ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

06.03.2024 р. Справа № 914/410/24

Господарський суд Львівської області у складі судді Кітаєвої С.Б., розглянувши матеріали зустрічної позовної заяви: ОСОБА_1 , м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Позика, м.Київ

про визнання недійсним договору №382443-КС-001 про надання кредиту від 06.11.2021 в частині пункту 1 щодо процентної ставки та комісії за надання кредиту

у справі № 914/410/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Позика, м.Київ

до відповідача: ОСОБА_1 , м. Львів

про: стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 74827,25 грн.

ВСТАНОВИВ

На розгляд Господарського суду Львівської області в систему «Електронний суд» поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Позика до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 74827,25 грн.

Ухвалою суду від 19.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань. Встановлено відповідачу строк у 15 календарних днів з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

01.03.2024 зареєстровано зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес Позика про визнання недійсним договору №382443-КС-001 про надання кредиту від 06.11.2021 в частині пункту 1 щодо процентної ставки та комісії за надання кредиту.

Згідно довідки про доставку електронного листа ухвалу суду про відкриття провадження у справі відповідачем отримано 19.02.2024 21:48.

Відтак, судом встановлено, що ОСОБА_1 подано зустрічну позовну заяву в межах строку для подання відзиву (по 05.03.2024 включно).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору про надання кредиту №382443-КС-001 від 06.11.2021 року укладеного з відповідачем, позивачем отримано кредит, втім умови повернення кредиту, зокрема відсоткова ставка є несправедливою до позичальника та суперечить Цивільному кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів», а тому заявним вважає, що наявні підстави для визнання недійсним договору №382443-КС-001 про надання кредиту від 06.11.2021 в частині пункту 1 щодо процентної ставки та комісії за надання кредиту.

Дослідивши матеріали позовної заяви судом встановлено, що подана позовна заява не відповідає вимогам статей 164 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Так, судовий захист прав суб`єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб`єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 р. у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 р. у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду, зокрема, сплату судового збору.

При цьому, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14.05.1981 року, практика Європейського суду з прав людини щодо застосування цієї Конвенції не визнають саму по собі необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України "Про судовий збір").

Статтею 2 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно з приписами частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

До позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (п.2 ч.1 ст. 164 ГПК України).

Водночас, позивачем до позовної заяви не додано жодних належних доказів на підтвердження сплати судового збору у встановлених законом порядку та розмірі.

Разом з цим, позивач в зустрічній позовній заяві зазначає, що він є звільненим від сплати судового збору на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» якою передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Оцінивши наведені позивачем підстави для звільнення від сплати судового збору, суд дійшов висновку про їх необґрунтованість та помилковість тлумачення заявником приписів Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За приписами статті 1 вказаного закону, терміни наведені у ньому вживаються у такому значенні, зокрема, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Як вбачається з матеріалів зустрічної позовної заяви, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним договору №382443-КС-001 про надання кредиту від 06.11.2021, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» в частині пункту 1 щодо процентної ставки та комісії за надання кредиту.

Оспорюваний договір є кредитним договором та укладено з фізичною особою підприємцем (станом на день укладення договору) і за приписами пункту 1.1 якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти на засадах строковості, поворотності, платності, а позивальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами для надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.

Відтак, позивач за зустрічним позовом за спірних правовідносин не є споживачем у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а позовна заява у даній справі не пов`язана з захистом порушених прав споживача, тому посилання ОСОБА_1 на положення ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», як на підставу для звільнення від сплати судового збору є безпідставним та помилковим.

З урахуванням вищевикладеного, суд не вбачає, у даному випадку, наявності обставин, які б свідчили про звільнення заявника від сплати судового збору, інших підстав ним не наведено, а судом не встановлено, в тому числі для відстрочення чи розстрочення судового збору, як то передбачено вимогами Закону України «Про судовий збір».

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів і узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, виходячи з приписів статті 4 Закону України "Про судовий збір" позивач за зустрічним позовом повинен, виходячи з предмету спору сплатити судовий збір в розмірі 3028,00 грн (1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за вимогу немайнового характеру).

Частиною 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 164 цього Кодексу протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

При цьому, залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

За таких обставин, оскільки заявником не дотримано вищезазначених вимог встановлених Господарським процесуальним кодексом України, суд вважає за необхідне залишити зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 без руху та надати позивачу строк для усунення допущених недоліків позовної заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтями 164, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Залишити зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

2. Встановити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків - протягом 5 днів з дня отримання даної ухвали.

3. Встановити ОСОБА_1 спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.

4. Попередити позивача за зустрічним позовом, що відповідно до частини 4 статті 174 ГПК України, у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із зустрічним позовом.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та оскарженню не підлягає.

Суддя Кітаєва С.Б.