УХВАЛА

29 лютого 2024 року

м. Київ

cправа № 910/9577/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ємця А.А. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,

Перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МТІ" (надалі по тексту - ТОВ "МТІ", скаржник)

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 і додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2023

та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2024 і додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2024

у справі № 910/9577/23

за позовом Громадської спілки "Український музичний альянс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МТІ"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.09.2023 року у справі №910/9577/23 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МТІ" (надалі по тексту - ТОВ "МТІ", відповідач) на користь Громадської спілки "Український музичний альянс" (надалі - ГС "Український музичний альянс", позивач) грошові кошти: 3% річних - 158 006,08 грн, втрат від інфляції - 856 262,71 грн та судовий збір 15 214,03 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 05.10.2023 у справі № 910/9577/23 заяву б/н від 20.09.2023 про ухвалення додаткового рішення" ГС "Український музичний альянс" у справі №910/9577/23 - задоволено, стягнуто з ТОВ "МТІ" на користь ГС "Український музичний альянс" витрати на професійну правову допомогу у розмірі 42 900,00 грн та видано наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2024 апеляційну скаргу ТОВ "МТІ" залишено без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 19.09.2023 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 у справі № 910/9577/23 залишено без змін.

Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 заяву представника громадської спілки "Український музичний альянс" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/9577/23 задоволено частково; стягнуто з ТОВ "МТІ" на користь ГС "Український музичний альянс" понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн; іншій частині відмовлено.

ТОВ "МТІ" звернулося 09.02.2024 через підсистему "Електронний суд" до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 і додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2024 (повний текст постанови виготовлено 24.01.2024) і додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 (повний текст постанови виготовлено 24.01.2024) зі справи № 910/9577/23 позовну заяву Громадської спілки «Український музичний альянс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МТІ» про стягнення 1 297 121,85 грн залишити без розгляду.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 12.02.2024 надійшли заперечення ГС "Український музичний альянс" проти відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "МТІ", які обґрунтовані

Дослідивши матеріали касаційної скарги ТОВ "МТІ", заперечення ГС "Український музичний альянс" проти відкриття касаційного провадження у справі № 910/9577/23, Верховного Суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Приписами пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Верховний Суд зазначає, що зі змісту статті 244 ГПК України убачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати; для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Таким чином положення пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України поширюються на випадки оскарження додаткового судового рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Наведене узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною сьомою статті 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Позов у зазначеній справі подано у 2023 році. При цьому статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 встановлено у розмірі 2 684 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову є вимоги про стягнення грошових коштів 1 297 121,85 грн з них: 3% річних - 158 006,08 грн. (сто п`ятдесят вісім тисяч шість гривень 08 копійок) та втрат від інфляції - 1 139 115,77 грн. (один мільйон сто тридцять дев`ять тисяч сто п`ятнадцять гривень 77 копійок). Отже, сума позовних вимог не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому колегія суддів звертає увагу скаржника, що в силу зазначеної вище вимоги пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки відкриття касаційного провадження у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб залежать виключно від обставин конкретної справи та значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики.

Як вбачається із матеріалів касаційної скарги, ТОВ "МТІ" в якості підстави касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України. Проте, наводячи такі обґрунтування скаржник не враховує, що у у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вони можуть бути підставою для відкриття касаційного провадження лише за умови, що наявними будуть і, вже наведені вище, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України умови, які даватимуть суду право вважати судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб такими, що підлягають касаційному оскарженню.

В той же час, необхідність відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (в контексті оскарження судових актів, щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 1 139 115,77 грн та 3 % річних у сумі 158 006,08 грн), ТОВ "МТІ" обґрунтовує фундаментальним значенням цієї касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики та тим, що справа становить значний суспільний інтерес і виняткове значення для скаржника, а саме стосовно питання відшкодування імпортером 3% річних та інфляційних збитків організації колективного управління за період втрати чинності свідоцтва уповноваженої організації колективного управління, а також за відсутності акредитації у такої організації, а також, зазначає, що ухвалення рішення у цій справі дасть чітке визначення чи має імпортер (боржник) сплачувати відрахування, у тому числі 3% та інфляційні з відрахувань за приватне копіювання (відтворення в домашніх умовах) організації колективного управління (стягувач), яка фактично виконує функції з розподілу вказаних коштів між авторами, виконавцями, виробниками фонограм (відеограм), але станом на час звернення з позовом не є уповноваженою або акредитованою організацією колективного управління, що виключає право такої організації здійснювати розподіл та виплату відрахувань (спірних коштів).

Між тим колегія суддів окрему звертає увагу скаржника на неналежне обґрунтування фундаментального значення цієї касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики, як підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Так згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права є метою вирішення виключної правової проблеми, яка має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Однакове застосування закону забезпечує його загальнообов`язковість, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдине застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Оцінивши доводи скаржника щодо фундаментального значення касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики у цій справі, Верховний Суд дійшов висновку, що такі не відповідають кількісно-якісним критеріям правового питання, щодо якого можлива проблема невизначеності.

З приводу посилань відповідача на виняткове значення цієї справи для скаржника, то такі носять декларативний характер та, очевидно, відхиляються колегією суддів, оскільки доводи скаржника, жодним чином не обґрунтовують, не доводять та не свідчать про обставини дійсної "винятковості" цієї справи.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Поряд із цим використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Касаційний господарський суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила, й необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності". Натомість касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б підпадати під дію підпунктів "а", "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України. А в контексті повноважень суду касаційної інстанції як "суду права", а не "суду фактів" та положень статті 300 ГПК України й враховуючи предмет та підстави позову, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі.

При цьому у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури в такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "МТІ" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 і додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2024 і додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 у справі № 910/9577/23, скільки вона подана на судові акти, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Касаційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МТІ" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 і додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2024 і додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 у справі № 910/9577/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя А. Ємець

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова