ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
про відмову у видачі судового наказу

18 березня 2024 року м.Харків Справа № 913/110/24
Провадження №6/913/110/24
до боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
про видачу судового наказу
Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк звернулося до Господарського суду Луганської області в порядку наказного провадження із заявою до боржника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 29.04.2021 в загальному розмірі 35 626 грн 70 коп., з яких: 26 666 грн 70 коп. - заборгованість за кредитом; 8 960 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії; також просить стягнути сплачений судовий збір.
В обґрунтування заявлених вимог стягував посилається на порушення боржником зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків у вигляді щомісячної комісії за кредитним договором б/н від 29.04.2021, який укладено шляхом підписання ним заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги КУБ, а саме розділу 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті банку.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2024 справа передана на розгляд судді Драгнєвіч О.В.
18.03.2024 Господарським судом Луганської області видано судовий наказ про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованості за кредитним договором б/н від 29.04.2021 у сумі 26 666 грн 70 коп. (заборгованість за кредитом), а також витрати зі сплати судового збору в сумі 181 грн 32 коп.

В частині заявлених вимог в заяві про стягнення заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії суд зазначає про наступне.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.
При розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті (п.7 ч.1 ст.155 ГПК України).
Водночас, відповідно до п.8 ч.1 ст.152 ГПК України підставою для відмови у видачі судового наказу є встановлення судом, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги.
Наведена підстава для відмови у видачі судового наказу свідчить про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності у нього права грошової вимоги та наявності порушення такого права.
Зокрема, у разі встановлення судом обставин, які свідчать про необґрунтованість вимог заявника у певній частині, навіть щодо частини періоду нарахування в межах певного виду вимог, має місце відсутність права вимоги за цим видом вимог.
При цьому під час розгляду господарських справ у наказному провадженні процесуальний закон не передбачає обов`язку суду здійснювати перерахунок заявлених вимог та право суду видавати судовий наказ щодо частини заборгованості, заявленої в межах вимоги певного виду, оскільки у протилежному випадку суд здійснюватиме розгляд вимог у порядку, притаманному позовному провадженню, що суперечитиме меті і призначенню інституту наказного провадження.

Суд зауважує про те, що кредитний договір (Заява про приєднання до Умов та правил надання послуги КУБ) містить такі умови, що стосуються відсотків у вигляді щомісячної комісії:
- розмір кредиту: 160 000 грн 00 коп. (п. 1.2);
- строк кредиту: 12 місяців з дати видачі кредитних коштів (п.1.3.);
- у період з дати підписання заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги КУБ процентна ставка за користування кредитом перші 6 місяців дії кредиту становить 1,6% в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця користування кредитом - 1,4% в місяць від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту) (п.1.4.);
- проценти за користування кредитом у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитним договором: 4% в місяць від суми простроченої заборгованості (п.1.5.);
- погашення процентів щомісяця до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом; сторони узгодили, що графік погашення кредиту (додаток №1) є невід`ємною частиною договору (абз.1, 3 п.1.6.);
- у разі, зокрема, порушення строку повернення кредиту, визначеного п.1.3. цієї заяви, починаючи з дня, що є наступним за днем спливу строку, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у розмірі 4% в місяць від простроченої суми заборгованості (п.1.7, п. 3.2.8.3.4.);
- за користування послугою клієнт сплачує щомісячно на протязі всього терміну кредиту проценти за користування кредитом в розмірі та згідно з графіком, визначених в заяві та тарифах (абз.1 п.3.2.8.3.2.);
- розрахунок і нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у терміни, вказані в заяві, кожного місяця, на наступний день після дня отримання клієнтом кредиту або дня погашення чергової частини боргу і проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом на первісну суму кредиту (п.3.2.8.9.7.);
- договір є чинним з моменту підписання клієнтом заяви про приєднання, строк дії договору встановлюється з дня його укладення і до повного виконання сторонами зобов`язань за договором (п.3.2.8.11.).
Графік погашення основної суми та процентів за кредитом (додаток №1), який є невід`ємною частиною кредитного договору, встановлює такий порядок погашення процентів за кредитом: з 1-го місяця (наступного за датою видачі кредиту) по 6-ий місяць включно підлягає сплаті по 2560 грн (що дорівнює 1,6% від початкового розміру кредиту), з 7-го по 12-ий місяць включно - по 2240 грн (що дорівнює 1,4% від початкового розміру кредиту).
Будь-яких доказів зміни (доповнення) умов кредитного договору в порядку, передбаченому п.1.10. цього договору, матеріали справи не містять.
ФОП ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання послуги КУБ 29.04.2021, про що свідчить протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису до файлу Заява про приєднання до Умов та правил надання послуги КУБ.
Тією ж датою ФОП ОСОБА_1 видано кредит у розмірі 160000 грн, що підтверджується випискою по рахунку за період з 29.04.2021 по 13.02.2024.
Тобто 1-ий місяць, наступний за датою видачі кредиту, згідно погодженого сторонами графіку сплинув 29.05.2021, а 12-ий місяць відповідно сплинув 29.04.2022 (суд зазначив дати без врахування, чи були вони банківськими днями, оскільки це не впливає на вирішення питання, що розглядається).
Розрахунок заборгованості свідчить, що відсотки у вигляді щомісячної комісії заявником нараховано та заявлено до стягнення в загальному розмірі 8 960 грн 00 коп. за період з 28.02.2022 по 29.06.2022 включно по 2 240 грн (що дорівнює 1,4% від початкового розміру кредиту), тобто за 4 місяці ( 2 місяці з яких нараховані вже після закінчення строку, на який видавався кредит, погоджений сторонами в п.1.3. заяви та графіку погашення основної суми боргу та процентів за кредитом Додаток №1).
Нарахування щомісячної комісії в розмірі 1,4% від початкового розміру кредиту після спливу строку, на який видано кредит, ані кредитним договором, ані графіком погашення не передбачено.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 зробила висновок про те, що припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 наведено висновки про те, що відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч.1 ст.1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 ЦК України. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що вона вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 ЦК України не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Таким чином, за правомірне користування кредитними коштами (в межах строку дії кредитного договору) стягуються проценти на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України, а за неправомірне користування кредитними коштами (поза межами строку дії кредитного договору) - на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16.
Разом з цим, суд зауважує про те, що з 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022, затверджено Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану неодноразово було продовжено. Востаннє Указом Президента України №49/2024 від 05.02.2024 продовжено строк дії воєнного стану з 05:30 14.02.2024 строком на 90 діб до 13.05.2024.
Пунктом 18 розділу Прикінцеві та прехідні положення ЦК України установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тобто, на період дії в Україні воєнного стану законодавець звільнив позичальника від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) та інших платежів за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявником не доведено право вимоги заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії у заявленому розмірі та за заявлений період, що є підставою для відмови у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії у розмірі 8960 грн 00 коп. відповідно до п.8 ч.1 ст.152 ГПК України.
Суд роз`яснює стягувачу, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 ч.1 ст.152 ГПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків ( ч.1 ст.153 ГПК України).
У зв`язку із відмовою у видачі судового наказу в частині заявленої вимоги про стягнення заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, судовий збір у розмірі 60 грн 92 коп. покладається на заявника.
Керуючись ст.ст.129, 152, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд
1.Відмовити Акціонерному товариству Комерційний банк Приватбанк у видачі судового наказу в частині заявленої вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії за кредитним договором б/н від 29.04.2021 у розмірі 8960 грн 00 коп.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 18.03.2024 у відповідності до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України та в порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Інформацію у справі можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: https://court.gov.ua/fair/sud5014.

Суддя Олена ДРАГНЄВІЧ