ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2024 р. Справа№ 910/15233/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Коробенка Г.П.

без повідомлення учасників справи

розглянув апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 (повний текст рішення складено та підписано 11.12.2023) та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 (повний текст додаткового рішення підписано 19.12.2023)

у справі № 910/15233/23 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про стягнення 113 906,53 грн.

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «Альфа Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа - Гарант» про стягнення 113906,53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.01.2022 у м. Львові на вул. Скорини, 40 сталось ДТП за участі автомобіля «Mercedes-Benz C180», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Jaguar XE» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Дана ДТП сталась в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «Mercedes-Benz C180», д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок даної ДТП автомобілю марки «Jaguar XE» д.н.з. НОМЕР_2 були спричинені механічні пошкодження. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mercedes-Benz C180», д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Альфа - Гарант» за полісом ЕР №203863167, позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 113906,53 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа - Гарант» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Альфа Страхування» суму страхового відшкодування у розмірі 113906,53 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147,20 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Альфа Страхування» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа - Гарант» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «Альфа Страхування» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулося 28.12.2023 електронною поштою на адресу Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, яка сформована в системі «Електронний суд» 27.12.2023, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі №910/15233/23 повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Так, скаржник зокрема звертає увагу на те, що позивачем не направлялась на адресу відповідача вимога про виплату страхового відшкодування, а направлена вимога на електронну адресу не є підтвердженням виконання такого обов`язку позивачем оскільки зазначена адреса не є офіційною адресою відповідача та взагалі не використовується останнім.

Крім того, відповідач стверджує, що оскільки позивач не звернувся до відповідача у строк, визначений в підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то відсутні підстави для стягнення майнової шкоди з відповідача.

Відповідач також вважає, що судом при ухваленні рішення не враховано мораторій виконання грошових та інших зобов`язань перед юридичними особами створеними за законодавством України, кінцевими бенефіціарним власником яких є громадяни російської федерації.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/15233/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Коробенко Г.П., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15233/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі № 910/15233/23.

11.01.2024 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі №910/15233/23, призначено до розгляду на 07.03.2024 без повідомлення (виклику) учасників справи.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX, Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 №3429-IX, Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 13 травня 2024 року.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, частиною 7 вказаної статті визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Колегією суддів враховано, що ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, справа №910/15233/23 призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла наступного висновку.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 26.03.2021 між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «Альфа Страхування» (позивач, страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №330.1577770.702 (далі - Договір), за умовами якого застраховано, автомобіль марки «Jaguar XE» д.н.з. НОМЕР_2 , в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

24.01.2022 о 07:37 сталась у м. Львові по вул. Скорини в напрямку вул. Боднарська сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Jaguar ХЕ» реєстраційний номер д.н.з. НОМЕР_2 та транспортного засобу «Mercedes-Benz С180», номерний знак д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 20.09.2022 по справі №462/2794/22 судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №085508 від 09.06.2022 водій ОСОБА_1 24.01.2022 о 07 год. 37 хв., у м. Львові на вул. Скорини, 40 керуючи автомобілем «Mercedes-Benz С180», номерний знак д.н.з. НОМЕР_1 , був неуважний не стежив за дорожньою обстановкою, недотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Jaguar ХЕ» реєстраційний номер д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за ст.124 КУпАП.

Згідно з постановою Залізничного районного суду м. Львова від 20.09.2022 по справі №462/2794/22, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124, ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, враховуючи, що вищезазначеною постановою Залізничного районного суду м. Львова від 20.09.2022 по справі №462/2794/22, яка не була оскаржена у передбаченому законом порядку та набрала законної сили, якою встановлено наявність вини ОСОБА_1 у скоєному 24.01.2022 ДТП, місцевий суд вірно зазначив, що доведення вини останнього не потребують повторного доказування відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

24.01.2022 ОСОБА_2 звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

16.03.2022 ФОП Цурпаленко Є.В. надано звіт №111078 про оцінку колісного транспортного засобу відповідно до якого вартість відновлювального ремонту складає 235319,67 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 203310,18 грн.

21.04.2022 позивачем був затверджений страховий акт №0171.206.22.01, відповідно до якого зазначена дорожньо-транспортна пригода була кваліфікована позивачем як страховий випадок та прийнято рішення виплатити страхове відшкодування в сумі 113906,53 грн. ОСОБА_2 на підставі умов договору страхування та з врахуванням вартості відновлювального ремонту, визначеної калькуляцією №0171.206.2 від 18.04.2022.

Позивач здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 113906,53 грн на рахунок ОСОБА_2 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення №15650 від 22.04.2022.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Mercedes-Benz C180», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована у товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - Гарант» за полісом обов`язкового страхування №ЕР/203863167.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що поліс обов`язкового страхування №ЕР/203863167 був чинний на момент скоєння ДТП - 24.01.2022. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 130000,00 грн, франшиза - 0 грн.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки «Jaguar XE» д.н.з. НОМЕР_2 збитки у межах передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності в даному випадку є відповідач.

Пунктом 36.4. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором, перейшло право вимоги, яке ОСОБА_2 , мав до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як стверджує позивач, його представником направлено відповідачеві заяву №0171.206.22.01 від 17.05.2022 про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації на суму 113906,53 грн., в якій представник позивача просив відповідача сплатити страхове відшкодування у вказаній сумі до 17.06.2022 за реквізитами, наведеними у заяві.

На підтвердження направлення вказаної заяви позивачем долучено до матеріалів справи роздруківки з електронної пошти.

Місцевий суд задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивач звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу (суброгації) на суму 113906,53 грн., але, вказана заява позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення, а тому оскільки відповідач впродовж визначеного Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строку не сплатив суму страхового відшкодування та не направив позивачу обґрунтовану відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування, місцевий господарський суд вважав, що строк зобов`язання по сплаті страхового зобов`язання є таким, що настав.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком місцевого господарського суду.

Згідно з п. 35.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, або у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (п. 36.1-36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів»).

Відповідно до п.37.1.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування, а страховик за результатом розгляду цієї заяви приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у такому здійсненні. При цьому, заяву про страхове відшкодування необхідно подати протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше ніж один рік з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи, заяву про виплату страхового відшкодування позивачем було відправлено 17.05.2022 на електронну пошту .

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що адреса електронної пошти належить відповідачеві та визначена як адреса для листування.

В свою чергу, позивачем не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції договору про порядок взаємного врегулювання регресних вимог або інших доказів на підтвердження врегулювання порядку листування між позивачем та відповідачем.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позовна заява містить в собі зовсім іншу адресу електронної пошти відповідача, а саме, , яка також зазначена і в інших заявах, клопотаннях позивача.

Доказів направлення позивачем заяви про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації на суму 113906,53 грн. на юридичну адресу відповідача або отримання заяви відповідачем під розписку позивачем також суду не надано.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено факту отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації на суму 113906,53 грн.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів».

Велика Палата Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17 зазначила, що визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Ураховуючи наведені правові норми та встановлені судом обставини, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, подання позивачем або ОСОБА_2 заяви на виплату страхового відшкодування відповідачеві у строки, визначені в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то незвернення із такою заявою протягом одного року має наслідком припинення зобов`язання страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, що узгоджується зі змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України.

А тому позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення 113906,53 грн. з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» не підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача, що судом при ухваленні рішення не враховано мораторій виконання грошових та інших зобов`язань перед юридичними особами створеними за законодавством України, кінцевими бенефіціарним власником яких є громадяни російської федерації, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування своїх доводів відповідач посилається на абз. 4 п.1 ст. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 № 187, яким встановлено, що для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором), зокрема, юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.

Проте, відповідачем не надано суду доказів, що позивач є юридичною особою, створеною та зареєстрованою відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.

В своїй апеляційній скарзі відповідач також просив скасувати додаткове рішення від 19.12.2023 у справі №910/15233/23 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.12.2021 у справі № 925/81/21, від 09.02.2022 у справі № 910/17345/20, від 15.02.2023 у cправі №911/956/17 (361/6664/20), від 07.03.2023 у cправі № 922/3289/21.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (тобто судові витрати, крім судового збору), покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 у цій справі, то додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 також слід скасувати, з покладенням витрат на професійну правничу допомогу на позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин, висновки місцевого господарського суду не можна вважати такими, що відповідають приписам статей 236-238 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, що свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Судовий збір, сплачений відповідачем за розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 та додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі №910/15233/23 розподіляється відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та відповідно покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі № 910/15233/23 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2023 у справі № 910/15233/23 скасувати.

3. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі № 910/15233/23 скасувати.

4. Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення 113 906,53 грн. відмовити.

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 22; ідентифікаційний код 30968986) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26; ідентифікаційний код 32382598) судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 3220 (три тисячі двісті двадцять) гривень 50 копійок.

6. Видачу наказу по справі №910/15233/23 доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи №910/15233/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

Г.П. Коробенко