ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2024 р. Справа № 911/3610/23

Господарський суд Київської області у складі судді Горбасенка П.В., за участю секретаря судового засідання Андрух Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Зузи Олександра Володимировича

до Фізичної особи-підприємця Прими Наталії Миколаївни

про стягнення 44 298, 05 гривень

представники сторін у справі не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.11.2023 Фізична особа-підприємець Зуза Олександр Володимирович (далі позивач / ФОП Зуза О.В.) звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Прими Наталії Миколаївни (далі відповідач / ФОП Прима Н.М.) про стягнення 44 298, 05 гривень, з яких: 35 000, 00 гривень вартості кавового автомата, 8 348, 22 гривень пені, 676, 03 гривень 3 % річних та 273, 80 гривень інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані обставинами порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором суборенди № 773625 від 20.04.2018, оскільки, за доводами позивача, відповідач не повернув кавовий апарат у визначені договором строки, після отримання повідомлення про дострокове розірвання договору.

Господарський суд Київської області ухвалою від 05.12.2023 залишив позовну заяву ФОП Зузи О.В. без руху, постановив виявлені недоліки усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

22.12.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області позивач подав заяву про усунення недоліків разом з позовною заявою в новій редакції, відповідно до змісту прохальної частини якої просив суд розглядати справу в письмовому провадженні без виклику сторін у зв`язку з малозначністю справи.

Господарський суд Київської області ухвалою від 25.12.2023 у справі № 911/3610/23, зокрема, прийняв позовну заяву ФОП Зузи О.В. до розгляду та відкрив провадження у справі, відмовив у задоволенні клопотання ФОП Зузи О.В. про розгляд справи у порядку письмового позовного провадження, призначив підготовче засідання на 12.01.2024, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив - до закінчення підготовчого провадження.

Господарський суд Київської області ухвалою від 12.01.2024 у цій справі, зокрема, відклав підготовче засідання на 02.02.2024.

Господарський суд Київської області ухвалою від 02.02.2024 закрив підготовче провадження в справі № 911/3610/23 та призначив її до судового розгляду по суті на 23.02.2024.

У судове засідання 23.02.2024 представники сторін не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Поряд з тим позивач про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать протокол судового засідання від 02.02.2024 у цій справі, бланк повідомлення про дату наступного судового засідання від 02.02.2024, а також довідки про доставку електронного листа на офіційну електронну пошту позивача згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі ЄДР) та в електронний кабінет представника ФОП Зузи О.В.

Також відповідач не скористався наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) правом та відзив на позовну заяву не надав, як і не надав жодних доказів у справі.

Водночас суд вчинив всі залежні від нього дії з повідомлення відповідача про розгляд цієї справи.

Так, копії всіх ухвал Господарського суду Київської області в означеній справі суд надіслав на адресу відповідача, що є офіційно зареєстрованим місцезнаходженням ФОП Прими Н.М. згідно відомостей ЄДР, конверти з якими повернуто органом поштового зв`язку з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання».

Жодних інших поштових адрес відповідача, окрім адреси зареєстрованого місцезнаходження згідно даних ЄДР, матеріали справи не містять та суду не повідомлено.

До того ж всі постановлені у цій справі ухвали офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі, тоді як за змістом ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом, а всі судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України.

З огляду вказаного, суд дійшов висновку, що відповідачу надано право бути обізнаним про прийняті у цій справі рішення, зокрема через доступ до Реєстру та можливість реалізувати право на участь у судовому процесі у передбаченому процесуальним законом порядку.

В розрізі зазначеного судом враховано, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, а відповідач є безпосередньо зацікавленим вчиняти дії з метою одержання інформації про хід та стан справи.

У судовому засіданні 23.02.2024, закінчивши з`ясування обставин та перевірку їх доказами, суд вийшов до нарадчої кімнати. Після виходу з нарадчої кімнати суд

УСТАНОВИВ:

Як випливає з наявної в матеріалах справи копії договору, 20.04.2018 між ФОП Зузою О.В. як орендодавцем та ФОП Примою Н.М. як суборендарем укладено договір суборенди № 773625 (далі - договір суборенди), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а суборендар приймає в строкове оплатне користування автоматичні кавоварки (надалі разом - «обладнання») виключно для використання за цільовим призначенням: приготування кави торгових марок JACOBS.

Положеннями пп. 1.2, 2.1, 2.5, 3.1, 3.2, 3.9, 4.3, 6.1, 7.2, 7.5, 7.8 договору суборенди визначено, що специфікація, кількість та вартість обладнання зазначена в товарно-транспортній накладній (ТТН) на передачу обладнання (додаток № 2), що є невід`ємною частиною договору.

Орендодавець зобов`язується встановити обладнання на місце, попередньо узгоджене між орендодавцем та суборендарем.

Орендодавець має право в будь-який час перевіряти правильність використання обладнання згідно інструкції з використання, дотримання стандартів з оформлення місця встановлення обладнання.

Суборендар зобов`язується протягом строку дії договору використовувати обладнання виключно для цілей, визначених в п. 1.1 договору, дотримуватися стандартів оформлення місця встановлення обладнання, сприяти в проведення його інвентаризації та сплачувати орендну плату на умовах, передбачених Договором.

Незважаючи на п. 6.1 договору, сторони дійшли до згоди, що у випадку невиконання суборендарем будь-яких умов цього договору, орендодавець має право достроково розірвати договір та повернути обладнання у будь-який час.

Суборендар зобов`язується повернути обладнання по закінченні строку, вказаному в додатку № 1.

У випадку невиконання суборендарем обов`язків, передбачених цим договором, або у випадку передачі обладнання третім особам, договір вважається розірваним, а обладнання підлягає негайному поверненню орендодавцю. При цьому суборендар сплачує штраф у розмірі вартості обладнання.

Дія даного договору автоматично продовжується на кожен наступний рік, якщо цього і кожного відповідного наступного року одна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про відсутність в неї намірів продовжувати дію договору на наступний рік, - до дати закінчення дії договору. При здійсненні однією стороною письмового повідомлення іншої сторони про непродовження дії договору, договір припиняє свою дію з дати, яка є останнім днем дії договору, як зазначено в додатку 1 чи відповідно останньою датою періоду на який договір був автоматично продовжений (ця дата є останнім днем дії договору).

Будь-які зміни, внесені до цього договору, вважатимуться дійсними лише за умови їх письмового оформлення та підписання уповноваженими представниками сторін.

За цим договором може бути надано на умовах оренди не більше однієї одиниці обладнання.

Представники сторін, що підписують цей договір, гарантують наявність всіх необхідних повноважень для укладання та виконання цього договору.

Згідно додатку № 1 до договору суборенди сторони погодили, зокрема, що:

- цей договір набуває чинності з моменту підписання акта приймання-передачі обладнання та діє протягом 1 (одного) року;

- адресою встановлення обладнання є: м. Баришівка, вул. Чкалова, 19;

- датою підписання акта приймання-передачі обладнання є 20.04.2018.

Згідно додатку № 2 «Товарно-транспортна накладна» до договору суборенди сторони погодили, зокрема, найменування переданого в строкове платне користування обладнання - кавовий автомат Gaia Style E2S МС PD A/R НО та його вартість - 35 000, 00 гривень.

Копії договору суборенди та додатків до нього наявні в матеріалах справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що у зв`язку із автоматичною пролонгацією договору суборенди, оскільки ніхто зі сторін договору не заявляв про його дострокове припинення, станом на момент звернення ФОП Зузи О.В. до відповідача з повідомленням про дострокове розірвання договору договір суборенди був чинним.

Посилаючись на пп. 2.5, 3.2 договору суборенди, позивач зауважив, що з огляду на втрату зв`язку із відповідачем, ФОП Зуза О.В. був позбавлений можливості перевірити стан кавового автомата за визначеною у додатку № 1 до договору суборенди адресою протягом тривалого часу, відтак 20.03.2023 направив на адресу відповідача повідомлення про дострокове розірвання договору, згідно якого на підставі п. 6.2 договору суборенди висловив прохання повернути переданий згідно зазначеного договору кавовий автомат до 07.04.2023.

В підтвердження зазначених обставин позивач долучив до матеріалів справи повідомлення б/н від 20.03.2023 про дострокове розірвання договору та фіскальний чек № 411 від 20.03.2023.

Посилаючись на положення ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, ФОП Зуза О.В. зазначив, що згідно повідомлення позивача про дострокове розірвання договору суборенди датою розірвання укладеного між ФОП Зузою О.В. та ФОП Примою Н.М. договору є 03.04.2023.

Отже, за доводами позивача, оскільки орендодавець письмово попередив суборендаря про дострокове розірвання договору суборенди на підставі п. 6.2 цього договору та вимагав повернення переданого йому майна до 07.04.2023, проте вимоги ФОП Зузи О.В. залишились не виконаними відповідачем ні у строк, визначений у повідомленні про дострокове розірвання договору, ні до дня звернення до суду із позовною заявою, позивач правомірно звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано суду ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких інших доказів, що впливають на вирішення цього спору по суті, суд відповідно до ст. 165 ГПК України, здійснював розгляд означеної справи за наявними у ній матеріалами.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 193, ч. 1, 3, 6 ст. 283 Господарського кодексу України (далі ГК України) (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Об`єктом оренди можуть бути, зокрема, інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 1 ст. 627, ст. 629, ч. 1 ст. 759, ч. 1 ст. 760 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду наведеного, підписання відповідачем договору суборенди та безперешкодне користування орендованою технікою без будь-яких зауважень чи заперечень свідчить про погодження суборендаря з умовами укладеного правочину, зокрема, й щодо зобов`язань з повернення орендованого майна.

Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 763, ст. 782 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Як випливає з додатку № 1 до договору суборенди строк дії договору становить 1 рік, відтак такий договір не є укладеним на невизначений строк, як наслідок, положення ч. 2 ст. 763 ЦК України щодо права кожної із сторін договору відмовитися від останнього в будь-який час до договору суборенди не застосовуються.

Крім того не застосовуються до такого договору також положення ст. 782 ЦК України, оскільки позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, не зазначає про несплату відповідачем орендних платежів та, як наслідок, не прикладає до матеріалів справи доказів на підтвердження таких обставин.

Як вже зазначав суд раніше, відповідно до п. 3.2 договору суборенди, незважаючи на п. 6.1 договору, сторони дійшли до згоди, що у випадку невиконання суборендарем будь-яких умов цього договору, орендодавець має право достроково розірвати договір та повернути обладнання у будь-який час.

Приписами ст. 783 ЦК України унормовано, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо:

1) наймач володіє та / або користується річчю всупереч договору або призначенню речі;

2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у володіння та / або користування іншій особі;

3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі;

4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Суд критично оцінює доводи ФОП Зузи О.В. про розірвання договору суборенди з підстав п. 3.2 такого договору, оскільки позивач не надав жодних доказів на підтвердження обставин невиконання відповідачем умов договору суборенди, тоді як саме лише суб`єктивне уявлення ФОП Зузи О.В. щодо наявності таких обставин, без обґрунтування належними та допустимими доказами останніх, автоматично не презюмує їх існування.

Відтак судом визнаються змістовно неспроможними та доказово недоведеними доводи позивача про невиконання відповідачем умов договору суборенди, позаяк саме по собі зазначення таких обставин ще не свідчить про автоматичну наявність підстав для розірвання договору суборенди.

Крім того суд вважає за необхідне також зазначити, що положення ст. 783 ЦК України містять вичерпний перелік підстав для розірвання договору найму на вимогу наймодавця, наявність жодної з яких не доведено позивачем належними та допустимими доказами.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання договору суборенди як згідно положень п. 3.2 такого договору, так і згідно приписів ст. 783 ЦК України.

Водночас ч. 1 ст. 781 ЦК України визначено, що договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наявного в матеріалах справи повідомлення б/н від 20.03.2023 про дострокове розірвання договору випливає, що ФОП Зуза О.В., посилаючись на п. 6.2 договору суборенди як на підставу для дострокового розірвання договору суборенди, фактично цитує п. 6.1 договору суборенди, який унормовує автоматичну пролонгацію договору у разі, якщо жодна із сторін не направить іншій стороні письмового повідомлення про припинення договору суборенди не менше ніж за 14 днів до дати припинення договору.

Отже, умовами договору суборенди передбачено підставу для припинення дії такого договору письмове повідомлення однієї із сторін означеного договору іншої сторони про відсутність в неї намірів продовжувати його дію на наступний рік.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою повідомлення б/н від 20.03.2023 про дострокове розірвання договору є повідомленням про припинення договору суборенди.

В розрізі викладеного суд вважає за необхідне вказати, що повідомлення орендодавця про припинення договору суборенди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з суборендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.

Повідомлення орендодавцем суборендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абз. 3 ч. 3 ст. 202 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19.

Розглядаючи питання про те, чи має значення в контексті дотримання орендодавцем процедури повідомлення суборендаря про припинення договору суборенди визначення того факту, чи було воно отримане іншою стороною, суд вважає за необхідне зазначити, що:

- чинне законодавство не містить спеціальних вказівок щодо того, коли суборендар вважається повідомленим чи способів такого повідомлення; у договорі сторони також не передбачили будь-які домовленості щодо того, коли вважається здійсненим повідомлення сторони про припинення чи зміну договору;

- орендуючи спірне майно, відповідач діє як суб`єкт господарювання в межах господарських правовідносин, забезпечуючи себе необхідними матеріально-технічними ресурсами;

- суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства, тоді як обов`язковою передумовою здійснення господарської діяльності є державна реєстрація суб`єкта господарювання, що забезпечує реалізацію принципів публічності, загальновідомості і достовірності даних про господарюючих суб`єктів; відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про фізичну особу-підприємця, як, зокрема, місцезнаходження (місце проживання або інша адреса, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою-підприємцем);

- здійснюючи підприємницьку діяльність, підприємець вступає у повсякденні відносини з іншими суб`єктами господарської діяльності, а тому останні можуть потребувати оперативної взаємодії з підприємцем у господарській діяльності, зокрема, задля проведення переговорів, співпраці у здійсненні прав та виконанні обов`язків, вчинення односторонніх правочинів, можливості обміну інформацією за договором; звідси, зокрема, випливає обов`язок підприємця забезпечити доступність власних контактів, у тому числі можливість звернення до підприємця письмово в розумний строк;

- загальний порядок укладання, зміни та розірвання господарських договорів, які вчиняються в письмовій формі, пов`язує момент реалізації учасником правовідносин власного волевиявлення на виникнення, зміну чи припинення правовідносин зі здійсненням ним такого волевиявлення в належний спосіб;

- п. 6 ст. 3 ЦК України закріплений принцип справедливості, добросовісності та розумності; зазначений принцип включає, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість та добросовісно вести переговори;

- правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища; настання наслідків у вигляді припинення чи продовження договору є пов`язаним з дотриманням сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу;

- відповідно до ч. 1 ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, негативні наслідки неодержання підприємцем звернення до нього, якщо таке звернення здійснене добросовісно і розумно, покладаються на підприємця.

Як випливає з матеріалів означеної справи, в підтвердження обставин направлення повідомлення б/н від 20.03.2023 про дострокове розірвання договору на адресу відповідача, ФОП Зуза О.В. долучив до позовної заяви оригінал фіскального чека № 411 від 20.03.2023.

Відповідно до ст. 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В розрізі зазначеного суд вважає за необхідне вказати та підкреслити, що згідно процесуальних норм права стосовно доказування:

- передбачений ст. 79 ГПК України стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, та презюмує, що ним покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були;

- надання оцінки доказам є виключною компетенцією суду, а принцип оцінки доказів поза розумним сумнівом полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення;

- позивач, стверджуючи про існування певної обставини, подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, а суд, зі свого боку, під час судового провадження оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, і, оскільки оптимальним стандартом доказування є аргументи, викладені сторонами, то через призму наданих доказів суд приймає рішення.

Враховуючи те, що ані законодавство, ані договір суборенди не встановлюють обов`язку орендодавця направляти повідомлення про припинення такого договору поштовою кореспонденцією з описом вкладення у цінний лист чи рекомендованим повідомленням про вручення, а також оскільки з урахуванням принципу доказування «вірогідності» відповідачем, на спростування доводів позивача щодо направлення за вказаним фіскальним чеком повідомлення про дострокове розірвання договору, не надано жодних доказів, зокрема, на підтвердження отримання ним іншої кореспонденції від ФОП Зузи О.В., є більш вірогідним те, що вказаним листом було відправлено саме зазначене позивачем повідомлення б/н від 20.03.2023 про дострокове розірвання договору.

