РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.03.2024Справа № 910/18477/23

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Осьмаку Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АШАН Україна

ГІПЕРМАРКЕТ"

просп. Степана Бандери, 15А, м. Київ, 04073

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА"

вул. Велика Васильківська, 45, м. Київ, 03150

про стягнення 1 354 748,58 грн.

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АШАН УКРАЇНА ГІПЕРМАРКЕТ" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" (далі-відповідач) про стягнення 1 354 748,58 грн.

Ухвалою суду від 11.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче засідання.

10.01.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти вимог позову повністю, посилаючись на наявність форс-мажорних обставин, які ускладнили виконання ним умов спірних договорів, а також наявність у провадженні Господарського суду міста Києва справи №910/15087/23 про розгляд заяви відповідача про затвердження плану санації до банкрутства.

07.11.2023 позивачем подано відповідь на відзив у якій він заперечує щодо тверджень відповідача, зазначає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження виникнення у нього форс-мажорних обставин в межах виконання спірних договорів за якими заявлено позов. Позивач вважає, що він не позбавлений права стягувати наявну суму боргу у відповідача в межах даного спору, оскільки жодним законодавчим актом чи процесуальним документом суду йому не обмежено це право.

Ухвалою суду від 07.02.2024 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 06.03.2024.

У судовому засіданні 06.03.2024 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, причин неявки суд не повідомили, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на викладене, оскільки неявка представників відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 06.03.2024 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «АШАН Україна ГІПЕРМАРКЕТ» () (далі - «Позивач». «Орендар») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дієса» () (далі - «Відповідач». «Суборендар») було укладено договір суборенди №CC-2020-ELD від 09.10.2020 року (далі - Договір суборенди), згідно з яким Позивач передав Відповідачу у тимчасове платне користування приміщення, розташоване в торговому центрі «Ашан» за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 17, площею 912,00 кв.м. (далі - Приміщення).

09.10.2020 року між Позивачем та Відповідачем було підписано акт здачі-приймання приміщення, за яким Позивач передав Відповідачу приміщення в тимчасове платне користування.

Відповідно до пункту 6.2. Договору суборенди строк суборенди тривав до 08 вересня 2023 року включно.

08.09.2023 року Позивач та Відповідач підписали акт повернення приміщення згідно з яким Відповідач повернув Позивачу приміщення.

Відповідно до підпункту 8.4. Договору суборенди орендна ставка за Договором суборенди складає 242.00 гривень без ПДВ.

Відповідно до пункту 8.2. Договору суборенди розмір Основної орендної плати за один місяць визначається як сума в гривнях, що обчислюється по наступній формулі:

Основна орендна плата = Площа приміщення х Орендна ставка х Індекс К1 х Індекс К2 = ПдВ.

Індекс KI - співвідношення встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до долара США на дату виставлення рахунку, а в його відсутність - на 15 число місяця, що передує оплачуваному, до встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до долара США на дату укладення Договору. Індекс К1 застосовується лише у випадках коли він більший одиниці.

Індекс К2 - індекс зміни Основної орендної плати. Індекс К2 на моменту укладення договору дорівнює 1. Впродовж строку договору Орендар має право в односторонньому порядку змінювати Індекс К2 на строк Договору, що залишився. Збільшення Індексу К2 можливе не більше одного разу за весь строку договору у розмірі, що не перевищує 10 відсотків збільшення по відношенню до попереднього розміру Індексу К2. При цьому збільшення Індексу К2 можливе не раніше ніж через 24 місяці з дати початку.

Відповідно до пункту 8.5. Договору суборенди орендна плата сплачується Суборендарем щомісячно не пізніше 10 числа місяця, що слідує за розрахунковим місяцем.

Відповідно до пункту 9.1. Договору суборенди Суборендар зобов`язаний щомісячно окремо відшкодовувати Орендареві витрати на оплату використаної в Приміщенні v* електроенергії та води в розмірі, визначеному згідно показань лічильників встановлених в Приміщенні з використанням відповідних тарифів оплати встановлених згідно чинного законодавства, а також відшкодовувати витрати на опалення торгового комплексу пропорційно площі, яку суборендар займає, а саме 7,85% від загального рахунку за газ Орендаря.

Відповідно до пункту 9.2. Договору суборенди Суборендар зобов`язаний щомісячно відшкодовувати Орендареві витрати на утримання електромереж.

Відповідно до пункту 9.3. Договору суборенди відшкодування вартості комунальних послуг проводиться Суборендарем не пізніше 10-го числа місяця, наступного за оплачуваним.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди від 08.09.2023 року про припинення договору суборенди Відповідач визнав заборгованість перед Позивачем з орендної плати та експлуатаційних витрат нарахованих по 08 вересня 2023 року (включно) та відшкодування вартості комунальних послуг нарахованих станом на 31 липня 2023 року у розмірі 1 342 769,65 додатково розмір відшкодування вартості комунальних послуг у період з 01 серпня 2023 року по 08 вересня 2023 року становить 11 978,93 грн.

