ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2024 р. Справа№ 910/14598/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання : Новосельцева О.Р.

представників сторін:

від позивача: Білічак Х.В.

від відповідача -1: Корж В.В.

від відповідача -2: Корж В.В.

від відповідача -3: не з`явився

від заявника: Лавриненко І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2024

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Алексеєв, Боярчук та партнери» про заміну стягувача у виконавчому провадженні правонаступником

у справі № 910/14598/17 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Завод бурового обладнання"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Бурове обладнання (Україна)"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Консорис Партнери"

про стягнення 3 397 091,17 доларів США та 75 389 577,42 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст ухвали господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2024 у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Златобанк" про заміну стягувача у виконавчому провадженні правонаступником у справі №910/14598/17 відмовлено.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Алексєєв, Боярчуков та партнери» про заміну стягувача у виконавчому провадженні правонаступником у справі № 910/14598/17 задоволено.

Замінено у справі № 910/14598/17 стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Алексєєв, Боярчуков та партнери» на стадії виконання судового рішення від 01.08.2019.

Відмовляючи у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Златобанк" суд взяв до уваги повідомлення про відступлення права вимоги ПАТ «Златобанк» та не вбачав наявності підстав задоволення заяви.

Задовольняючи заяву ТОВ «Юридична фірма «Алексєєв, Боярчуков та партнери» суд вказав, що 25.10.2023 між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 196/12-KJL від 28.08.2012.

У подальшому 26.10.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» та ТОВ «Юридична фірма «Алексєєв, Боярчуков та партнери» був укладений договір № 26-10/23 від 26.10.2023 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, яким ТОВ «Юридична фірма «Алексєєв, Боярчуков та партнери» набув права вимоги до ТОВ «Діскавері-бурове обладнання (Україна)» за кредитним договором № 196/12-KL від 28.08.2012 та договорами забезпечення, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.

Враховуючи всі обставини набуття ТОВ «Юридична фірма «Алексєєв, Боярчуков та партнери» права вимоги до відповідачів за рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/14598/17 від 01.08.2019, суд першої інстанції суд дійшов висновку про задоволення заяви останнього про заміну стягувача у виконавчому провадженні правонаступником.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2024 у справі №910/14598/17 в частині задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Алєксєєв, Боярчуков та партнери» про заміну стягувача у виконавчому провадженні правонаступником. Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Алєксєєв, Боярчуков та партнери» про заміну стягувача у виконавчому провадженні правонаступником.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Апелянт вважає, що в межах розгляду справи №910/17763/17 було визнано недійсним договір відступлення права вимоги від 04.02.2015, при цьому право вимоги ТОВ «ФК «Фактор Плюс» за кредитним договором №196/12-КL від 28.08.2012 не було визнано за ПАТ «Златобанк» та на теперішній час, на його думку, право вимоги належить ТОВ «ФК «Фактор Плюс».

Також скаржник зазначає, що суд неправильно дійшов висновку, що визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 04.02.2015 має наслідком здійснення автоматичної реституції у вигляді повернення прав вимог за кредитним договором №196/12-КL від 28.08.2012 до ПАТ «Златобанк», оскільки це суперечить ч. 1 ст. 216 ЦК України. Більш того, вказує, що у справах № 910/14716/17 та № 910/17763/17, що мають преюдиціальне значення для вирішення даної справи встановлено, що право вимоги за кредитним договором №196/12-КL від 28.08.2012 належить ТОВ «ФК «Фактор Плюс», не повернулось автоматично до ПАТ «Златобанк» та ТОВ «ФК «Фактор Плюс» є його добросовісним набувачем.

Апелянт також вказує, що у нього знаходяться оригінали договору та це підтверджує, що право вимоги за кредитним договором №196/12-КL від 28.08.2012 йому належить у відповідності до ст. 517 ЦК України.

