ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2024 Справа № 914/3676/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради

до відповідача ОСОБА_1

про стягнення 15065,81 грн

представники сторін не викликались.

Суть спору: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулось з позовною заявою до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення 15065,81 грн.

Ухвалою суду від 25.12.2024 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без судового засідання та без виклику сторін.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, хоча про відкриття провадження у даній справі був повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.

27.10.2021 між Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Шульгач Марією Ярославівною (орендар) укладено договір №Г-247-2021(П) на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення відкритого літнього майданчика.

Згідно з пунктами 1 та 2 розділу 1 договору, предметом цього договору є надання орендодавцем орендареві права на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності для розміщення відкритого літнього майданчика (надалі - об`єкт) на умовах оренди на терміни відповідно до паспорта відкритого літнього майданчика від 13.09.2021 №247-2021-Г. Невід`ємною частиною цього договору є паспорт відкритого літнього майданчика від 13.09.2021 №247-2021-Г, з вказаним у ньому розміром орендованої площі. Сторони домовилися, що цей договір не потребує підписання акту приймання-передачі між орендодавцем та орендарем. Орендар вступає у користування окремими конструктивними елементами благоустрою з моменту підписання цього договору.

Пунктом 1.1. розділу 2 договору передбачено, що орендодавець зобов`язується надати у тимчасову оренду конструктивний елемент благоустрою комунальної власності площею 36,60 кв.м (тротуар, газон, тощо) для розміщення відкритого літнього майданчика за адресою: м.Львів, вул.Вірменська, 29, 31.

Відповідно до пункту 2.2.2. розділу 2 договору, орендар зобов`язується своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендодавцю вартість оренди окремих конструктивних елементів благоустрою комунальної власності за діючими на день сплати розрахунковими ставками, визначеними згідно з Положенням про оренду окремих конструктивних елементів благоустрою комунальної власності для розміщення об`єктів соціально-культурного, торговельного та іншого призначення.

Згідно з пунктом 3.1. розділу 3 договору, орендар сплачує орендодавцеві, відповідно до чинної на час укладення цього договору Методики розрахунку орендної плати за оренду окремих конструктивних елементів благоустрою комунальної власності м. Львова, затвердженої ухвалою міської ради від 01.12.2016 №1273, плату за користування об`єктом площею 36,60 кв.м щомісячно до 25 числа поточного місяця у розмірі: (75,72 х 36,60 х 0,8) х 1,2 = 2660,50 грн за місяць, у тому числі ПДВ 443,42 грн.

Пунктом 3.2. розділу 3 договору передбачено, що орендну плату за користування об`єктом та розміри орендованої площі встановлюють сторони при укладенні цього договору. Розмір орендної плати щорічно на кожен наступний рік визначається способом коригування розміру орендної плати попереднього року на рівень інфляції за поточний рік. Індексацію орендної плати проводить орендодавець без внесення змін до договору.

Відповідно до пункту 3.3. розділу 3 договору, у разі зміни Методики розрахунку орендної плати орендар зобов`язаний не пізніше 14 днів з дати прийняття відповідного документа підписати запропоновані орендодавцем зміни до договору. Відсутність відповіді або не підписання змін орендарем не звільняє його від внесення орендної плати згідно з новим розрахунком орендної плати, здійсненим орендодавцем з моменту прийняття відповідного документа.

Згідно з пунктом 5.9. розділу 5 договору, сторони домовилися, що умови цього договору застосовуються до відносин, які виникли до дати його укладення, у разі наявності додаткових підстав, передбачених в дозвільному документі .

Розділами 6 та 7 договору передбачено термін дії договору, а саме: до 31.10.2021 та з 01.04.2022 до 31.10.2022. Додатком до цього договору є Паспорт №247-2021-Г від 13.09.2021 відкритого літнього майданчика.

Як стверджує позивач, орендна плата відповідачем не вносилась, з огляду на що станом на 06.12.2023 відповідачем допущено заборгованість в сумі 15065,81 грн.

Крім того необхідно зазначити, що відповідно до відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 29.09.2022 зареєстровано припинення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця Шульгач Марії Ярославівни.

Посилаючись на статті 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України та статтю 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", позивач зазначає, що однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

При цьому у позовній заяві вказано, що фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, з огляду на що спори щодо виконання господарських договорів, зобов`язання за якими у сторони із втратою її статусу як фізичної особи-підприємця не припинились, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін, належать до господарської юрисдикції.

Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 15065,81 грн.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку позов задовольнити з таких підстав.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 287 Господарського кодексу України орендодавцями щодо комунального майна є органи, уповноважені місцевими радами управляти майном, яке є у комунальній власності.

Відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з частиною 1 статті 286 Господарського кодексу України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Як встановлено судом між 27.10.2021 між Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Шульгач Марією Ярославівною (орендар) укладено договір №Г-247-2021(П) на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення відкритого літнього майданчика.

Суд звертає увагу на те, що об`єктом оренди було комунальне майно, відтак, на правовідносини сторін також поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що об`єктами оренди є нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення, а також їх окремі частини), інше окреме індивідуально визначене майно.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оренда - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 та 4 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Як вбачається із матеріалів справи, орендар взяті на себе договірні зобов`язання щодо сплати орендної плати своєчасно та в повному обсязі не виконав.

Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради сформовано довідку №4-2302-16580 від 08.12.2023 про заборгованість з орендної плати за договором, відповідно до якої станом на 06.12.2023 заборгованість за договором №Г-247-2021(П) на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення відкритого літнього майданчика від 27.10.2021 становить 15065,81 грн.

Як вбачається із матеріалів справи вказана заборгованість в розмірі 15065,81 грн складається із заборгованості за жовтень 2021 року в розмірі 429,11 грн з ПДВ та за червень-жовтень 2022 року в розмірі 14636,70 грн з ПДВ (по 2927,34 грн за кожен місяць).

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Докази сплати вказаної заборгованості за договором №Г-247-2021(П) на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення відкритого літнього майданчика від 27.10.2021 в розмірі 15065,81 грн в матеріалах справи відсутні. Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.

Щодо пред`явлення позову до фізичної особи ОСОБА_1 без статусу суб`єкта підприємницької діяльності суд зазначає таке.

Як встановлено судом, у позивача виникли договірні правовідносини з відповідачем, як з фізичною особою-підприємцем (ФОП Шульгач М.Я.). Однак як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Шульгач Марія Ярославівна припинила свою діяльність як суб`єкт господарювання 29.09.2022.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, згідно з частиною 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Статтею 45 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статтею 20 цього Кодексу.

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Згідно із частиною 1 статті 128 Господарського кодексу України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільного кодексу України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 Господарського кодексу України).

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 Цивільного кодексу України).

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно із статтею 51 Цивільного кодексу України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України, фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статті 202-208 Господарського кодексу України, статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що виник при виконанні умов укладеного між ними господарського договору (постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 13.02.2019 у справі №910/8729/18, від 05.06.2019 у справі №904/1083/18, від 09.10.2019 у справі №127/23144/18, від 23.03.2021 у справі №367/4695/20).

З огляду на вказане спір у даній справі підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки він стосується господарської діяльності орендаря.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наведене, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що позов про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 15065,81 грн є обґрунтований, не спростований відповідачем, з огляду на що підлягає задоволенню повністю.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №400 від 12.121.2023.

Керуючись статтю 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн, оскільки позов у даній справі підлягає задоволенню повністю.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, місто Львів, площа Галицька, будинок 15, ідентифікаційний код 25558625) заборгованість в розмірі 15065,81 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у відповідності до Глави 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Петрашко М.М.