Відповідно до пункту 4 додаткової угоди від 08.09.2023 року про припинення договору суборенди Відповідач зобов`язувався сплатити Позивачу заборгованість передбачену пунктом 3.2. цієї Додаткової угоди, тобто 1 342 769,65 гривень не пізніше 08 вересня 2023 року, а також сплатити заборгованість передбачену пунктом 3.3. цієї Додаткової угоди, тобто 11 978,93 гривень - не пізніше 20 вересня 2023 року.

Позивач направив Відповідачу через сервіс електронного документообігу "Вчасно" рахунки та акти наданих послуг на оплату відшкодування вартості утримання електромереж та електроенергії за серпень 2023 року та період з 01.09.2023 по 08.09.2023 року на суму 10 925,28 гривень та 1053,65 гривень відповідно, що підтверджується відповідними квитанціями, що додаються, однак Відповідач не підписав їх.

В порушення умов Договору суборенди та додаткової угоди від 08.09.2023 року. Відповідач не сплатив Позивачу: частково Основну орендну плату у розмірі 103 876,45 гривень за травень 2023 року; Основну орендну плату у розмірі 369 347,05 гривень за червень 2023 року; Основну орендну плату у розмірі 369 347,05 гривень за липень 2023 року; Основну орендну плату у розмірі 369 347,05 гривень за серпень 2023 року; Основну орендну плату у розмірі 109 436.30 гривень за період з 01.09.2023 по 08.09.2023 року; відшкодування вартості електроенергії, відшкодування вартості утримання електромереж у розмірі 10 381,61 гривень за червень 2023 року; відшкодування вартості електроенергії, відшкодування вартості утримання електромереж у розмірі 11 034,14 гривень за липень 2023 року; відшкодування вартості електроенергії, відшкодування вартості утримання електромереж у розмірі 10 925,28 гривень за серпень 2023 року; відшкодування вартості електроенергії, відшкодування вартості утримання електромереж у розмірі 1053,65 гривень за період з 01.09.2023 по 08.09.2023 року.

Спір між сторонами судового процесу виник в результаті порушення відповідачем грошового зобов`язання за Договором. Відповідач в установлений Договором не здійснив сплату на користь позивача орендної плати загалом у розмірі 1 354 748,58 грн.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог позивача зазначає, що з 24.02.2022 у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України та тимчасовою окупацією територій областей України де знаходяться магазини ТОВ "ДІЄСА" (Маріуполь, Бердянськ, Мелітополь, Херсон, Нова Каховка) та відсутність доступу до них, активні бойові дії в регіонах де знаходяться магазини ТОВ "ДІЄСА", що ускладнює доступ до них, повне або часткове знищення магазинів ТОВ "ДІЄСА" у містах: Київ, Буча, Ірпінь, Харків, Херсон, знищення та обмежений доступ до основного товарного складу ТОВ "ДІЄСА" у с. Квітневе, Броварського району, Київської області не дають можливості ТОВ "ДІЄСА" та об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами Договору оренди до кінця дії цих форс-мажорних обставин.

Відповідач вказує, що з метою надання підтверджень настання форс-мажорних обставин, що унеможливлюють виконання зобов`язань за Договорами з іншими контрагентами відповідачем в ТПП України були отримані відповідні сертифікати про настання форс-мажорних обставин. Перелічені вище обставини призвели до прямих загальних збитків орієнтовно близько 1 млрд грн, внаслідок чого фінансова спроможність підприємства суттєво підірвана.

Відповідач посилається також на ту обставину, що 25.09.2023 до Господарського суду міста Києва ним було подано заяву про затвердження плану санації до відкриття провадження справи про банкрутство в порядку ст. 5 Кодексу України з процедур банкрутства, а отже вищевказаний позов не може бути задоволений в даному вигляді.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання по Договору суборенди від 09.10.2020 та додаткової угоди від 08.09.2023 року. настав до прийняття рішення по суті справи, заборгованість відповідача з орендної плати у розмірі 1 354 748,58 грн. підтверджена матеріалами справи, доказів сплати відповідачем заборгованості матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.

Відповідач контррозрахунку суми позову, доказів на підтвердження наявності підстав звільнення його від відповідальності за невиконання зобов`язань по договору не надав.

Що ж стосується тверджень відповідача щодо наявності у нього форс-мажорних обставин, які зумовили невиконання ним умом Договорів з позивачем, то суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21 вказано, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення всіх боржників від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

Долучені відповідачем до справи сертифікати ТПП щодо наявності у нього форс-мажорних обставин підтверджують лише такі обставини щодо діяльності з іншими контрагентами по іншим договорам, а не з позивачем за спірними договорами.

Судом також було встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2023 у справі №910/15087/23 було відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" у затвердженні плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство, затвердженого зборами кредиторів боржника 22.09.2023.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" (вул. Велика Васильківська, 45, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 36483471) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АШАН Україна ГІПЕРМАРКЕТ" (просп. Степана Бандери, 15А, м. Київ, 04073; ідентифікаційний код 35442481) основний борг у розмірі 1 354 748,58 грн. та судовий збір у розмірі 20 321,23 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 13.03.2024

Суддя М.О. Лиськов