Узагальнені доводи відзиву ТОВ «Юридична фірма «Алєксєєв, Боярчуков та партнери» на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, заявник ТОВ «Юридична фірма «Алєксєєв, Боярчуков та партнери» (далі-заявник) у своїх запереченням, наданих до суду 15.02.2024, зазначає, що ухвала суду прийнята при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того, заявник вказує, що рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 у справі № 910/17763/17, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021, визнано недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги від 04.02.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В., за реєстровим номером 236, що укладений між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «ФК «Фактор Плюс», тому право вимоги за спірним кредитним договором належало ПАТ «Златобанк».

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Златобанк» № 30 від 14.02.2015, з 14.02.2015 право розпорядження вищезазначеними правами вимоги належало ПАТ «Златобанк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, суди, які приймали рішення у справі № 910/17763/17 відмовили ПАТ «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у задоволенні позовних вимог, лише через те, що уповноважена особа Фонду не наділена законом повноваженнями на визнання договору відступлення права вимоги від 04.02.2015 саме з тих підстав, які вказані у позовній заяві, а не тому, що ТОВ «ФК «Фактор Плюс» довів належними доказами свою добросовісність під час укладення договору відступлення права вимоги від 04.02.2015.

Заявник також зазначає, що судом не може здійснюватись перегляд рішення суду у справі № 910/17763/17, яке набрало законної сили, тому він вважає, що аргументи апелянта не заслуговують на увагу, оскільки судом розглядалась заява про заміну стягувача у виконавчому провадженні правонаступником та на підтвердження стосовно правонаступництва ТОВ «Юридична фірма «Алєксєєв, Боярчуков та партнери» надано відповідні договори про відступлення права вимоги, які не визнані недійними.

Стосовно наявності у ТОВ «ФК «Фактор Плюс» оригіналів документів, заявник зауважує, що стаття 517 ЦК України не пов`язує факт виникнення у нового кредитора прав вимоги у зобов`язанні з передачею документів, які засвідчують право вимоги. Відсутність передачі новому кредитору таких документів не може свідчити про відсутність передачі права вимоги взагалі. Також, посилаючись висновок постанови Верховного Суду від 28.10.2020 у справі №910/10963/19, заявник вказує, що доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні, а не документи, що засвідчують права, які передаються.

Короткий зміст відповіді на відзив на апеляційну скаргу

У відповіді на відзив, яка надана до суду 01.03.2024, апелянт також зазначає, що у справі № 910/17763/17 було відмовлено у задоволенні позовної вимоги ПАТ «Златобанк» про визнання недійним договору відступлення права вимоги від 04.02.2015, оскільки належним позивачем є Національний банк України і саме його права були порушені при укладенні спірного договору. При цьому у рішенні Господарського суду міста Києві від 05.02.2017 у справі № 910/17763/17 зазначається, що позовна вимога про витребування у ТОВ «ФК «Фактор Плюс» оригіналів документів, задоволенню не підлягає, оскільки є похідними від вимоги про визнання недійним договору відступлення права вимоги від 04.02.2015. На думку апелянта, така позовна вимога не впливає на той факт, що право вимоги не було витребувано у ТОВ «ФК «Фактор Плюс» та залишається за останнім.

Також у відповіді на відзив апелянт посилається на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 912/3751/19, а саме: окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача. Тобто, на дуку апелянта, зазначене підтверджує, що наслідки недійсності правочину не застосовуються автоматично та потребують їх встановлення/застосування у судовому порядку.

Узагальнені доводи додаткових пояснень на відповідь на відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Юридична фірма «Алєксєєв, Боярчуков та партнери» на апеляційну скаргу

У додаткових поясненнях, наданих до суду апеляційної інстанції 01.03.2024 заявник зазначає, що судові рішення у справах №910/14716/ та № 910/4678/16, на які посилається апелянт, були прийняті до ухвалення постанови Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 у справі №910/17763/17 і господарськими судами не розглядалось питання відсутності письмової згоди НБУ на укладення договору відступлення права вимоги від 04.02.2015.

