ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2024 р. Справа№ 910/14226/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Хрипуна О.О.

Михальської Ю.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-Поліс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023

у справі № 910/14226/23 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гарант і я"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-поліс"

про стягнення 18 506,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гарант і я" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-поліс" про стягнення 18 506,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення водієм Правил дорожнього руху, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 задоволено повністю позов; вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-поліс" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гарант і я" 18 506,00 грн боргу, 2684,00 грн судового збору.

Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інтер-Поліс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі № 910/14226/23 в частині розподілу судових витрат, та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у стягненні судових витрат з відповідача.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Відповідач оскаржує рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 в частині розподілу судового збору та посилається на неправомірність покладення таких витрат на нього в повному обсязі, з урахуванням того, що позивач в досудовому порядку не звертався до відповідача з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди або із заявою про виплату страхового відшкодування, а тому останній не міг знати про порушене право позивача.

Узагальнений виклад позиції позивача

Позивач не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2023, у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-Поліс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі № 910/14226/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Хрипун О.О., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14226/23.

25.12.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/14226/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2023 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-Поліс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі № 910/14226/23 залишено без руху, надавши скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

До Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання, до якого долучено докази направлення апеляційної скарги з додатками позивачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-Поліс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі № 910/14226/23. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

13.01.2023 Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гарант і я" (страховик, позивач) та Фермерське господарство "Сад-ко" (страхувальник) уклали договір добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) (надалі - договір-1), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу, а саме: автомобіля "BMW", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

03.07.2023 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого позивачем автомобіля "BMW", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та застрахованого відповідачем автомобіля "Chevrolet", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколом) від 03.07.2023 винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є водій ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля "Chevrolet", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інтер-поліс" за полісом № ЕР213283807 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі - договір-2).

Відповідно до рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю "Арія моторс" від 07.07.2023 на суму 11 526,00 грн та фізичної особи-підприємця Пелещишина Ю.І. від 07.07.2023 на суму 6980,00 грн вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля склала 18 506,00 грн.

Зазначена вище подія була визнана страховим випадком, про що складено страховий акт на суму 18 506,00 грн.

В подальшому, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 18 506,00 грн, які відповідно було перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю "Арія моторс" - в розмірі 11 526,00 грн та фізичній особі-підприємцю Пелещишину Ю.І. у розмірі - 6980,00 грн.

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Chevrolet", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована у відповідача, позивач звернувся до відповідача з даним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 задоволено повністю позов; присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-поліс" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гарант і я" 18 506,00 грн боргу, 2684,00 грн судового збору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду в частині стягнення судового збору не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Причиною звернення відповідача з даною апеляційною скаргою стала незгода останнього з оскаржуваним судовим рішенням в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частина 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України надає суду право покласти на сторону судові витрати повністю незалежно від результатів вирішення спору, якщо спір виник внаслідок її неправильних дій.

Відповідач, в обґрунтуванням доводів апеляційної скарги, посилався на те, що місцевим господарським судом не було враховано не звернення позивача в досудовому порядку до відповідача з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди щодо виплати страхового відшкодування.

Колегія суддів вказані доводи оцінює критично, виходячи з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к на яку також посилався в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції, зазначено, що законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому.

Перша з них - передбачена ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення.

Так, згідно з п. 36.1. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

У вказаній постанові судом касаційної інстанції також вказано, що у системному зв`язку зі ст. 36 положення пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду.

Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що переглянувши справу № 465/4287/15 в касаційному порядку, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 підтримала власний правовий висновок (викладений у постанові від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к) щодо порядку отримання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначивши, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Таким чином вищевикладене, свідчить про сталу правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо визначення порядку отримання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також судового тлумачення норм Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема щодо відсутності обов`язку звернення потерпілого із відповідною заявою до страховика та наявності альтернативного способу захисту порушених прав шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

З огляду на зазначене, вищевказані доводи скаржника, колегією суддів визнаються необґрунтованими та підлягають відхиленню.

Крім того, судова колегія зауважує на тому, що відповідачем у апеляційній скарзі не оспорюється право позивача на звернення до суду з даним позовом, а наголошується про те, що відповідач не міг знати про порушене право позивача.

При цьому, на переконання колегії суддів, підставою вказаних правових висновків Великої Палати Верховного Суду є твердження того, що виникнення права на отримання страхового відшкодування пов`язується не з поданням потерпілим (іншою особою, що має відповідне право) заяви про таке відшкодування, а саме з настанням страхового випадку, що має наслідком виникнення у страховика обов`язку з регламентної виплати в силу закону та на підставі відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності його страхувальника.

Такий підхід (виникнення права на страхове відшкодування з моменту страхового випадку, а не з моменту звернення до страховика із відповідною заявою) і передбачає за можливе захист права щодо отримання регламентної виплати (страхового відшкодування) шляхом звернення потерпілого (іншої особи, що має відповідне право) до суду.

З наведеного слідує, що спір у даній справі виник саме внаслідок неправильних дій відповідача.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим покладення на відповідача судових витрат в повному обсязі, оскільки підстави для відмови у стягненні з відповідача судового збору з урахуванням наведених вище обставини, відсутні.

Враховуючи всі обставин справи в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку про рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній його частині прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правових підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача немає.

Отже доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді судового рішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-Поліс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у даній справі в частині стягнення судового збору слід залишити без задоволення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду в частині стягнення судового збору є законним та обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-Поліс" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі № 910/14226/23 - без змін.

Матеріали справи № 910/14226/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді О.О. Хрипун

Ю.Б. Михальська