Відтак ФОП Зуза О.В. виконав свій обов`язок щодо доведення інформації про припинення дії договору суборенди до відповідача, надіславши йому відповідне повідомлення засобами поштового зв`язку, що свідчить про добросовісність звернення позивача до відповідача, вчинення позивачем залежних від його волі необхідних дій у спірних правовідносинах, а відтак, і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з пп. 6.1, 6.3 договору суборенди при здійсненні однією стороною письмового повідомлення іншої сторони про непродовження дії договору, договір припиняє свою дію з дати, яка є останнім днем дії договору, як зазначено в додатку 1 чи відповідно останньою датою періоду на який договір був автоматично продовжений (ця дата є останнім днем дії договору).

Не пізніше, ніж за три календарних дні до закінчення строку дії цього договору, суборендар незалежно від причин зобов`язується повернути обладнання в тій комплектації і стані, включаючи зовнішній вигляд обладнання (з урахуванням нормального природного зносу), в якому воно було надане.

Враховуючи зазначені положення договору суборенди, останнім днем дії такого договору є 20.04.2023, відтак відповідач повинен був повернути орендоване обладнання не пізніше 17.04.2023.

Стосовно посилань ФОП Зузи О.В. на положення ч. 2 ст. 530 ЦК України в обґрунтування доводів про те, що датою розірвання договору суборенди є 03.04.2023, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки договором суборенди передбачено обов`язок суборендаря повернути обладнання орендодавцю не пізніше ніж за три календарних дні до закінчення строку дії цього договору, тобто у такому зобов`язанні чітко визначений строк його виконання, приписи ч. 1 ст. 530 ЦК України до спірних правовідносин у цій справі не застосовуватимуться.

Пунктами 4.4, 5.1 договору суборенди передбачено, що передача обладнання суборендарю орендодавцем та повернення орендодавцю обладнання після закінчення строку дії договору оформлюється шляхом підписання акту приймання-передачі уповноваженими представниками сторін.

В разі неповернення обладнання після календарних 10 діб з моменту закінчення або розірвання цього договору, суборендар сплачує вартість обладнання протягом 10 банківських днів та пеню, що дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ від цієї суми додатково за кожний день затримки розрахунків.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Однак станом на момент ухвалення рішення в означеній справі суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин повернення відповідачем спірного обладнання позивачу на підставі акта приймання-передачі, а також сплати позивачу вартості орендованого обладнання, що свідчить про недотримання відповідачем покладених на нього договором суборенди відповідних обов`язків.

За таких обставин, оскільки відповідач свої зобов`язання згідно договору суборенди належним чином не виконав, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 35 000, 00 грн вартості кавового автомата, як такої, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

Крім того у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором суборенди, позивач просить суд стягнути з ФОП Прими Н.М. 8 348, 22 грн пені, нарахованої за період з 04.04.2023 по 04.10.2023 на суму боргу 35 000, 00 грн.

Приписами ч. 1 ст. 230, ч. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 3 ст. 549, ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вже зазначав суд раніше, відповідно до п. 4.4 договору суборенди в разі неповернення обладнання після календарних 10 діб з моменту закінчення або розірвання цього договору, суборендар сплачує вартість обладнання протягом 10 банківських днів та пеню, що дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ від цієї суми додатково за кожний день затримки розрахунків.

Проте положення п. 4.4 договору суборенди стосовно порядку нарахування пені викладені з нечітким та двозначним формулюванням, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне застосувати да таких положень принцип «contra proferentem».

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party).

Цей механізм закріплений у міжнародних актах, зокрема, відповідно до ст. 4.6 Принципів УНІДРУА, п. 1 ст. 11-8:103 Модельних правил європейського приватного права, ст. 5:103 Принципів Європейського договірного права, «у разі сумніву стосовно значення спеціально не узгодженої умови договору перевага надається тлумаченню, яке протилежне інтересам сторони, яка її запропонувала».

Якщо умови договору формуються одним із контрагентів, то він повинен нести відповідальність за негативні наслідки, які викликані їх неясністю. Праву однієї зі сторін визначати умови договору повинен відповідати обов`язок забезпечувати зрозумілість таких умов. Тобто правило «contra proferentem» варто розглядати і як санкцію стосовно недобросовісного контрагента, оскільки неясність може виникати через зловживання своїм становищем, умисне включення в договір двозначних формулювань з метою отримання вигоди. Застосування правила «contra proferentem» у такому випадку є справедливим та обґрунтованим, що дає змогу захистити права слабшої сторони договору.

Відтак суд вважає за доцільне відраховувати початок нарахування пені за прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором суборенди з наступного дня після спливу 10-денного строку для сплати суборендарем вартості обладнання.

Отже, враховуючи встановлений судом момент виникнення у відповідача обов`язку з повернення переданого згідно договору суборенди обладнання та 10-денний строк для сплати суборендарем його вартості, а також встановлене судом безпідставне включення позивачем до періоду розрахунку пені днів, коли боржник не вважався таким, що прострочив грошове зобов`язання, суд здійснював обрахунок заявленої до стягнення пені за подвійною обліковою ставкою НБУ в межах заявленого позивачем періоду з 16.05.2023 по 04.10.2023 на суму боргу 35 000, 00 грн.

Оскільки арифметично правильний розмір пені, перерахований судом в межах заявлених позивачем періодів, що не перевищують шести місяців з дня виникнення прострочення, складає 6 334, 52 грн, вимогу позивача про стягнення з відповідача 8 348, 22 грн пені належить задовольнити частково - у розмірі 6 334, 52 грн.

Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором суборенди, позивач просить суд стягнути з ФОП Прими Н.М.: 676, 03 грн 3 % річних та 273, 80 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 04.04.2023 по 24.11.2023 на суму боргу 35 000, 00 грн.

Згідно зі ст. 612, 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.10.2023 у справі № 904/4334/22.

Враховуючи законодавчі приписи та встановлений судом момент виникнення у відповідача обов`язку з повернення переданого згідно договору суборенди обладнання, а також 10-денний строк для сплати суборендарем його вартості, суд дійшов висновку, що позивач безпідставно включив до періоду розрахунку сум інфляційних втрат та 3 % річних дні, коли відповідач не вважався таким, що прострочив грошове зобов`язання, а тому обрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3 % річних суд здійснював в межах заявленого позивачем періоду з 16.05.2023 по 24.11.2023 на суму боргу 35 000, 00 грн.

Водночас при перевірці розміру заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат судом встановлено, що за період обрахунку з 16.05.2023 по 24.11.2023 (за липень серпень 2023) мала місце дефляція, оскільки розмір інфляційних втрат за вказаний період має від`ємне значення, а тому суд здійснював обрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, враховуючи зменшення відповідних втрат на суму дефляції.

Оскільки арифметично правильний розмір інфляційних втрат, перерахованих судом в межах визначеного позивачем періоду, з урахуванням умов договору суборенди, законодавчих приписів та встановлених судом обставин, складає 379, 41 грн, вимогу позивача про стягнення з відповідача 273, 80 грн інфляційних втрат належить задовольнити повністю.

Поряд з тим оскільки арифметично правильний розмір 3 % річних, перерахованих судом в межах заявлених позивачем періодів, визначених з урахуванням законодавчих приписів та встановлених судом обставин, складає 555, 21 грн, вимогу позивача про стягнення з відповідача 676, 03 грн 3 % річних належить задовольнити частково - у розмірі 555, 21 грн.

Судовий збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Прими Наталії Миколаївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Зузи Олександра Володимировича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ):

- 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн 00 коп. вартості неповернутого майна, а саме

кавового автомата Gala Style E2S МС PD A/R НО (інвентарний номер 773625);

- 6 334 (шість тисяч триста тридцять чотири) грн 52 коп. пені;

- 273 (двісті сімдесят три) грн 80 коп. інфляційних втрат;

- 555 (п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 21 коп. 3 % річних;

- 2 554 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят чотири) грн 67 коп. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 18.03.2024.

Суддя П.В.Горбасенко