Заявник також у поясненнях вказує, що у справі № 910/17763/17 ПАТ «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовлено у задоволенні позовних вимог, з процесуальних підстав, зокрема через те, що уповноважена особа Фонду не наділена законом повноваженнями на визнання договору відступлення права вимоги недійсним від 04.02.2015 саме з тих підстав, які вказані у позовній заяві, а не тому, що ТОВ «ФК «Фактор Плюс» довів належними доказами свою добросовісність під час укладення договору відступлення права вимоги від 04.02.2015. Тобто, суд не розглядав спір за даним позовом по суті, не аналізував спірні правовідносини та не давав їм правову оцінку(зокрема, через визнання чи невизнання апелянта добросовісним набувачем). Позов НБУ у справі № 910/17763/17 (про недійсність договору відступлення права вимоги) був заявлений з інших підстав, зокрема у зв`язку з тим, що Національний банк України (заставодержатель за договором застави майнових прав № 12/ЗМП від 05.03.2014) не надавав згоди на відчуження майнових прав за кредитним договором №196/12-KL від 28.08.2012, що є порушенням пунктів 3.4.2, 3.4.5 договору застави майнових прав №12/ЗМП від 05.03.2014, який укладений між ПАТ "Златобанк" та Національним банком України, на відміну від позовів у справах, на які посилається апелянт (№ 910/14716/17 та № 910/4678/16). Цей позов задоволено судом, отже, визнано, що саме у такий спосіб захист прав НБУ було здійснений у належний ефективний спосіб.

Також заявник зауважує, що питання добросовісності набуття тих чи інших прав не стосується предмету доказування у справі № 910/14598/17 під час вирішення питання про заміну сторони на стадії виконання судового рішення. Саме право вимоги, як об`єкт нематеріального світу, з урахуванням договірних умов щодо його відступлення на користь апелянта, автоматично перейшло до апелянта (під час дійсності договору) та повернулось до ПАТ «Златобанк» після набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/17763/17 (яким було визнано недійсним договір відступлення), та не потребує витребування чи реституції з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.07.2022 року у справі № 911/515/20, а також позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16.

Заявник також наголошує, що у справі № 910/17763/17 було визнано недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги від 04.02.2015, що укладений між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «ФК «Фактор Плюс», відповідно, цей договір не несе жодних правових наслідків для сторін і у ПАТ «Златобанк» відновилось право вимоги за кредитним договором. У межах справи № 910/17763/17 суди вже досліджували преюдиційні обставини встановлені у справах № 910/14716/17 та № 910/4678/16, а договір уступки права вимоги визнано недійсним, внаслідок застосування ефективного способу судового захисту.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2024 справу №910/14598/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2024 у справі № 910/14598/17 та справу призначено на 04.03.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 відкладено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2024 у справі № 910/14598/17 на 11.03.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про залучення його до участі у справі №910/14598/17 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача.

У судовому засіданні 11.03.2024 оголошено перерву у розгляді справи №910/14598/17 до 14.03.2024.

14.03.2024 судове засідання не відбулось у зв`язку із повітряною тривогою та перебуванням судді Суліма В.В. на лікарняному з 12.03.2024 по 15.03.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2024 у справі № 910/14598/17 призначено на 20.03.2024.

У судове засідання 20.03.2024 з"явилися представники ТОВ «ФК «Фактор Плюс», заявника ТОВ «Юридична фірма «Алєксєєв, Боярчуков та партнери», відповідача -1 та відповідача-2. Представник відповідача-3 у судове засідання, призначене на 20.03.2024, не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином

Позиції учасників справи

Представник ТОВ «ФК «Фактор Плюс» в судовому засіданні апеляційної інстанції 20.03.2024 наполягала на доводах апеляційної скарги, з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити, ухвалу суду у частині задоволення заяви ТОВ «Юридична фірма «Алєксєєв, Боярчуков та партнери» про заміну стягувача правонаступником скасувати, та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Юридична фірма «Алєксєєв, Боярчуков та партнери» про заміну стягувача у виконавчому провадженні правонаступником.

Представник заявника, ТОВ «Юридична фірма «Алєксєєв, Боярчуков та партнери», заперечував проти доводів апеляційної скарги просив її відхилити, з підстав викладених у відзиву на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Представник відповідача 1 та відповідача 2, заперечував проти доводів апеляційної скарги просив її відхилити, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Межі перегляду справи у суді апеляційної інстанції

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд апеляційної інстанції переглядає справу №910/14598/14 у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме в частині заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Алєксєєв, Боярчуков та партнери» про заміну стягувача у виконавчому провадженні правонаступником.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Завод бурового обладнання", Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері-Бурове обладнання (Україна)" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Консорис Партнери" про стягнення 3 397 091,17 доларів США та 75 389 577,42 грн, з яких 2 400 000 доларів США - заборгованість за кредитом, 997 091,17 доларів США - заборгованість за відсотками, 75 384 577,41 грн - заборгованість по пені, 5 000,00 грн - штрафу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 позов було задоволено частково.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Бурове обладнання (Україна)" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Завод бурового обладнання" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" заборгованість за кредитом у розмірі 2 400 000,00 дол. США, 95 000,00 дол. США заборгованості за процентами, 16 055 388,09 грн пені та штраф у розмірі 5 000,00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Завод бурового обладнання" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" 59 160,00 грн судового збору. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Бурове обладнання (Україна)" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" 59 160,00 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 було повернуто без розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері-Бурове обладнання (Україна)" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 у справі № 910/14598/17.

06.11.2019 на виконання вищевказаного рішення суду було видано відповідні накази.

15.08.2023 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Завод бурового обладнання", Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері-Бурове обладнання (Україна)" надійшла заява про визнання наказів Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 такими, що не підлягають виконанню, а також про заборону приймати до виконання накази від 06.11.2019.

Ухвалою суду від 21.09.2023 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Завод бурового обладнання" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Бурове обладнання (Україна)" про визнання наказів Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 такими, що не підлягають виконанню, відмовлено.

Ухвалою суду від 27.09.2023 заяву Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про залучення третьої особи у справі № 910/14598/17 було залишено без розгляду.

20.10.2023 від Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до Господарського суду міста Києва надійшла заява про заміну стягувача у виконавчому провадженні правонаступником у порядку статті 334 Господарського процесуального кодексу України.

08.12.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Алексєєв, Боярчуков та партнери» надійшла заява про заміну стягувача у виконавчому провадженні правонаступником.

11.01.2024 від ПАТ «Златобанк» до суду до початку судового засідання було подане повідомлення про відступлення прав вимоги від Банку до ТОВ «ФК «Депт Фінанс» на підставі договору про відступлення прав вимоги від 25.10.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2024 у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Златобанк" про заміну стягувача у виконавчому провадженні правонаступником у справі №910/14598/17 відмовлено.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Алексєєв, Боярчуков та партнери» про заміну стягувача у виконавчому провадженні правонаступником у справі № 910/14598/17 задоволено.

Замінено у справі № 910/14598/17 стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Алексєєв, Боярчуков та партнери» на стадії виконання судового рішення від 01.08.2019.

Задовольняючи заяву ТОВ «Юридична фірма «Алексєєв, Боярчуков та партнери» суд вказав, що 25.10.2023 між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 196/12-KJL від 28.08.2012.

ПАТ «Златобанк», подавши до суду відповідне повідомлення про відступлення права вимоги, підтвердив вказані обставини.

У подальшому 26.10.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» та ТОВ «Юридична фірма «Алексєєв, Боярчуков та партнери» був укладений договір № 26-10/23 від 26.10.2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, яким ТОВ «Юридична фірма «Алексєєв, Боярчуков та партнери» набув права вимоги до ТОВ «Діскавері-бурове обладнання (Україна)» за кредитним договором № 196/12-KL від 28.08.2012 та договорами забезпечення, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.

