ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2024 р. Справа№ 927/1025/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 27.02.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.10.2023 (повний текст рішення складено та підписано 16.10.2023)

у справі № 927/1025/23 (суддя Романенко А.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів»

про стягнення 1 828 683,57 грн

В С Т А Н О В И В :

24.07.2023, надійшов позов Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Чернігів" про стягнення заборгованості в сумі 1828683,57 грн за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0156-02024 (далі - Договір), а саме: 1069846,54 грн пені; 493802,40 грн штрафу; 85721,21 грн відсотків річних та 179313,42 грн інфляційних втрат.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасного розрахунку за отримані послуги.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 09.10.2023 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 379451,59 грн пені, 493802,40 грн штрафу, 81655,35 грн трьох відсотків річних, 179313,42 грн інфляційних втрат та 17013,34 грн судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» 06.11.2023 (згідно поштового трекера на конверті) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.10.2023 у справі № 927/1025/23 у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду про задоволення позову прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 927/1025/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Станік С.Р., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2023 витребувано у Господарського суду Чернігівської області матеріали справи № 927/1025/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.10.2023 у справі №927/1025/23.

04.12.2023 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття рішення Великою Палатою Верховного Суду по справі №911/1359/22.

Обґрунтовуючи своє клопотання про зупинення провадження, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» зазначив, що правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 911/1359/22 матиме суттєве значення для вирішення даної справи.

06.12.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 927/1025/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.10.2023 у справі № 927/1025/23, призначено розгляд апеляційної скарги на 01.02.2024.

25.12.2023 до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечив проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2024 розгляд справи відкладено на 15.02.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. з 15.02.2024 на лікарняному, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 15.02.2024 у справі №927/1025/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2024 прийнято справу №927/1025/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.10.2023 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Тарасенко К.В., розгляд справи №927/1025/23 призначено на 27.02.2024.

22.02.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» (сформоване в системі «Електронний суд» 21.02.2024), про проведення судового засідання у справі № 927/1025/23, призначеного на 27.02.2024, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

В судове засідання 27.02.2024 з`явились представники сторін.

Представник відповідача у судовому засіданні 27.02.2024 надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.10.2023 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

При цьому, представник відповідача в судовому засіданні просив залишити клопотання про зупинення провадження у справі №911/1025/23 без розгляду, обґрунтовуючи тим, що предметом позову у справі №911/1359/22 є вимоги про стягнення, в тому числі, пені у розмірі 17 933 524,59 грн. нарахованої за період з 02.03.2022 по 23.08.2022, тобто в період дії воєнного стану в Україні. В той же час, у справі №911/1025/23 предметом розгляду є порушення зобов`язань відповідачем за зовсім інший період.

Представник позивача також надав свої пояснення, заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Щодо залишення без розгляду клопотання відповідача, представник позивача не заперечив.

Заслухавши думку учасників справи, колегія суддів залишила клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» про зупинення провадження у справі №911/1025/23 без розгляду за його заявою.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - ПрАТ НЕК «Укренерго», позивач) є юридичною особою, що утворена як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р «Про погодження перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в приватне акціонерне товариство. Товариство є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до статті 108 ЦК України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 № 802 (пункти 1.1., 3.2. Статуту ПрАТ НЕК «Укренерго»).

ПрАТ НЕК «Укренерго» виконує функції оператора системи передачі (ОСП) - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії (п. 55 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» (далі - ТОВ «Енера Чернігів», відповідач) відповідно до Законів України «Про ринок електричної енергії», «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг», на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої НКРЕКП (постанова від 14.06.2018 № 429), є постачальником електричної енергії.

Як вірно встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 01.01.2019, сторонами укладений договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0156-02024 (далі - Договір), за умовами якого ОСП (позивач) зобов`язався надати послугу з передачі електроенергії (далі - послуга), відповідно до умов цього Договору, а користувач (відповідач) зобов`язався здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього Договору (п. 1.1.).

Договір укладений сторонами на умовах Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, що є додатком 6 до Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309.

Терміни, що використовуються в цьому Договорі, вживаються в значеннях, наведених у Законі України «Про ринок електричної енергії», Кодексі системи передач, Кодексі систем розподілу, Кодексі комерційного обліку, Правил ринку. Під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язались керуватись законодавством України (пункти 2.1., 2.2.).

Ціна Договору визначається згідно з діючим на момент надання Послуги тарифом на послуги з передачі електричної енергії, затвердженим Регулятором (НКРЕКП) та оприлюднюється ОСП на своєму офіційному веб-сайті в мережі Інтернет (п. 3.1.).

У пункті 4.1. сторони погодили, що за цим Договором для розрахунків використовується плановий і фактичний обсяг Послуги:

1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць;

2) визначення фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді здійснюється на підставі даних щодо погодинних обсягів передачі електроенергії по точках комерційного обліку, що зареєстровані за відповідним користувачем (додаток № 2), з цією метою використовуються дані обліку Адміністратора комерційного обліку та ЕІС користувача.

Планова та фактична вартість послуги (грн) за цим Договором визначається шляхом множення планового та фактичного обсягу (МВт х год) за розрахунковий період на тариф на послугу, затверджений Регулятором (грн/МВт х год). На вартість Послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України (п. 5.1.).

Планові обсяги передачі електроенергії користувач зобов`язаний передавати ОСП до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю. ОСП протягом 5 робочих днів погоджує планові обсяги передачі і повертає їх користувачу. ОСП протягом 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, направляє користувачу акт приймання - передачі наданої послуги (п. 10.1.).

Розрахунковим періодом за цим Договором є один календарний місяць (п. 6.1.).

За п. 6.2. Договору користувач здійснює поетапну передоплату планової вартості послуги ОСП наступним чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця в розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього Договору. Подальша оплата може здійснюватись щоденного або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуг, яка визначається згідно з п. 4, у кожен з наступних періодів:

2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

При цьому, розмір оплати в указані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 4, на 5 днів наперед.

За п. 6.3. Договору в разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового періоду користувач: передає ОСП факсимільне повідомлення про зміну обсягів послуги не менше ніж за 2 робочих дні до моменту очікуваної зміни планових обсягів послуги; сплачує вартість послуги до дати очікуваного перевищення запланованих обсягів послуги або зменшує останній/останні планові платежі на відповідну суму в разі зменшення запланованих обсягів послуги.

За п. 6.5. Договору користувач здійснює розрахунки з ОСП за фактичний обсяг послуги протягом 3 банківських днів з дати моменту та на підставі отримання акту приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком», з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, в порядку визначеному законодавством.

Відповідно до п. 6.7. Договору у випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню в розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

У разі якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої послуги, ОСП (за заявою користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуг наступних розрахункових періодів

Згідно з пп. 1 п. 7.1. Договору ОСП має право отримувати від Користувача своєчасну оплату за Послугу, цьому праву кореспондує, встановлений пп. 3 п. 9.3. Договору, обов`язок користувача здійснювати вчасно та в повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим Договором.

Акти приймання-передачі, акти звірки розрахунків, будь-які повідомлення за цим Договором повинні направлятися однією стороною іншій електронною поштою або факсимільним повідомленням, а також повинні бути обов`язково підтверджені рекомендованим листом, іншим поштовим відправленням або доставлені кур`єром під розписку за адресою, зазначеною в цьому Договорі або отримані з ЄДРПОУ.

Рахунки, акти приймання-передачі, акти звірки розрахунків, повідомлення вважаються отриманими стороною: у день їх доставки кур`єром, що підтверджується квитанцією про вручення одержувачу, що підписується його уповноваженим представником; у день доставки рекомендованого листа або іншого реєстрованого поштового відправлення, що підтверджується квитанцією про вручення одержувачу або іншим повідомленням про вручення одержувачу (…), або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом); у день направлення за допомогою Сервісу / в електронному вигляді (п.10.4.).

Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2019. Якщо Користувач не направив ОСП у строк не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах.

У подальшому сторонами неодноразово переглядалась редакція цього Договору шляхом укладення додаткових угод: від 14.08.2019, від 21.09.2021 (діяла з 08.02.2020), від 28.12.2021 до нього.

Сторони, зокрема, переглянули редакцію п.5.7. (за додатковою угодою від 21.09.2021 до Договору) та встановили, що ОСП направляє Користувачу окремий рахунок на суму пені та/або штрафу протягом 5 робочих днів після виявлення порушення. Рахунок підлягає оплаті протягом 3 робочих днів від дати отримання.

У разі якщо фактичний обсяг оплати Користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання - передачі наданої послуги, ОСП (за заявою Користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає Користувачу надлишок коштів або, в разі відсутності такої заяви Користувача, ураховує їх як оплату послуги останнього платежу наступного розрахункового періоду відповідно до п.5.2. цього Договору.

За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення (за цим Договором). При повній оплаті минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій, за наявності письмової згоди Користувача (наведена редакція діє з 08.02.2020 по 27.12.2021).

За відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження припинення дії Договору в установленому порядку, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що його дія автоматично пролонгована на 2020 та 2021 роки.

У межах даного позову ПрАТ НЕК «Укренерго» за порушення ТОВ «Енера Чернігів» розрахунків у частині поетапної оплати вартості планового та фактичного обсягу послуг, спожитих у липні 2019, червні 2020 - серпні 2020, листопаді 2020, квітні 2021, травні 2021, липні 2021, жовтні - грудні 2021 років, порядок сплати яких погоджений п. 6.2. Договору (п. 5.2. в редакції додаткової угоди від 21.09.2021), на підставі п. 6.7. Договору (п. 5.7. в редакції додаткової угоди від 21.09.2021) та частини 2 статті 625 ЦК України заявив до стягнення: 1069846,54 грн пені за період з 03.07.2019 по 14.12.2021; 493802,40 грн штрафу (за квітень 2021 року); 85721,21 грн відсотків річних за період з 03.07.2019 по 14.12.2021, та 179313,42 грн інфляційних втрат за період з квітня 2021 по липень 2021 року.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в порядку визначеному розділами 6 та 10 Договору (розділами 5 та 9 в редакції додаткової угоди від 21.09.2021), відповідач, листами № 05/1094 від 25.06.2019, № 05/1155 від 09.07.2019, №05.1/1242 від 18.07.2019, № 05.1/2877 від 18.05.2020, №05.2/3508 від 22.06.2020, №05.1/3883 від 22.07.2020, №05.1/5110 від 20.10.2020, №05.2/1147 від 17.03.2021, №05.1/1611 від 19.04.2021, №05.2/2384 від 24.05.2021, №05.1/2789 від 17.06.2021, №05.2/5031 від 21.10.2021 та від 18.11.2021 б/н повідомив позивача про планові обсяги постачання електроенергії, що в липні 2019 року складає 35000 МВт/год (у подальшому збільшений до 68000 МВт/год, до 110000 МВт/год); у червні 2020 року - 35000 МВт/год, у липні 2020 року - 35000 МВт/год, у серпні 2020 року - 35000 МВт/год, у листопаді 2020 року - 45000 МВт/год, у квітні 2021 року - 25000 МВт/год, у травні 2021 року - 20000 МВт/год, у червні 2021 року - 10000 МВт/год, у липні 2021 року - 10000 МВт/год , у жовтні 2021 року - 20000 МВТ/год, у листопаді 2021 року - 20000 МВт/год та в грудні 2021 року - 10000 МВт/год.

При цьому, у липні 2019 року, з огляду на повідомлені відповідачем планові обсяги споживання електроенергії, ним, за п. 6.2. Договору, мали бути сплачені кошти в загальній сумі 6334860,00 грн. у наступному порядку:

перший платіж по 02.07.2019 у сумі 2918412,00 грн;

другий платіж по 10.07.2019 у сумі 482160,00 грн;

третій платіж по 15.07.2019 у сумі 482160,00 грн;

четвертий платіж по 22.07.2019 у сумі 936768,00 грн;

п`ятий платіж по 25.07.2019 у сумі 1515360,00 грн.

Фактичний обсяг послуги, спожитої відповідачем у липні 2019 року, склав 105525,934 МВт/год, вартістю 43995450,30 грн, про що свідчить двосторонній акт приймання-передачі послуги від 31.07.2019, що повністю оплачений відповідачем.

У червні 2020 року, з огляду на повідомлені відповідачем планові обсяги споживання електроенергії, ним, за п. 5.2. Договору (в редакції додаткової угоди від 21.09.2021, що діє з 08.02.2020), мали бути сплачені кошти в загальній сумі 6526800,00 грн у наступному порядку: перший платіж по 02.06.2020 у сумі 1305360,00 грн; другий платіж по 10.06.2020 у сумі 1305360,00 грн; третій платіж по 15.06.2020 у сумі 1305360,00 грн; четвертий платіж по 22.06.2020 у сумі 1305360,00 грн; п`ятий платіж по 25.06.2020 у сумі 1305360,00 грн.

Фактичний обсяг послуги, спожитої відповідачем у червні 2020 року, склав 106037,076 МВт/год, вартістю 19773793,93 грн, про що свідчить двосторонній акт приймання-передачі послуги від 30.06.2020, що повністю оплачений відповідачем.

У липні 2020 року, з огляду на повідомлені відповідачем планові обсяги споживання електроенергії, ним, за п. 5.2. Договору (в редакції додаткової угоди від 21.09.2021, що діє з 08.02.2020) мали бути сплачені кошти в загальній сумі 6526800,00 грн у наступному порядку: перший платіж по 02.07.2020 у сумі 1305360,00 грн; другий платіж по 10.07.2020 у сумі 1305360,00 грн; третій платіж по 15.07.2020 у сумі 1305360,00 грн; четвертий платіж по 20.07.2020 у сумі 1305360,00 грн; п`ятий платіж по 27.07.2020 у сумі 1305360,00 грн.

Фактичний обсяг послуги, спожитої відповідачем у липні 2020 року, склав 109986,129 МВт, вартістю 20510213,34 грн, про що свідчить двосторонній акт приймання-передачі послуги від 31.07.2020, що повністю оплачений відповідачем.

У серпні 2020 року, з огляду на повідомлені відповідачем планові обсяги споживання електроенергії, ним, за п. 5.2. Договору (в редакції додаткової угоди від 21.09.2021, що діє з 08.02.2020), мали бути сплачені кошти в загальній сумі 10089660,00 грн у наступному порядку: перший платіж по 04.08.2020 у сумі 2017932,00 грн; другий платіж по 10.08.2020 у сумі 2017932,00 грн; третій платіж по 17.08.2020 у сумі 2017932,00 грн; четвертий платіж по 20.08.2020 у сумі 2017932,00 грн; п`ятий платіж по 25.08.2020 у сумі 2017932,00 грн.

Фактичний обсяг послуги, спожитої відповідачем у серпні 2020 року, склав 110712,463 МВт, вартістю 31915745,99 грн, про що свідчить двосторонній акт приймання-передачі послуги від 31.08.2020, що повністю оплачений відповідачем.

У листопаді 2020 року, з огляду на повідомлені відповідачем планові обсяги споживання електроенергії, ним, за п. 5.2. Договору (в редакції додаткової угоди від 21.09.2021, що діє з 08.02.2020), мали бути сплачені кошти в загальній сумі 12972420,00 грн у наступному порядку: перший платіж по 03.11.2020 у сумі 2594484,00 грн; другий платіж по 10.11.2020 у сумі 2594484,00 грн; третій платіж по 16.11.2020 у сумі 2594484,00 грн; четвертий платіж по 20.11.2020 у сумі 2594484,00 грн; п`ятий платіж по 25.11.2020 у сумі 2594484,00 грн.

Фактичний обсяг послуги, спожитої відповідачем у листопаді 2020 року, склав 139204,579 МВт, вартістю 40129339,21 грн, про що свідчить двосторонній акт приймання-передачі послуги від 30.11.2020, що повністю оплачений відповідачем.

У квітні 2021 року, з огляду на повідомлені відповідачем планові обсяги споживання електроенергії, ним, за п. 5.2. Договору (в редакції додаткової угоди від 21.09.2021, що діє з 08.02.2020), мали бути сплачені кошти в загальній сумі 8817900,00 грн у наступному порядку: перший платіж по 02.04.2021 у сумі 1763580,00 грн; другий платіж по 12.04.2021 у сумі 1763580,00 грн; третій платіж по 15.04.2021 у сумі 1763580,00 грн; четвертий платіж по 20.04.2021 у сумі 1763580,00 грн; п`ятий платіж по 26.04.2021 у сумі 1763580,00 грн.

Фактичний обсяг послуги, спожитої відповідачем у квітні 2021 року, склав 119148,178 МВт, вартістю 42025468,75 грн, про що свідчить двосторонній акт приймання-передачі послуги від 30.04.2021, що повністю оплачений відповідачем.

У травні 2021 року, з огляду на повідомлені відповідачем планові обсяги споживання електроенергії, ним, за п. 5.2. Договору (в редакції додаткової угоди від 21.09.2021, що діє з 08.02.2020), мали бути сплачені кошти в загальній сумі 7054320,00 грн у наступному порядку: перший платіж по 06.05.2021 у сумі 1410864,00 грн; другий платіж по 11.05.2021 у сумі 1410864,00 грн; третій платіж по 17.05.2021 у сумі 1410864,00 грн; четвертий платіж по 20.05.2021 у сумі 1410864,00 грн; п`ятий платіж по 25.05.2021 у сумі 1410864,00 грн.

Фактичний обсяг послуги, спожитої відповідачем у травні 2021 року, склав 100918,544 МВт, вартістю 35595585,17 грн, про що свідчить двосторонній акт приймання-передачі послуги від 31.05.2021, що повністю оплачений відповідачем.

У червні 2021 року, з огляду на повідомлені відповідачем планові обсяги споживання електроенергії, ним, за п. 5.2. Договору (в редакції додаткової угоди від 21.09.2021, що діє з 08.02.2020), мали бути сплачені кошти в загальній сумі 3527160,00 грн у наступному порядку: перший платіж по 02.06.2021 у сумі 705432,00 грн; другий платіж по 10.06.2021 у сумі 705432,00 грн; третій платіж по 15.06.2021 у сумі 705432,00 грн; четвертий платіж по 21.06.2021 у сумі 705432,00 грн; п`ятий платіж по 25.06.2021 у сумі 705432,00 грн.

Фактичний обсяг послуги, спожитої відповідачем у червні 2021 року, склав 98223,279 МВт, вартістю 34644922,08 грн, про що свідчить двосторонній акт приймання-передачі послуги від 30.06.2021, що повністю оплачений відповідачем.

У липні 2021 року, з огляду на повідомлені відповідачем планові обсяги споживання електроенергії, ним, за п. 5.2. Договору (в редакції додаткової угоди від 21.09.2021, що діє з 08.02.2020) мали бути сплачені кошти в загальній сумі 3527160,00 грн у наступному порядку: перший платіж по 02.07.2021 у сумі 705432,00 грн; другий платіж по 12.07.2021 у сумі 705432,00 грн; третій платіж по 15.07.2021 у сумі 705432,00 грн; четвертий платіж по 20.07.2021 у сумі 705432,00 грн; п`ятий платіж по 26.07.2021 у сумі 705432,00 грн.

Фактичний обсяг послуги, спожитої відповідачем у липні 2021 року, склав 106996,174 МВт, вартістю 37739262,50 грн, про що свідчить двосторонній акт приймання-передачі послуги від 31.07.2021, що повністю оплачений відповідачем.

У жовтні 2021 року, з огляду на повідомлені відповідачем планові обсяги споживання електроенергії, ним, за п. 5.2. Договору (в редакції додаткової угоди від 21.09.2021, що діє з 08.02.2020), мали бути сплачені кошти в загальній сумі 7054320,00 грн у наступному порядку: перший платіж по 04.10.2021 у сумі 1410864,00 грн; другий платіж по 11.10.2021 у сумі 1410864,00 грн; третій платіж по 15.10.2021 у сумі 1410864,00 грн; четвертий платіж по 20.10.2021 у сумі 1410864,00 грн; п`ятий платіж по 25.10.2021 у сумі 1410864,00 грн.

Фактичний обсяг послуги, спожитої відповідачем у жовтні 2021 року, склав 106593,389 МВт, вартістю 37597193,80 грн, про що свідчить двосторонній акт приймання-передачі послуги від 31.10.2021, що повністю оплачений відповідачем.

У листопаді 2021 року, з огляду на повідомлені відповідачем планові обсяги споживання електроенергії, ним, за п. 5.2. Договору (в редакції додаткової угоди від 21.09.2021, що діє з 08.02.2020), мали бути сплачені кошти в загальній сумі 7054320,00 грн у наступному порядку: перший платіж по 02.11.2021 у сумі 1410864,00 грн; другий платіж по 10.11.2021 у сумі 1410864,00 грн; третій платіж по 15.11.2021 у сумі 1410864,00 грн; четвертий платіж по 22.11.2021 у сумі 1410864,00 грн; п`ятий платіж по 25.11.2021 у сумі 1410864,00 грн.

Фактичний обсяг послуги, спожитої відповідачем у листопаді 2021 року, склав 102708,009 МВт, вартістю 36226758,11 грн, про що свідчить двосторонній акт приймання-передачі послуги від 30.11.2021, що повністю оплачений відповідачем.

У грудні 2021 року, з огляду на повідомлені відповідачем планові обсяги споживання електроенергії, ним, за п. 5.2. Договору (в редакції додаткової угоди від 21.09.2021), мали бути сплачені кошти в загальній сумі 3527160,00 грн у наступному порядку: перший платіж по 02.12.2021 у сумі 705432,00 грн; другий платіж по 10.12.2021 у сумі 705432,00 грн; третій платіж по 15.12.2021 у сумі 705432,00 грн; четвертий платіж по 20.12.2021 у сумі 705432,00 грн; п`ятий платіж по 27.12.2021 у сумі 705432,00 грн.

Отже, відповідач за фактичний обсяг споживання електричної енергії в спірному періоді повністю розрахувався, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами. Разом з тим, відповідач не заперечив факт порушення строків поетапної оплати планового та фактичного обсягу послуги з передачі електричної енергії.

Колегія суддів вважає доводи відповідача про порушення вимог ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України необґрунтованими, оскільки граничні строки по розрахунку за плановий та фактичний обсяги послуги визначені судом з дотриманням вимог ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, за якою, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону в місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Так, з рішення суду першої інстанції вбачається, що суд взяв до уваги заперечення відповідача в частині невірного визначення позивачем граничної дати оплати четвертого платежу планової вартості послуги, замовленої в липні 2019 року, оплата якої мала бути проведена не пізніше 22.07.2019 (у перший робочий день, що слідує за вихідним днем - суботою, 20.07.2019); та четвертий платіж планової вартості послуги, замовленої в червні 2020 року мав бути сплачений не пізніше 22.06.2020 у перший робочий день, що слідує за вихідним - суботою, 20.06.2020, що було враховано позивачем у розрахунку (всупереч доводам іншої сторони).

Крім того, судом першої інстанції враховано, що оплата в сумі 5 910 000,00 грн за послуги з передачі електричної енергії за вказаний період проведена відповідачем не 01.08.2019, а 22.07.2019, виходячи з норм ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», відповідно до яких переказ коштів вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, про надання послуг з передачі.

Відповідно до ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Виходячи зі змісту частини 1 статті 612 вказаного Кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

За ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції в вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначений санкції застосовуються в розмірі передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній визначеній грошовій сумі, або в відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Частиною 6 вказаної статті передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань установлюються в відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлене законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Разом з тим, розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня (ст. 3 вказаного Закону)

З урахуванням наведених норм, розмір неустойки (пені) за порушення грошових зобов`язань установлюється сторонами в договорі в відсотковому співвідношенні до суми невиконаного зобов`язання, однак не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, якщо інше не передбачене в спеціальному нормативно-правовому акті, що регулює спірні правовідносини сторін.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки за ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, так як відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає в себе і пеню, і штраф як форми її сплати.

Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду в постановах: від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 17.05.2018 у справі №910/6046/16 та від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що одночасна сплата пені та штрафу передбачена п. 6.7. Договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 №0156-02024 (та п. 5.7. у редакції додаткової угоди від 21.09.2021 до нього), узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до п. 6.7. Договору в випадку порушення користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню в розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання користувачем своїх зобов`язань.

За прострочення зазначеного терміну понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем порушено грошові зобов`язання в частині своєчасної поетапної оплати планового та фактичного обсягу послуги з передачі електроенергії за Договором (п. 6.2. та 5.2. в редакції додаткової угоди від 21.09.2021 до цього Договору) у період липень 2019, червень - серпень 2020, листопад 2020, квітень 2021, травень 2021, липень 2021, жовтень 2021, листопад 2021, грудень 2021 років, що відповідачем не спростовано та, за висновком суду, є підставою для нарахування штрафних санкцій (в формі пені та штрафу), обумовлених п. 6.7. Договору (п. 5.7. в редакції додаткової угоди від 21.09.2021 до нього), та відсотків річних, інфляційних втрат на підставі прямої норми Закону.

При цьому, суд першої інстанції врахував і правову позицію Верховного Суду щодо застосування постанов НРЕКП від 08.04.2020 №766, від 27.01.2021 №93, викладену в постанові Верховного Суду від 24.11.2022 у справі №927/713/21 та у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, що є обов`язковою для врахуванням судом першої інстанції при вирішенні аналогічного спору.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступного.

Регулятор - НКРЕКП затвердив типовий договір про надання послуг з передачі електричної енергії як додаток 6 до Кодексу системи передачі, в якому містяться, зокрема, положення стосовно нарахування пені та стягнення штрафу за порушення термінів розрахунку за послуги з передачі, водночас, НЕК "Укренерго" та ТОВ "Енера Чернігів" уклали договір про надання послуг відповідно до змісту вказаного затвердженого типового договору, від якого вони не можуть відступати.

Судом установлено, що п. 6.7. Договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0156-02024 (у тому числі в редакції додаткової угоди від 14.08.2019 до нього), на підставі якого розраховані штрафні санкції, що увійшли до ціни заявленого позову, за своїм змістом тотожні п. 5.7. Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, що є додатком 6 до Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП, від 14.03.2018 № 309.

Згідно з постановою Регулятора - Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), від 08.04.2020 № 766 «Про дії учасників ринку електричної енергії в період дії карантину та обмежувальних заходів, пов`язаних з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (втратила чинність з 26.04.2022) на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни (далі - період дії карантину) надано, зокрема, настанову оператору системи передачі (який виконує функцію Адміністратора розрахунків) (позивачу) не застосовувати до електропостачальників (до яких у тому числі належить відповідач) заходи, передбачені пп. 1 - 6 п. 1.7.2. глави 1.7. розділу І Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП, від 14 березня 2018 року № 307, та заходи, передбачені п. 5.7. Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, що є додатком 6 до Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП, від 14.03.2018 № 309. Електропостачальники не набувають статусу «Дефолтний».

Постановою НКРЕКП від 30.04.2020 № 905 п. 1 постанови від 08.04.2020 № 766 замінено двома новими п.п. 1 та 2 такого змісту: 1) ОСП (який виконує функцію адміністратора розрахунків) не застосовувати до електропостачальників та операторів систем розподілу заходи, передбачені п. 1.7.5 глави 1.7 розділу І Правил ринку. Електропостачальники та оператори систем розподілу не набувають статусу "Дефолтний" та 2) ОСП (який виконує функцію адміністратора розрахунків) не застосовувати до електропостачальників заходи, передбачені пунктами 5.7 та 7.4 Типового договору (або пунктами, аналогічними за змістом в укладених сторонами договорах).

Постановою НКРЕКП від 27.01.2021 № 93 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 08 квітня 2020 року № 766» виключено п. 2 постанови від 08.04.2020 № 766.

Таким чином, 08.04.2020 НКРЕКП прийняте обов`язкове до виконання учасниками ринку рішення, оформлене постановою № 766, про незастосування ОСП до електропостачальників заходів, передбачених, зокрема, п. 5.7. Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії (аналогічним за змістом з яким є п. 6.7 договору про надання послуг), тобто щодо нарахування пені та стягнення штрафу. Встановлені вказаною постановою правила діяли в період з 08.04.2020 до 26.01.2021.

За таких обставин, НКРЕКП своєю постановою затвердила Кодекс системи передачі, додатком до якого є Типовий договір про надання послуг з передачі електричної енергії, від змісту якого сторони не можуть відступати, а пізніше своєю постановою заявила про тимчасове (починаючи з 08.04.2020) незастосування окремих положень вказаного типового договору та всіх договорів, укладених на його підставі, зокрема, про нарахування пені та стягнення штрафу, з подальшим поновленням застосування таких положень з 27.01.2021.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду, що вказані положення п. 2 постанови від 08.04.2020 № 766 не підлягають застосуванню починаючи з 27.01.2021, однак були чинними та діяли в період з моменту прийняття постанови від 08.04.2020 № 766 та до моменту їх виключення з указаної постанови 27.01.2021, оскільки постанова НКРЕКП від 27.01.2021 № 93 не мала зворотної дії в часі, а лише виключала застосування положень п. 2 постанови від 08.04.2020 № 766 на майбутнє.

Правова позиція щодо застосування постанов НКРЕКП від 08.04.2020 № 766 та від 27.01.2021 № 93, викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, що є обов`язковою для врахуванням судами при вирішенні аналогічного спору в силу ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивача ПрАТ НЕК "Укренерго", наведені як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, з приводу того, що постанова НКРЕКП від 08.04.2020 № 766 не може в даному випадку слугувати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафу, нарахованих у період з червня по листопад 2020 року, оскільки є актом індивідуальної дії, що носить рекомендаційний характер, та на момент звернення до суду з відповідним позовом втратила чинність, у той час як вимоги про стягнення пені та штрафу ґрунтуються саме на умовах Договору, не знайшли свого підтвердження та оцінюються судом критично. Положення постанови від 08.04.2020 № 766, були чинними в спірному періоді та є спеціальними щодо правового регулювання спірних правовідносин.

Судом також враховані висновки Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 25.01.2022 у справі №911/782/21, від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, від 24.11.2022 у справі №927/713/21.

А тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування ОСП до електропостачальника штрафних санкцій за п. 6.7. Договору, в формі пені нарахованої за червень - серпень та листопад 2020 року.

Водночас вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, за порушення виконання грошових зобов`язань у період з червня по серпень та листопад 2020 року, ґрунтуються на прямій нормі Закону, зокрема, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. А тому, обмеження установлені Регулятором у постанові від 08.04.2020 № 766, до цих вимог не підлягають застосуванню. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24.11.2022 у справі № 927/713/21.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіривши розрахунок позивача (доданий до матеріалів справи), погоджується з судом першої інстанції, що:

- при нарахуванні пені та відсотків річних у липні 2019 року, по-перше, невірно проведено зарахування часткової оплати на суму 5910000,00 грн, сплачених згідно з платіжним дорученням від 19.07.2019 № 177, що зараховані на рахунок позивача 22.07.2019 (замість 01.08.2019) за довідкою АТ «Ощадбанк» № 16/2-09/49129/2023 від 23.08.2023; з наведеного слідує, що починаючи з 22.07.2019 за відповідачем обліковувалась передплата в сумі 2027268,00 грн; по друге, 4й платіж за плановий обсяг послуги в липні 2019 року мав бути сплачений в строк по 22.07.2019 (замість 21.07.2019), тобто не є простроченим, з огляду на наявність у відповідача переплати на указану дату; по-третє, розрахунок пені проведений без обмеження його розміру подвійною обліковою ставкою НБУ (як погоджено сторонами в Договорі та відповідає приписам ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» № 543/96-ВР), відтак, розрахунок позивача в цій частині вимог є помилковим;

- вимоги щодо стягнення неустойки (в формі пені) за прострочення оплати планового та фактичного обсягу послуги, наданої в період з червня по серпень та листопад 2020 року, не підлягають задоволенню з урахуванням обмежень запроваджених Регулятором згідно з постановою від 08.04.2020 № 766; розрахунок відсотків річних за прострочення оплати вартості планового та фактичного обсягу послуг, що отримані в указаний період арифметично вірний;

- розрахунок пені за прострочення оплати вартості планового та фактичного обсягу послуги в квітні та травні 2021 року проведений без обмеження його розміру подвійною обліковою ставкою НБУ, відтак, розрахунок позивача в цій частині вимог є помилковим; розрахунок штрафу, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення оплати вартості планового та фактичного обсягу послуги в указаному періоді арифметично вірний;

- при нарахуванні пені та 3% річних за прострочення оплати вартості планового обсягу послуги в липні 2021 року позивач невірно обліковував як прострочену заборгованість в дні її фактичної оплати, зокрема станом на 09.07.2021 на суму 1410864,00 грн та станом на 15.07.2021 на суму 705432,00 грн; крім того, нарахування пені проведене без обмеження її розміру подвійною обліковою ставкою НБУ, тому розрахунок у цій частині вимог є помилковим; розрахунок інфляційних втрат за прострочення оплати вартості планового обсягу послуги в указаному періоді арифметично вірний;

- розрахунок пені за прострочення оплати вартості планового та фактичного обсягу послуги в жовтні, листопаді та грудні 2021 року проведений без обмеження його розміру подвійною обліковою ставкою НБУ, відтак, розрахунок позивача в цій частині вимог є помилковим; розрахунок 3% річних за прострочення оплати вартості планового та фактичного обсягу послуги в указаному періоді арифметично вірний.

За вказаних обставин, позов у частині вимог про стягнення пені підлягає задоволенню частково в сумі 379451,59 грн, у частині штрафу в повному обсязі в сумі 493802,40 грн, у частині трьох відсотків річних частково в сумі 81655,35 грн та в частині інфляційних втрат у повному обсязі в сумі 179313,42 грн., за розрахунком суду.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач вірно проводив зарахування часткових оплат відповідача, згідно з яким кошти першочергово спрямовувались в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення, а за відсутності заборгованості, надлишок коштів зараховувався в оплату наступних розрахункових періодів, що відповідає умовам Договору.

При цьому, виставлення ОСП рахунків щодо сплати штрафних санкцій за порушення користувачем грошових зобов`язань за Договором є правом сторони, невчинення зазначених дій не обмежує її в подальшому на звернення до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій за цим договором.

Щодо застосування строків позовної давності до вимог про стягнення неустойки, трьох відсотків річних та інфляційних втрат колегія суддів зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у липні 2023 року звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки (в формі пені та штрафу), відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виконання останнім грошових зобов`язань по розрахунку за плановий та фактичний обсяг послуги з передачі електричної енергії в період з липня 2019, червень - серпень та листопад 2020, квітень, травень, липень, жовтень - грудень 2021 років.

В той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

02.04.2020 набрав чинності Закон України від 30.03.2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» (далі - Закон № 540-ІХ), яким Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнити пунктами 12-14 такого змісту, зокрема: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.».

Таким чином, у пункті 12 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин.

Разом з тим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX, Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 №3429-IX, Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 13 травня 2024 року.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 N2120-IX розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: « 19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Оскільки, з огляду на викладене, враховуючи те, що загальнодержавний карантин був запроваджений з 12.03.2020 та тривав до 30.06.2023, водночас, з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан і відповідно станом на 24.07.2023 (дата надходження позовної заяви до суду) діяв на усій території України, апеляційний господарський суд, беручи до уваги продовження встановленого законом строку позовної давності на період дії карантину та на весь час дії воєнного стану, приходить до висновку, що позивач звернувся з вимогами до суду першої інстанції у даній справі в межах строку позовної давності.

Щодо інших аргументів відповідача колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Водночас, колегія суддів зазначає, що аргументи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновки господарського суду Чернігівської області, а зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішенням.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.10.2023 у справі № 927/1025/23 слід відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.10.2023 у справі № 927/1025/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.10.2023 у справі № 927/1025/23 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів».

4. Матеріали справі №927/1025/23 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання повного тексту постанови 08.03.2024.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

С.А. Гончаров