ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2024 р. Справа №914/3661/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів Н.М. Кравчук Б.Д. Плотніцького,

розглянувши у письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» б/н і дати (вх. № 01-05/29/24 від 03.01.2024)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.12.2023 (м. Львів, суддя О.Ф. Стороженко)

про відмову у видачі судового наказу

у справі № 914/3661/23

за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ

про видачу cудового наказу

щодо стягнення з фізичної особи-підприємця Богдана Михайла Михайловича, м. Львів

кредитної заборгованості у загальній сумі 84 719,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

На адресу місцевого господарського суду від Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» надійшла заява про видачу судового наказу на стягнення з Фізичної особи-підприємця Богдана Михайла Михайловича кредитної заборгованості у загальній сумі 84 719,67грн, а саме: боргу за кредитом у сумі 73 519,67 грн; боргу в сумі 11 200,00 грн за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 19.12.2023 відмовлено Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» у видачі судового наказу на стягнення з Фізичної особи-підприємця Богдана Михайла Михайловича кредитної заборгованості у загальній сумі 84 719,67 грн.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що у заяві від 15.02.2022 про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» (в преамбулі та реквізитах) зазначено, що її подано Богданом Михайлом Михайловичем, тобто фізичною особою.

Відтак, згідно з нормами статей 152 (п.4 ч.1), 175 (ч.1) ГПК України, суд першої інстанції вказав, що подана банком заява про видачу судового наказу не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, тому наявні підстави для відмови у видачі судового наказу.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» подало апеляційну скаргу б/н і дати (вх. № 01-05/29/24 від 03.01.2024), в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.12.2023 та повернути справу до суду першої інстанції для вирішення питання про видачу судового наказу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно застосував п.3, 4 ч. 152 ГПК України та п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, оскільки передбачені зазначеними нормами підстави для відмови в видачі судового наказу відсутні.

Апелянт вважає, що звертаючись до господарського суду із заявою про видачу судового наказу, дотримався вимог ст. 150 ГПК України щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає за доцільне зазначити наступне.

Частиною 1 статті 634 ЦК України закріплено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як встановлено судом, 15.02.2022 року Фізичною особою - підприємцем Богданом Михайлом Михайловичом через систему інтернет клієнт банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ».

Відповідно до цієї заяви позичальник приєднався до розділу 1.1. Загальні положення та підрозділу 3.2.2. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» http://privatbank.ua.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов?язання, що виникає між суб?єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб?єкт (зобов?язана сторона, у тому числі боржник) зобов?язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб?єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб?єкт. (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов?язаної сторони виконання її обов?язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов?язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Пунктом 3.2.8.11 спірного договору встановлено, що договір є чинним з моменту підписання клієнтом заяви про приєднання та перерахування банком кредитних коштів на рахунок клієнта.

Позивачем разом з заявою про видачу судового наказу надано документ, який підтверджує результати перевірки накладеного на Заяву КВП (кваліфікованого електронного підпису), в якому зазначено ідентифікуючі дані підписанта (ПБ, номер за ЕДРПОУ/ДРФО), а також зазначено дату та час накладення, вказано відповідний реєстраційний номер сертифіката та термін його дії, а також зазначено аналогічні дані шодо електронної печатки, а саме: Підписувач: БОГДАН МИХАЙЛО МИХАЙЛОВИЧ; П.І.Б.: БОГДАН МИХАЙЛО МИХАЙЛОВИЧ; Країна: Україна; РНОКПП: НОМЕР_1 ; Організація (установа): ФОП БОГДАН МИХАЙЛО МИХАЙЛОВИЧ; Код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 Посада: КЕРІВНИК 14:56:47 15.02.2022 Час підпису (підтверджено кваліфікованою позначкою часу для підпису від Надавача): Сертифікат виданий: АЦСК АТ КБ «ПРИВАТБАНК»

Відтак, колегією суддів встановлено, що договір підписано Боржником, а саме ФОП БОГДАН МИХАЙЛО МИХАЙЛОВИЧ, належним чином та укладено сторонами з дотриманням Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

Як встановлено з матеріалів справи 15.02.2022 року, на підставі укладеного договору, банком було перераховано на поточний рахунок Боржника кредитні кошти у розмірі 160 000.00 грн., що підтверджується відповідною випискою по рахунку.

У виписці клієнт зазначений як - Клієнт: Фізична особа- підприємець Богдан Михайло Михайлович, ІПН: НОМЕР_1 .

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін?юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операцій та є підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Інформація з автоматизованої банківської системи (банківські виписки) є належним доказом факту укладання та виконання кредитного договору (ВГСУ від 06.04.2017 у справі № 905/2009/15.

Разом з тим, в подальшому 28.06.2023 відповідачем було подано Заяву-анкету про зміну умов договору. Заява - анкета про зміну умов договору була підписана Відповідачем шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису відповідно до приписів Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронні довірчі послуги». У вказаній Заяві боржник зазначений як ФОП Богдан Михайло Михайлович. Банком було погоджено зміни умов договору.

Боржник не виконував належним чином взяті на себе зобов?язання, заборгованість у повному обсязі не погасив, що і стало підставою для звернення заявника до суду із заявою про видачу судового наказу на стягнення заборгованості з фізичної особи-підприємця Богдана Михайла Михайловича розмірі 84 719.67 грн. (розрахунок наявний в матеріалах справи).

Відтак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що подана банком заява про видачу судового наказу не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Разом з тим, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права (рішення у справах Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року та Нун?єш Діаш проти Португалії від 10 квітня 2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ССПЛ у справі Перес де Рада Каванил?ес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що розглядаючи подану банком заяву та приймаючи оскаржувану ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд вищенаведених обставин не врахував, чим допустив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права Банку на належний та ефективний судовий захист.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржувана ухвала не відповідає таким критеріям. Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу без ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін, при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення у вирішенні питання про зупинення провадження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про видачу судового наказу.

Оскільки ухвала господарського суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, тому розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом заяви про видачу судового наказу, має бути здійснено господарським судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно з загальними правилами статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» б/н і дати (вх. № 01-05/29/24 від 03.01.2024) - задовольнити.

2.Ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.12.2023 у справі № 914/3661/23 - скасувати.

3.Справу № 914/3661/23 повернути до Господарського суду Львівської області для вирішення питання про видачу судового наказу.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню виключно у випадках, передбачених ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя Б.Д. Плотніцький