На підтвердження вказаних обставин, відомості про ТОВ «Юридична фірма «Алексєєв, Боярчуков та партнери», як нового іпотекодержателя внесені до Державного реєстру речових прав та застоводержателя до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Також суд зазначив, що договір відступлення права вимоги від 04.02.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В., за реєстровим номером 236, що укладений між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" був в судовому порядку визнаний недійсним з моменту укладення, тому право вимоги за спірним кредитним договором належало ПАТ «Златобанк».

Постановою Правління Національного банку України "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Златобанк" до категорії неплатоспроможних" № 105 від 13.02.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Златобанк" № 30 від 14 лютого 2015 року, згідно з яким з 14 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

Таким чином, право розпорядження вищезазначеними правами вимоги належало ПАТ «Златобанк» в особі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, оскільки до ТОВ «Юридична фірма «Алексєєв, Боярчуков та партнери» перейшло право вимоги до відповідачів за рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/14598/17 від 01.08.2019, суд дійшов висновку, про задоволення заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні правонаступником у справі № 910/14598/17.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представників учасників справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 у справі №910/14598/17 позов було задоволено частково, стягнуто солідарно з ТОВ «Діскавері - Бурове обладнання (Україна)» та ТОВ "Діскавері - Завод бурового обладнання" на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" заборгованість за кредитом у розмірі 2 400 000,00 дол. США, 95 000,00 дол. США заборгованості за процентами, 16 055 388,09 грн пені та штраф у розмірі 5 000,00 грн. Стягнуто з ТОВ "Діскавері - Завод бурового обладнання" на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" 59 160,00 грн судового збору. Стягнуто з ТОВ "Діскавері - Бурове обладнання (Україна)" на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс" 59 160,00 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Підставою звернення ТОВ «ФК «Фактор Плюс» щодо стягнення вказаної заборгованості був договір відступлення права вимоги від 04.02.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В., за реєстровим номером 236, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 196/12-KL від 28.08.2012, укладеним між ТОВ «Діскавері - Бурове обладнання (Україна)» та ПАТ «Златобанк».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 у справі № 910/17763/17, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021, визнано недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги від 04.02.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В., за реєстровим номером 236, що укладений між ПАТ «Златобанк» та ТОВ "Фінансова компанія "Фактор Плюс".

09.12.2021 ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» на рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2017 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 у справі № 910/17763/17 закрито.

Беручи до уваги вказане, ПАТ «Златобанк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, виставив на продаж вищезазначене право вимоги, за посиланням (https://prozorro.sale/auction/GFD001-UA-824/) реалізація якого проходила у формі електронних торгів, які проводились на сайті ДП "Прозорро". Дата проведення торгів була визначена 29.09.2023.

29.09.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Депт Фінанс" за результатами електронного аукціону стало переможцем Лоту: Право вимоги до ТОВ «Діскавері - Бурове обладнання (Україна)» за кредитним договором № 196/12-KL від 28.08.2012.

20.10.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс», як переможець торгів, сплатило ПАТ «Златобанк» кошти у розмірі 30 100 000,00 грн, на підтвердження чого до матеріалів справи були долучена платіжна інструкція № 128 від 20.10.2023.

25.10.2023 між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 196/12-KJL від 28.08.2012.

ПАТ «Златобанк», подавши до суду відповідне повідомлення про відступлення права вимоги, підтвердив вказані обставини.

У подальшому 26.10.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» та ТОВ «Юридична фірма «Алєксєєв, Боярчуков та партнери» був укладений договір № 26-10/23 від 26.10.2023 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, яким ТОВ «Юридична фірма «Алєксєєв, Боярчуков та партнери» набуло права вимоги до ТОВ «Діскавері - Бурове обладнання (Україна)» за кредитним договором № 196/12-KL від 28.08.2012 та договорами забезпечення, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.

На підтвердження вказаних обставин, відомості про ТОВ «Юридична фірма «Алєксєєв, Боярчуков та партнери», як нового іпотекодержателя внесені до Державного реєстру речових прав та застоводержателя до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копією Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, наявними в матеріалах справи.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного Кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні може відбутися переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Наслідком укладення договору відступлення права вимоги є втрата старим кредитором прав та обов`язків за зобов`язанням, права та вимоги за яким були відступлені новому кредитору у визначеному сторонами обсязі.

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 52 Господарського процесуального кодексу України у разі заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Відповідно до приписів статті 334 ГПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

На спростування заперечень ТОВ «ФК «Фактор Плюс» проти поданих заяв в порядку статті 334 ГПК України суд зазначає, що за приписами частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір відступлення права вимоги від 04.02.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В., за реєстровим номером 236, що укладений між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» був в судовому порядку визнаний недійсним з моменту укладення, тому право вимоги за спірним кредитним договором належало ПАТ «Златобанк».

Як встановлено судом першої інстанції та учасниками справи не заперечувалось, постановою Правління Національного банку України "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Златобанк" до категорії неплатоспроможних" № 105 від 13.02.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Златобанк" № 30 від 14 лютого 2015 року, згідно з яким з 14 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із ст. 5 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд підзвітний Верховній Раді України, Кабінету Міністрів України та Національному банку України.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є уповноваженим органом від імені та в інтересах держави здійснювати забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснення ліквідації банків (стаття 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Таким чином, право розпорядження вищезазначеними правами вимоги належало ПАТ «Златобанк» в особі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що до ТОВ «Юридична фірма «Алєксєєв, Боярчуков та партнери» перейшло право вимоги до відповідачів за рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/14598/17 від 01.08.2019, тому подана ним заява підлягає задоволенню.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що оригінали кредитного договору № 196/12-KL від 28.08.2012 та оригінали договорів на забезпечення його виконання знаходяться у ТОВ «ФК «Фактор Плюс», тому право вимоги належить йому, що суперечить ч. 1 ст. 216 ЦК України, з огляду на таке.

На підтвердження такої позиції ТОВ «ФК «Фактор Плюс» посилається на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 у справі № 925/1874/13 та Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 у справі № 925/236/15.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Аналогічні положення містяться в ч. 4 ст. 236 ГПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, висновки, викладені в постановах апеляційних судів не враховуються судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Також заявник не заперечує і матеріалами справи підтверджується передання ТОВ «Юридична фірма «Алєксєєв, Боярчуков та партнери» згідно з актом приймання-передачі від 26.10.2023 копій договорів, перелічених у вказаному акті, який є в матеріалах справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що передача документів, які засвідчують права, що передаються, є інформацією для зобов`язання між сторонами, які уклали договір про відступлення права вимоги. Навіть невиконання передбаченого договором такого зобов`язання не є правовою підставою для визнання його недійсним, а лише підставою не виконувати боржником свого обов`язку (постанова Верховного Суду від 17.12.2020 року у справі 712/13032/18).

Крім того, ст. 517 ЦК України не пов`язує факт виникнення у нового кредитора прав вимоги у зобов`язанні з передачею документів, які засвідчують право вимоги.

Таким чином, доводи ТОВ «ФК «Фактор Плюс» про те, що знаходження у нього оригіналів документів (кредитного договору № 196/12-KL від 28.08.2012 року та оригінали договорів на забезпечення його виконання), не заслуговують на увагу і не є підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувана у виконавчому провадженні його правонаступником.

Стосовно доводів апелянта, що у справах № 910/14716/17 та № 910/17763/17, які мають преюдиціальне значення для вирішення даних справ встановлено, що право вимоги за кредитним договором №196/12-КL від 28.08.2012 належить ТОВ «ФК «Фактор Плюс», не повернулось автоматично до ПАТ «Златобанк» та ТОВ «ФК «Фактор Плюс» є його добросовісним набувачем, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки не надається преюдиційне значення фактам (обставинам) що встановлені рішенням, які скасовані повністю, або частково.

Водночас, суд апеляційної інстанції з урахуванням положень ст. 129-1 Конституції України позбавлений права переглядати рішення суду, яке набрало законно сили.

Тому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи з посилання апелянта на постанови у справах: № 910/14716/17 та № 910/17763/17 (на які апелянт посилався в апеляційній скарзі, поясненнях), оскільки питання релевантності обставин справи (судової практики, на яку посилались апелянт ) при вирішення питання про порушення прав скаржника не вирішувалось судом апеляційної інстанції.

Крім того, підстави для звернення до суду з позовними заявами у справах №910/17763/17, №910/4678/16, №910/14716/17, на думку колегії, є різними, час виникнення порушених правовідносин також різний, оскільки такі правовідносини виникли з підстав різних правочинів, які були предметом розгляду та дослідження у вищезазначених справах.

При цьому, у справі № 910/17763/17, суд відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славкіної М.А. у справі № 910/17763/17 про визнання недійсним договору, виходив з того, що позивачем у даній справі є ПАТ «Златобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славкіної М.А. Правові відносини та повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб регулюються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Саме цим Законом передбачені підстави, за допомогою яких уповноважена особа Фонду може визнати нікчемними відповідні правочини.

Таким чином, суди, які приймали рішення у справі 910/17763/17, відмовили ПАТ "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у задоволенні позовних вимог, лише через те, що уповноважена особа Фонду не наділена законом повноваженнями на визнання договору відступлення права вимоги від 04.02.2015 недійсним саме з тих підстав, які вказані у позовній заяві, а не тому, що ТОВ «ФК «Фактор Плюс» довів належними доказами свою добросовісність під час укладення договору відступлення права вимоги від 04.02.2015.

У задоволенні інших вимог Публічного акціонерного товариства «Златобанк» у справі № 910/17763/17 про застосування наслідків недійсності правочину, судом відмовлено, оскільки інші вимоги були похідними від вимог про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 04.02.2015.

Питання добросовісності набуття тих чи інших прав не стосується предмету доказування у справі № 910/14598/17 під час вирішення питання заміни сторони на стадії виконання судового рішення.

Посилання апелянта на те, що ПАТ «Златобанк» рішенням суду відмовлено у задоволенні вимоги про застосування наслідків недійності правочину не дає правових підстав стверджувати, що ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» володіє правом вимоги за кредитним договором № 196/12-KL від 28.08.2012 року після визнання недійсним з моменту укладення договору відступлення права вимоги від 04.02.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В., за реєстровим номером 236, що укладений між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс».

Також колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції при розгляді заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником, не здійснювався і не має здійснюватися перегляд рішення суду, в межах якого заявлялось правонаступництво, як і не здійснюватись перегляд рішення суду у справі № 910/17763/17.

Вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом з урахуванням положень статей 74-79, 86 ГПК, тобто за перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину.

При заміні стягувача у виконавчому провадженні правонаступником суд перевіряє наявність належних доказів для такого правонаступництва, як то договори про відступлення права вимоги та результат розгляду справи № 910/17763/17.

Таким чином, доводи апелянта не заслуговують на увагу, оскільки судом розглядалась заява про заміну стягувача у виконавчому провадженні правонаступником та на доказ такого правонаступництва (підтвердження права вимоги до відповідачів) ТОВ «Юридична фірма «Алєксєєв, Боярчук та партнери» надано відповідні договори про відступлення права вимоги, які не визнані недійсними.

Колегія суддів відхиляє також посилання апелянта на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 19.07.2023 у справі №912/3751/19, оскільки предметом спору у справі у справі № 912/3751/19 є державні закупівлі, а тому він не є релевантним до спірних правовідносин, які існують у справі №910/14598/17. Висновок, на який посилається апелянт у справі №912/3721/19 здійснений судом хоча за подібного правового регулювання, однак за інших фактичних обставин справи, що обумовили формування такого висновку.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми чинного законодавства, у зв`язку з чим, правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної у даній справі ухвали суду відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду прийнята у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав її скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2024 у справі №910/14598/17 задоволенню не підлягає. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2024 у справі №910/14598/17 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2024 у справі №910/14598/17 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2024 у справі №910/14598/17 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/14598/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 21.03.2024.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім