №1 до Договору сторони погодили Специфікацію Товару, Додатком №1 Технічну специфікацію Товару (а.с. 47 зворотній бік, 48).

Порядок приймання-передачі товару визначено у Додатку № 3 до Договору (а.с. 48 зворотній бік).

З позовної заяви вбачається, що відповідач отримав від позивача товар згідно видаткових накладних №310-733203-002 від 25.07.2023, №310-733208-111 від 27.07.2023, товарно-транспортних накладних №1 від 25.07.2023, №2 від 27.07.2023, довіреностей №84 від 21.07.2023, №87 від 27.07.2023 на загальну суму 2 231 004,00 грн (а.с. 7, 8, 15, 20, 21, 22).

За отриманий від позивача товар відповідач розрахувався частково на суму 500 000,00 грн, докази про що відсутні у матеріалах справи, проте сторонами вказана обставина не заперечується та не оспорюється, а тому відповідно до частини 1 статті 75 ГПК України не підлягає доказуванню.

Спір виник через порушення відповідачем умов Договору щодо оплати Товару.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (частина 1 статті 693 ЦК України).

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статей 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач добровільно сплатив суду основного боргу, що підтверджується платіжними інструкціями №СТА01390/1 від 27.09.2023 на суму 500 000,00 грн, №СТА01672/1 від 03.10.2023 на суму 500 000,00 грн, №СТА64 від 12.10.2023 на суму 200 000,00 грн, №СТА104 від 19.10.2023 на суму 527 500,00 грн, №СТА107 від 19.10.2023 на суму 3 504,00 грн (а.с. 76-80).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Як предмет позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №13/51-04, Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 916/144/18.

За таких обставин, суд першої інстанції закрив провадження у справі №910/15068/23 в частині стягнення 1 731 004,00 грн основного боргу.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що за приписами частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі, рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №910/15068/23 не підлягає апеляційному перегляду у наведеній частині.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.4 Договору сторони встановили інший розмір процентів річних за порушення грошового зобов`язання покупцем, а саме 0 процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Сторони домовилися, що постачальник не вимагатиме сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статті 625 ЦК України сторони можуть на власний розсуд визначити інший розмір процентів річних. Займенник «інший» в українській мові має значення означального, тобто вказує на ознаку, але не називає її і розуміється як такий, який відрізняється від названого, даного, встановленого і таке інше. У цьому випадку проценти визначені у договорі є відмінними від встановлених у статті 3 %. Тобто 3 % - розмір, який застосовується у випадку, коли сторони не визначили у договорі відповідного розміру. Водночас сторони вільні у визначенні відмінного від трьох процентів розміру, щодо якого вони дійшли згоди та зазначили його у договорі. Ключовим є сам факт застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України та встановлення погодженого розміру, у тому числі якщо він становить 0.

Положення пункту 7.4 Договору, погоджене сторонами та викладене саме у формі встановлення розміру процентів (0), вказує на фактичну реалізацію принципу свободи договору, як одного з основоположних у цивільному законодавстві.

Оскільки частина 2 статті 625 ЦК України надає можливість самостійного визначення розміру процентів річних від простроченої суми і дійшовши згоди щодо нього, сторони реалізували таке право у такому значенні, щодо якого у них не виникло заперечень.

Хоча зобов`язання сплатити проценти річних, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України є способом компенсації майнових втрат, однак неможливо відокремити таку компенсацію від права сторін встановлювати відповідний її розмір, який на їх думку буде розумним та справедливим у сукупності з імперативним відшкодуванням матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів (правова позиція щодо права сторін зменшувати розмір % річних до 0 викладена у постановах Верховного Суду від 23.07.2019 у справі №910/4519/18, від 25.06.2020 №910/4926/19).

Враховуючи положення статей 627, 628 ЦК України, оскільки сторони визначили інший розмір процентів, ніж передбачено частиною 2 статті 625 ЦК України, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 2 418,08 грн 3 % річних задоволенню не підлягаю.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №910/15068/23 в частині відмови у задоволені позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 2 418,08 грн 3 % річних є правильним, підстави для його зміни чи скасування в цій частині у суду апеляційної інстанції відсутні.

Доводи апелянта про нікчемність пункту 7.4 Договору не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки за приписами частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Тоді як статтею 625 ЦК України не встановлена нікчемність правочину в частині визначення сторонами процентів річних у розмірі меншому ніж визначено законодавцем - 3 % річних. При цьому слід зазначити, що у частині 2 статті 625 ЦК України законодавцем встановлено право сторін на визначення іншого розміру процентів річних у договорі.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, то суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Конституцією України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59).

За приписами статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно положень ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову/апеляційної скарги, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до частин 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У статті 124 ГПК України визначено, що разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно частин 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Практична реалізація принципу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката позивачем надано належним чином засвідчені копії Договору про надання правничої допомоги №11/09/2023 від 11.09.2023 (а.с. 66-67), Додаткових угод №1 від 11.09.2023 (а.с. 64), №2 від 11.09.2023 (а.с. 65), рахунку №11/09/2023 від 11.09.2023 (а.с. 63), Акта приймання-передачі наданих послуг №1 від 28.11.2023 (а.с. 118), платіжної інструкції №2590 від 06.11.2023 на суму 40 000,00 грн (а.с. 91), ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА №1063715 від 12.10.2023 (а.с. 68),

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги (частина 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі по тексту - Закон №5076-VI).

Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Договором про надання правничої допомоги № 11/09/2023 від 11.09.2023, укладеним між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Партнер`с» сторони погодили наступні умови:

- позивач доручає, а Адвокатське об`єднання «Партнер`с» приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором (пункт 1.1 Договору про надання правничої допомоги №11/09/2023 від 11.09.2023);

- після закінчення кожного місяця надання правничої допомоги сторони підписують Акт приймання-передачі послуг (пункт 1.2 Договору про надання правничої допомоги №11/09/2023 від 11.09.2023);

- правнича допомога, що надається Адвокатським об`єднанням «Партнер`с» позивачу, ґрунтується на платній основі, розмір оплати якої визначається в порядку, встановленому відповідно до Тарифів (Додаток № 1 до цього Договору) в рахунку-фактурі та/або акту приймання-передачі, на банківський рахунок Адвокатського об`єднання, який зазначений в рахунку на оплату (пункт 4.2 Договору про надання правничої допомоги №11/09/2023 від 11.09.2023);

- передача послуг Адвокатським об`єднанням «Партнер`с» та приймання їх результатів позивачем оформлюється актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін в останній робочий день кожного календарного місяця (пункт 4.3 Договору про надання правничої допомоги №11/09/2023 від 11.09.2023);

- підписання акта приймання-передачі наданих послуг представником Клієнта є підтвердженням відсутності претензій з його боку (пункт 4.4 Договору про надання правничої допомоги № 11/09/2023 від 11.09.2023);

- даний договір укладений на строк до 31 грудня 2023 року та набирає чинності з моменту його підписання (пункт 8.1 Договору про надання правничої допомоги № 11/09/2023 від 11.09.2023).

Додатковою угодою №1 від 11.09.2023 сторони по Договору про надання правничої допомоги № 11/09/2023 від 11.09.2023 узгодили тарифи винагороди Адвокатського об`єднання у розмірі 2 400,00 грн за 1 годину роботи адвоката.

Додатковою угодою №2 від 11.09.2023 сторони по Договору про надання правничої допомоги № 11/09/2023 від 11.09.2023 домовились встановили винагороду Адвокатського об`єднання «Партнер`с» за виконання наступних дій:

1) аналіз Договору, що укладений між позивачем та відповідачем, додатків, додаткових угод до нього та інших первинних документів, що стосуються його укладання та виконання/не виконання - орієнтовно 2 години витраченого часу;

2) аналіз чинного законодавства, що регулює господарські відносини у даній сфері - орієнтовно 1 година витраченого часу;

3) підготовка процесуальних документів у місцевих судах, в тому числі, але не виключно, написання позовної заяви, інших заяв, відповідей на відзив, заперечень, клопотань тощо, завіряння необхідних документів та їх відправка - орієнтовно 11 годин витраченого часу;

4) представництво інтересів та захист прав у місцевих судах - орієнтовно 3 години витраченого часу.

Відповідно до пункту 2 Додаткової угоди № 2 від 11.09.2023 до Договору про надання правничої допомоги № 11/09/2023 від 11.09.2023 винагорода Адвокатського об`єднання «Партнер`с» складає 40 000,00 грн.

Згідно Акта приймання-передачі наданих послуг № 1 від 28.11.2023 вбачається, що Адвокатським об`єднанням «Партнер`с» надано, а позивачем прийнято правничу допомогу на суму 40 000,00 грн. За цим Актом Адвокатське об`єднання надало, а позивач прийняв послуги правничої допомоги за вересень - листопад 2023 року, а саме:

1) 11.09.2023 - Договору, що укладений між позивачем та відповідачем, додатків, додаткових угод до нього та інших первинних документів, що стосуються його укладання та виконання/не виконання - 2 години витраченого часу;

2) 11.09.2023 - аналіз чинного законодавства, що регулює господарські відносини у даній сфері - 1 година витраченого часу;

3) 11.09.2023 - підготовка позовної заяви, завіряння необхідних документів та їх відправка - 4 години витраченого часу;

4) 25.09.2023 - формування позовної заяви, завіряння необхідних додатків (документів) та їх відправка через систему «Електронний суд» - 1 година витраченого часу;

5) 03.10.2023 - підготовка заяви про усунення недоліків позовної заяви у справі №910/15068/23, відправка через систему «Електронний суд» - 2 година витраченого часу;

6) 23.10.2023 - підготовка клопотання про судові витрати, клопотання про приєднання доказів по справі №910/15068/23, їх відправка через систему «Електронний суд» - 2 години витраченого часу;

7) 30.10.2023 - підготовка відповіді на відзив по справі №910/15068/23, завіряння необхідних документів та їх відправка через систему «Електронний суд» - 5 годин витраченого часу;

8) 08.11.2023 - участь у судовому засіданні - 1 година витраченого часу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, саме суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи був їх розмір обґрунтованим.

Згідно із частинами 4, 5 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У суді першої інстанції відповідач заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на професійну допомогу, за яким просив суд першої інстанції відмовити позивачу у стягненні з відповідача 40 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на не співмірність розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та об`ємом виконаних робіт; необґрунтовані твердження позивача про те, що заборгованість виникла через неправомірні дії відповідача; відсутність обґрунтування позивачем щодо відступу від попереднього (орієнтовного) розрахунку розміру витрат на професійну правничу допомогу із заявленим розміром; порушення позивачем вимог ГПК України, оскільки при поданні клопотання про стягнення судових витрат у позивача був відсутній зареєстрований «Електронний кабінет».

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно з положеннями частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом (пункт 6.35 постанови об`єднаної палати Верховного Суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22).

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

У судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

ЄСПЛ вказав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» та у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015).

У рішення від 18.02.2022 у справі «Чоліч проти Хорватії» ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.

Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).

В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19.

Отже, суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Аналогічний правовий висновок викладено в додатковій постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №925/1545/20.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали даної справи, дійшов висновку про те, що документально обґрунтованим та доведеним розміром витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є 14 379,93 грн, з огляду на наступне.

Наведені у підпунктах 1-3 пункту 2 Акта приймання-передачі наданих послуг №1 від 28.11.2023 послуги (аналіз Договору, додатків до нього та первинних документів; підготовка позовної заяви з додатками та формування позовної заяви з додатками) є такими, що поглинаються, а тому на переконання колегії суддів суду апеляційної інстанції, до стягнення за вказані послуги підлягає 7 200,00 грн з розрахунку 3 години витраченого часу * 2 400,00 грн.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції поряд з іншим враховує умови Додаткової угоди №1 від 11.09.2023 до Договору про надання правничої допомоги № 11/09/2023 від 11.09.2023, якими сторони за вказаним правочином погодили, що додаткові витрати ( в т.ч. нотаріальні, інформаційно-довідкові, поштові) вважаються умовно погодженими сторонами і оплачуються на підставі відповідних підтверджуючих документів. Доказів відправки позовної заяви з додатками до неї (підпункт 3 пункту 2 Акта приймання-передачі наданих послуг №1 від 28.11.2023) позивачем суду не надано.

Щодо послуги з підготовки заяви про усунення недоліків позовної заяви у справі №910/15068/23, то суд апеляційної інстанції в цій частині погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що вказані витрати виникли саме з вини позивача, їх понесення було необхідним та неминучим.

При цьому суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, правову позицію позивача, яка була незмінною на протязі судового розгляду справи №910/15068/23 вважає, що обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу за послуги з підготовка клопотання про судові витрати, клопотання про приєднання доказів по справі №910/15068/23 та підготовки відповіді на відзив по справі №910/15068/23, завіряння необхідних документів та їх відправка через систему «Електронний суд» є 4 800,00 грн з розрахунку 2 години витраченого часу * 2 400,00 грн.

Щодо участі у судовому засіданні 08.11.2023, то Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.10.2023 відкрив провадження у справі №910/15068/23 за правилами загального позовного провадження та призначив судове засідання на 08.11.2023 на 14 год. 45 хв.

Згідно протоколу судового засідання від 08.11.2023 розгляд справи №910/15068/23 розпочався о 15 год. 31 хв., а закінчився о 15 год. 38 хв., тобто представником позивача адвокатом Грицаком Денисом Сергійовичем витрачено на участь у судовому засіданні 53 хвилини, з урахуванням легітимного очікування судового засідання та участь у ньому слід вважати витраченим адвокатом позивача час на участь у судовому засіданні 1 година, визначена Договором про надання правничої допомоги № 11/09/2023 від 11.09.2023, з урахуванням додаткових угод до нього та акту приймання-передачі наданих послуг, що становить 2 400,00 грн.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, враховуючи наявність клопотання відповідача про зменшення розміру правничої допомоги, беручи до уваги характер спірних правовідносин у цій справі, проаналізувавши опис наданих послуг, необхідність підготування та подачі позовної заяви до суду у зв`язку з наявною у відповідача перед позивачем заборгованістю на суму 1 731 004,00 грн, погашення якої відбулось під час розгляду справи судом до ухвалення судового рішення, розмір витрат на професійну правову допомогу за послуги з підготовки та подачі позовної заяви (вартість послуги 7 200,00 грн), підготовка клопотання про судові витрати, клопотання про приєднання доказів та підготовки відповіді на відзив, завірення необхідних документів та їх відправка через підсистему «Електронний суд» (вартість послуги 4 800,00 грн), участь у судовому засіданні 08.11.2023 адвоката позивача (вартість послуги 2 400,00 грн), що разом складає 14 400,00 грн. Водночас, з урахуванням приписів пункту 3 частини 4 статті 129 ГПК України щодо пропорційності розподілу судових витрат, правильність висновку суду першої інстанції про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача 2 418,08 грн - 3 % річних, що становить 0,1394 % від заявлених до стягнення позовних вимог на загальну суму 1 733 422,08 грн (1 731 004,00 грн + 2 418,08 грн), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу на суму 14 379,93 грн (14 400,00 грн * 0,1394 %), а рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №910/15068/23 в цій частині підлягає зміні.

Щодо доводів відповідача про не обґрунтований відступ позивача від попереднього (орієнтованого) розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, то Верховний Суд у постанові від 14.12.2021 у справі №922/676/21 вказав, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат. З огляду на викладене вище колегія суддів зазначає, що відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Таким чином, визначення стороною у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми не може вважатися безумовно сумою, яка заявляється стороною при відшкодуванні судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) та підлягає визначенню судом на підставі наданих стороною доказів (договорів, рахунків тощо (частина 8 статті 129 ГПК України).

Стосовно співмірності розміру витрат на професійну правничу допомоги, то слід зазначити, що предметом позову у даній справі є стягнення 1 731 004,00 грн заборгованості за порушення відповідачем умов Договору в частині оплати за поставлений позивачем товар, тоді як позивачем заявлено до стягнення 40 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Вказана сума боргу сплачена відповідачем у добровільному порядку, що свідчить про визнання останнім наявності заборгованості та порушення взятих до себе зобов`язань по Договору, що призвело до виникнення даного судового спору.

При цьому відповідач своїм правом, визначеним частиною 5 статті 130 ГПК України, за якою у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, не скористався, відповідної заяви із доведенням необґрунтованих дій позивача, суду не надав.

Згідно із частиною 4 статті 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 ГПК України).

Згідно із статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із частиною 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам апелянта із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Атл-Автосервіс» підлягає задоволенню частково, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №910/15068/23 підлягає зміні в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача відповідно до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Атл-Автосервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №910/15068/23 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №910/15068/23 змінити, виклавши пункти 3, 4 резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (Україна, 04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, буд. 2; ідентифікаційний код: 31725604) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛ-Автосервіс» (Україна, 03134, м. Київ, вул. Симиренка, буд. 36; ідентифікаційний код: 39696432) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 379,93 грн (чотирнадцять тисяч триста сімдесят три гривні 33 копійки). Витрати по сплаті судового збору в розмірі 36,27 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 620,07 грн покласти на позивача».

3. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №910/15068/23 залишити без змін.

4. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Атл-Автосервіс».

5. Матеріали справи №910/15068/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.03.2024.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова