ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" березня 2024 р. м. Вінниця Cправа № 902/49/24

Господарський суд Вінницької області у складі: головуючий суддя Міліціанов Р.В., при секретарі Московчук Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, код - 14360570

до: Приватного підприємства "АГРОЦЕНТР "ПОДІЛЛЯ", вул. Транспортна, буд. 18, м. Бершадь, Гайсинський район, Вінницька область, 24400, код - 38507551

про витребування майна та стягнення 459 832,78 грн

В С Т А Н О В И В :

08.01.2024 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (б/н від 08.01.2024 року) (вх. № 48/24 від 08.01.2024 року) Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до Приватного підприємства "АГРОЦЕНТР "ПОДІЛЛЯ" про:

- витребування у Приватного підприємства "АГРОЦЕНТР "ПОДІЛЛЯ" на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" транспортного засобу марка - Infiniti, модель QX80 5.6 LUXE Sensory (8-seat) ProACTIVE. серійний номер - НОМЕР_1, рік виробництва - 2021;

- стягнення з Приватного підприємства "АГРОЦЕНТР "ПОДІЛЛЯ" на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" 354 400,25 грн - заборгованості за лізинговими платежами, 53 646,35 грн - заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу, 51 786,18 грн - заборгованості за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу. Зазначену позовну заяву сформовано в системі "Електронний суд".

Ухвалою суду від 15.01.2024 року відкрито провадження у справі № 902/49/24 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 06.02.2024 року.

У судовому засіданні 06.02.2024 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 05.03.2024 року.

Ухвалою суду від 07.02.2024 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

У судове засідання 05.03.2024 року прибув представник позивача, відповідача правом участі у судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Ухвалу суду надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, за адресою місцезнаходження.

Зазначену ухвалу надіслано позивачу на електронну адресу: позивачу - ІНФОРМАЦІЯ_4, представнику позивача Безменко М.Є. - ІНФОРМАЦІЯ_3

Як вбачається з відомостей з веб-ресурсу АТ "Укрпошта", адресована відповідачу ухвала від 07.02.2024 року значиться "відправлення вручено: особисто" 12.02.2024 року.

В силу п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідач вважається повідомленим про судовий розгляд з дотриманням процесуальних строків, визначених ГПК України.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (Рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (Рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Тому, суд вирішив розглянути справу за наявними доказами за відсутності представника відповідача.

Стислий виклад процесуальних позицій сторін.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, про укладення між Акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Приватним підприємством "АГРОЦЕНТР "ПОДІЛЛЯ" договору фінансового лізингу № VIB0FLOWWV2ZH-5 від 06.10.2021 року.

За твердженням позивача, відповідачем порушено умови договору стосовно строку сплати щомісячних лізингових платежів.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивач звернувся з відповідним позовом до суду про стягнення заборгованості за договором та повернення об`єкта лізингу та відмову від договору.

Матеріали справи не містять відзиву або будь-якої іншої заяви по суті справи зі сторони відповідачів, в яких було б викладено процесуальну позицію останніх з приводу заявленого позову.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, 06.10.2021 року між Акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (Банк) та Приватним підприємством "АГРОЦЕНТР "ПОДІЛЛЯ" (Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № VIB0FLOWWV2ZH-5.

Відповідно п. 1.1 Договору Банк зобов`язується набути у власність майно, спеціально придбане у Продавця (Постачальника) відповідно до встановлених Лізингоодержувачем Специфікації (Додаток №1) та умов (майно або предмет лізингу), та передати його у володіння та користування Лізингоодержувачу на визначений строк (строк лізингу), а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти майно та сплатити Банку лізингові платежі в розмірі та порядку, визначеними цим договором.

Строк лізингу - 36 місяців, що обчислюється з дати підписання сторонами акту прийому-передачі майна, та який не може бути меншим одного року з моменту передачі майна Лізингоодержувачу (п. 1.2 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору вартість майна за цим договором становить 1 943 925,00 грн, ПДВ 388 785,00 грн, усього 2 332 710,00 грн.

Вартість майна за цим Договором складається з:

- суми авансового платежу Лізингоодержувача в рахунок викупу майна, що становить 666 060,00 грн та підлягає сплаті протягом 1 робочого дня з моменту підписання цього Договору;

- загальної суми лізингових платежів у рахунок викупу переданого в лізинг майна, що сплачується Лізингоодержувачем згідно з Додатком № 2 Договору, зокрема:

- залишку суми вартості переданого Лізингоодержувачу майна у розмірі 1 554 140 грн;

- вартості збору на обов`язкове державне пенсійне страхування під час першої державної реєстрації легкових автомобілів у розмірі 111 010,00 грн на дату укладання Договору;

- вартості оформлення майна в органах державної реєстрації у розмірі 1 500,00 грн (п. 2.1.1 Договору).

Винагорода за користування Майном у розмірі 11,00 % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, на дату сплати чергового лізингового платежу згідно з Додатком № 2 (п. 2.2.3 Договору).

Згідно п. 2.2.4 Договору платежі в рахунок викупу майна, у т.ч. аванс, що підлягають сплаті згідно з цим Договором та Додатком № 2 до нього.

З моменту фактичного отримання Лізингоодержувачем майна і до моменту підписання акту прийому-передачі, майно знаходиться на відповідальному зберіганні у Лізингоодержувача. Лізингоодержувач несе повну матеріальну відповідальність за збереження майна, прийнятого ним на відповідальне зберігання. Факт прийому майна на відповідальне зберігання підтверджується підписанням акта прийому майна на відповідальне зберігання (Додаток № 5). Повернення майна з відповідального зберігання здійснюється згідно з Актом прийому-передачі майна (Додаток № 4), що оформлюється під час передачі майна Лізингоодержувачу безпосередньо в Лізинг (п. 3.4 Договору).

З моменту підписання сторонами акту прийому-передачі до Лізингоодержувача переходять всі ризики, пов`язані з користуванням та володінням майном, у т.ч. ризик випадкового знищення або пошкодження, а також невідповідності Майна цілям його використання. Банк не несе відповідальності перед третіми особами, в т.ч. за завдані майном смерть, шкоду здоров`ю або псування майна третіх осіб в результаті експлуатації майна (п. 3.5 Договору).

Відповідно до п. 6.1.7 Договору лізингу Лізингодавець має право достроково розірвати цей Договір та вимагати погашення заборгованості згідно з умовами цього Договору.

Пунктом 7.2.13 Договору лізингу на Лізингоодержувача покладено зобов`язання здійснювати лізингові платежі в розмірі та строки, що зазначені в Додатку 2 , не зменшувати суму лізингових платежів, а також не затримувати виплату чергового лізингового платежу, якщо дані зміни не погоджені Сторонами та не передбачені договорами про внесення змін до цього Договору.

За змістом п. 8.1 Договору сторони несуть відповідальність за виконання або неналежне виконання цього договору відповідно до чинного законодавства України, якщо інше не встановлено цим договором або домовленістю сторін.

Відповідно п. 9.1.1 договір може бути розірвано односторонньому порядку за ініціативою Лізингоодержувача шляхом письмового повідомлення про це Банка у випадку, якщо прострочення передачі Майна з вини Банку становить більше 60 (шістдесяти) календарних днів.

У відповідності до пункту 9.1.2. Договору лізингу договір може бути розірвано за ініціативою Банка в односторонньому порядку шляхом письмового повідомлення про це Лізингоодержувача в наступних випадках:

- невиконання Лізингоодержувачем будь-якого зобов`язання, передбаченого п.п. 7.2.1-7.2.5, п. 7.2.8 цього Договору;

- економічно необґрунтованого зменшення розміру активів на 30 і більше процентів у порівнянні з розміром активів, зазначеним у відповідній річній звітності за попередній рік, якщо порушення не буде усунуто впродовж 30 (тридцяти) календарних днів;

- падіння фінансового класу (з урахуванням ознак, що свідчать про високий кредитний ризик), розрахованого Банком, згідно з вимогами НБУ, про що Банк письмово повідомляє Лізингоодержувача, якщо порушення не буде усунуто впродовж 30 (тридцяти) календарних днів;

- від`ємного значення капіталу, що може негативно вплинути на спроможність Лізингоодержувача виконувати свої зобов`язання, якщо порушення не буде усунуто впродовж 30 (тридцяти) календарних днів;

- визнання Лізингоодержувача банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури;

- повної або часткової несплати лізингового платежу згідно з умовами цього Договору, якщо прострочення сплати становить більше 60 (шістдесяти) календарних днів;

- якщо майно знищене, пошкоджене і не може бути відновлене, незалежно від того чи був такий випадок визнаний страховим;

- якщо сторони не дійшли згоди з питань, визначених п. 2.4. цього Договору;

- коли здійснення ідентифікації та/або верифікації Лізингоодержувача, у т.ч. встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), с неможливим; якщо у Банка виникає сумнів стосовно того, що Лізингоодержувач виступає від власного імені; у випадку відмови Лізингоодержувача у наданні Інформації щодо структури власності, з якої можливо встановити кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" та ст. 64 Закону України "Про банки та банківську діяльність";

- якщо майно є спецтехнікою і воно протягом 90 днів з моменту передачі Майна Лізингоодержувачу не зареєстровано згідно з вимогами законодавства України за документами, наданими Постачальником Майна.

Відповідно до умов пп. 9.1.4., 9.1.6. Договору у разі настання Події Дефолту Лізингоодержувач зобов`язаний доставити Майно за адресою, визначену при зверненні за номером 3700 та врегулювати Подію Дефолту.

У випадку, якщо подія дефолту не врегульована, застосуванню підлягають умови пп. 9.1.7., 9.1.8. Договору, відповідно до яких:

- якщо Майно не було доставлено в порядку, визначеному п.п. 9.1.4 статті 9 цього Договору та Банк самостійно не зміг вилучити Предмет лізингу (п.п. 9.1.5 статті 9 цього Договору), крім того, Лізингоодержувач протягом 89 (вісімдесяти дев`яти) календарних днів з моменту виникнення події дефолту (у т.ч. прострочення сплати лізингових платежів повністю або частково) не здійснив врегулювання Події Дефолту, Лізингоодержувач не пізніше 90 (дев`яностого) календарного дня з моменту виникнення події дефолту зобов`язаний погасити у повному обсязі прострочену заборгованість (у тому числі, заборгованість за простроченими лізинговими платежами, нарахованою неустойкою (штрафи, пеня)), а також відшкодувати Банку кошти в сумі залишку лізингових платежів згідно з Додатком 2 до цього Договору, та з наступного дня цей Договір вважається розірваним;

- якщо майно було доставлено в порядку, визначеному п.п. 9.1.4 статті 9 цього Договору або Банком самостійно вилучено Предмет лізингу (п.п. 9.1.5 статті 9 цього Договору), але Лізингоодержувачем не здійснено врегулювання події дефолту, Лізингоодержувач не пізніше 90 (дев`яностого) календарного дня з моменту виникнення Події Дефолту, зобов`язаний погасити у повному обсязі заборгованість (у тому числі, заборгованість за простроченими лізинговими платежами, нарахованою неустойкою (штрафи, пеня)), та з наступного дня цей Договір вважається розірваним.

До укладеного договору між сторонами підписано ряд додатків, зокрема: Додаток № 1 "Специфікація майна", Додаток № 2 "Графік відшкодування вартості майна (лізингових платежів), Додаток № 3 "Тарифи за оформлення документів".

21.10.2021 року на виконання умов договору між сторонами було підписано акт прийому-передачі майна, відповідно до якого Банк передав, а Лізингоодержувач прийняв у лізинг майно транспортний засіб марка - Infiniti, модель QX80 5.6 LUXE Sensory (8-seat) ProACTIVE. серійний номер - НОМЕР_1, рік виробництва - 2021.

18.09.2023 року позивачем на адресу відповідача надіслано повідомлення за № LA5VIFLO02HB9 Лізингоодержувачу про розірвання договору фінансового лізингу.

Отже, у термін до 18.10.2023 року Лізингоодержувач зобов`язаний був повернути Банку лізингове майно за актом приймання-передачі.

Однак, транспортний засіб не було повернуто Лізингодавцю.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі із договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно приписів ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу, який є належною підставою для виникнення у його контрагентів кореспондуючих прав і обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 292 Господарського кодексу України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне володіння та користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Загальні правові та організаційні засади фінансового лізингу в Україні визначає Закон України від 04.02.2021 № 1201-IX "Про фінансовий лізинг" (Закон України "Про фінансовий лізинг").

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір фінансового лізингу повинен відповідати вимогам ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" та цього Закону.

Статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу (ч. 1). До складу лізингових платежів включаються: 1) сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу; 2) винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу; 3) інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором (ч. 2). З метою виконання лізингодавцем своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу щодо оплати товарів, виконання робіт тощо лізингодавець має право отримати від лізингоодержувача авансовий платіж, що підлягає сплаті відповідно до умов договору фінансового лізингу. Авансовий платіж не є залученими коштами лізингодавця, а є складовою лізингових платежів за договором фінансового лізингу, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу (ч. 3).

Пунктом 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про фінансовий лізинг" на лізингоодержувача покладено обов`язок своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі.

Відповідно до ч. 6 ст. 17 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір фінансового лізингу може бути достроково розірваний з інших підстав, встановлених законом або таким договором.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями статті 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи встановлено, що на виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв у лізинг майно - транспортний засіб марка - Infiniti, модель QX80 5.6 LUXE Sensory (8-seat) ProACTIVE. серійний номер - НОМЕР_1, рік виробництва - 2021, про що свідчить Акт прийому майна на відповідальне зберігання від 13.10.2021 року.

У свою чергу, відповідач свої грошові зобов`язання виконав частково, не сплативши в повній мірі лізингові платежі (вартість предмету лізингу, винагороду за користування предметом лізингу та винагороду за проведення моніторингу предмету лізингу).

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Наведені приписи ГК України кореспондується з нормами статей 525, 526 ЦК України. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується, що в порушення умов Договору відповідач не здійснив повної та своєчасної сплати лізингових платежів, відповідно до Графіку лізингових платежів (Додаток №2 до Договору) за період понад 60 днів.

Згідно з наданим позивачем розрахунком (правомірність якого не спростовано відповідачем) заборгованість за договором фінансового лізингу становить 354 400,25 грн.

Позивачем нараховано 53 646,35 грн - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу, 51 786,18 грн - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» до складу лізингових платежів включається, зокрема, винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу.

Відповідно 2.2 Договору розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються цим договором і Додатком № 2 до нього, та включають:

- разова винагорода за обслуговування операції фінансового лізингу, що входить до складу лізингових платежів по Договору: у розмірі 0,5 % від суми фінансування (загальної суми лізингових платежів згідно з п. 2.1.1.2 цього Договору) на дату укладення цього Договору, що становить 8 333,25 грн та підлягає сплаті одноразово разом зі сплатою (у день сплати) авансового платежу, передбаченого п. 2.1.1.1 цього договору (п. 2.2.1 Договору);

- щомісячна винагорода за обслуговування операції фінансового лізингу, що входить до складу лізингових платежів по Договору, у розмірі 0,37 % від вартості майна, передбаченої п.2.1 Договору, на дату сплати чергового лізингового платежу згідно з Додатком № 2 (п. 2.2.2 Договору);

Винагорода за користування Майном у розмірі 11,00 % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, на дату сплати чергового лізингового платежу згідно з Додатком № 2 (п. 2.2.3 Договору).

Судом встановлено, що вимоги позивача про нарахування винагороди Лізингодавцю ґрунтуються на погоджених сторонами положеннях договору та підписаному обома сторонами додатку.

З урахуванням встановлених обставин суд доходить висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 354 400,25 грн заборгованості за лізинговими платежами, 53 646,35 грн заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу, 51 786,18 грн заборгованості за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу за Договором фінансового лізингу № VIB0FLOWWV2ZH-5 від 06.10.2021 року правомірними, обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також позивачем заявлено вимогу про витребування на його користь предмету лізингу посилаючись на те, що у разі розірвання договору фінансового лізингу зобов`язання сторін припиняються, та як наслідок у відповідача відсутні правові підстави для подальшого користування предметом лізингу, в зв`язку з чим відповідно до умов договору фінансового лізингу та вимог чинного законодавства предмет лізингу підлягає поверненню позивачу, як власнику предмета лізингу.

Згідно із п. 7 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов`язаний у разі закінчення строку, на який лізингоодержувачу передано об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування (якщо до лізингоодержувача не переходить право власності на об`єкт фінансового лізингу), а також у разі дострокового розірвання договору фінансового лізингу та в інших випадках дострокового повернення об`єкта фінансового лізингу, повернути об`єкт фінансового лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння та користування, з урахуванням нормального зносу, або у стані, визначеному договором фінансового лізингу та супровідною документацією на об`єкт фінансового лізингу.

З огляду на те, що відповідач в порушення умов договору фінансового лізингу № VIB0FLOWWV2ZH-5 від 06.10.2021 року не сплачував лізингові платежі, що порушило інтереси позивача, який укладаючи договір з відповідачем розраховував на його виконання та отримання прибутку, Договір лізингу розірвано Банком з підстав допущення відповідачем події дефолту (прострочення сплати лізингових платежів більше 60 календарних днів), суд вважає вимогу позивача про витребування предмету лізингу правомірною та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, скористатись іншими процесуальними правами.

Згідно із ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, обов`язок відповідача щодо повернення предмету лізингу, слідує з умов укладеного між сторонами договору, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Виходячи з підпунктів 2.1, 2.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовних заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становить 3 028,00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" позовну заяву (б/н від 08.01.2024 року) разом з додатками зареєстровано в електронній формі через систему "Електронний Суд" та сплачено судовий збір в сумі 33 510,51 грн (2 792 542,78 грн * 1,5%) х 0,8).

З урахуванням викладеного витрати зі сплати судового збору в сумі 33 510,51 грн підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "АГРОЦЕНТР "ПОДІЛЛЯ" (вул. Транспортна, буд. 18, м. Бершадь, Гайсинський район, Вінницька область, 24400, код - 38507551) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, код - 14360570) 354 400,25 грн - заборгованості за лізинговими платежами за договором фінансового лізингу № VIB0FLOWWV2ZH-5 від 06.10.2021 року, 53 646,35 грн - заборгованості за винагородою за користування предметом лізингу, 51 786,18 грн - заборгованості за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу, 33 510,51 грн - судових витрат зі сплати судового збору.

3. Витребувати у Приватного підприємства "АГРОЦЕНТР "ПОДІЛЛЯ" (вул. Транспортна, буд. 18, м. Бершадь, Гайсинський район, Вінницька область, 24400, код - 38507551) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, код - 14360570) транспортний засіб марка - Infiniti, модель QX80 5.6 LUXE Sensory (8-seat) ProACTIVE. серійний номер - НОМЕР_1, рік виробництва - 2021.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник рішення надіслати учасникам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС та на електронні адреси, за їх відсутності - рекомендованим листом, з повідомлення про вручення поштового відправлення: позивачу - ІНФОРМАЦІЯ_4, представнику позивача Безменко М.Є. - ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено 13 березня 2024 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001)

3 - відповідачу (вул. Транспортна, буд. 18, м. Бершадь, Гайсинський район, Вінницька область, 24400)