ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2024 р. м. Київ Справа № 911/2127/23

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., за участю секретаря судового засідання Друккера Д.Д., дослідивши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіріус Інвест»

до Дочірнього підприємства «Квенбергер Логістикс Укр»

про стягнення 1 495 929,41 грн

Учасники судового процесу:

від позивача: Куценко Т.В.; Долінський О.В.;

від відповідача: Петрик С.А. (в режимі ВКЗ);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіріус Інвест» звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства «Квенбергер Логістикс Укр» про стягнення 1 495 929,41 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за генеральним договором про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезеннях вантажів автомобільним транспортом у внутрішньодержавному та міжнародному автомобільному сполученні № К-2483 від 19.08.2020 в частині своєчасної доставки замовленого товару. У зв`язку із цим позивачем подано даний позов про стягнення з відповідача 974 079,31 грн основного боргу, 446 198,72 грн інфляційних втрат, 75 651,38 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.07.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіріус Інвест» залишено без руху; встановлено спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 22 438,94 грн.

26.07.2023 до суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 21.07.2023

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.08.2023 прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/2127/23. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Надано відповідачу строк для подачі відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Підготовче засідання призначено на 06.09.2023.

17.07.2023 до суду через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи.

17.08.2023 до суду через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

28.08.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.09.2023 у справі № 911/2127/23 задоволено заяву відповідача та постановлено розгляд справи, призначений на 06.09.2023, провести в режимі відеоконференції.

06.09.2023 у підготовче засідання з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 06.09.2023 представник відповідача надав усні пояснення щодо раніше поданого клопотання про призначення експертизи, в обґрунтування якого посилався на те, що генеральний договір про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезеннях вантажів автомобільним транспортом у внутрішньодержавному та міжнародному автомобільному сполученні № К-2483 від 19.08.2020 та заявка № +А1:І35 від 19.08.2020 в паперовій формі ніколи не сторонами не підписувався; сторони узгоджували проекти зазначених документів, однак не змогли прийти до погодження істотних умов. Вказаним документами, за ствердженням відповідача, були присвоєні номери, однак послуги перевезення фактично надавались на підставі усного договору, а підписання паперової форми договору було вирішено відкласти в часі. Таким чином, оскільки позивач обґрунтовує свої вимоги щодо оплати штрафних санкцій такими доказами як генеральний договір № К-2483 та заявка № +А1:І35, а відповідач заперечує, що узгоджував з позивачем вказані документи на тих умовах та в тому змісті, в якому вони додані до позовної заяви, відповідач вважав за необхідне витребувати у позивача оригінали вказаних доказів та провести судову експертизу на них підпису директора відповідача.

У свою чергу представник позивача надав усні пояснення щодо клопотання відповідача про призначення судової експертизи у справі та зазначив, що договір в паперовій формі не існує, оскільки в паперовій формі між сторонами не підписувався, а відтак задовольнити клопотання відповідача про витребування доказів не вбачається за можливе. У зв`язку із цим, на переконання позивача, призначення у даній справі судової експертизи не підлягає задоволенню.

У підготовчому засіданні 06.09.2023 суд, заслухавши усні пояснення представників сторін щодо клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи та дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, з урахуванням того, що у сторін відсутній оригінал генерального договору № К-2483 від 19.08.2020 щодо якого у клопотанні про призначення експертизи поставлені питання до експерта, суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.09.2023 відкладено підготовче засідання у справі № 911/2127/23 на 04.10.2023, про що занесено до протоколу судового засідання.

20.09.2023 до суду через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

04.10.2023 до суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшло два клопотання про долучення доказів, в яких позивач просить суд визнати поважними причини неподання ТОВ «Сіріус Інвест» доказів у строк, встановлений ст. 80 ГПК України, та долучити до матеріалів справи докази, зазначені у додатках.

04.10.2023 у підготовче засідання з`явились представники позивача; представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином.

У підготовчому засіданні 04.10.2023 представник позивача надав усні пояснення щодо клопотань про долучення доказів, просив поновити строк на подання доказів та задовольнити клопотання. Суд протокольно задовольнив клопотання позивача про поновлення строку для подання доказів та долучив подані позивачем докази до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.10.2023 відкладено підготовче засідання у справі № 911/2127/23 на 15.11.2023, про що занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача про дату та час наступного підготовчого засідання, судом складено ухвалу-повідомлення від 04.10.2023 та направлено останню відповідачу.

27.10.2023 до суду через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява про участь в судовому зсіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.10.2023 у справі № 911/2127/23 заяву відповідача задоволено та постановлено підготовче засідання, призначене на 15.11.2023, провести в режимі відеоконференції.

15.11.2023 у підготовче засідання з`явились представники сторін та надали усні пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.11.2023 вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу № 911/2127/23 до судового розгляду по суті на 13.12.2023.

23.11.2023 до суду через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява про участь в судовому зсіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.12.2023 у справі № 911/2127/23 заяву відповідача задоволено та постановлено розгляд справи, призначений на 13.12.2023, провести в режимі відеоконференції.

12.12.2023 до суду через підсистему «Електронний суд» від адвоката Дядик Н.А. надійшло клопотання/заява про розірвання договору про надання правової допомоги.

13.12.2023 в судове засідання з`явились представники сторін та виступили з вступними промовами.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.12.2023 оголошено перерву у справі № 911/2127/23 до 17.01.2024 перед встановленням обставин справи та перевіркою їх доказами, про що занесено до протоколу судового засідання.

19.12.2023 до суду через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява про участь в судовому зсіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.01.2024 у справі № 911/2127/23 заяву відповідача задоволено та постановлено розгляд справи, призначений на 17.01.2024, провести в режимі відеоконференції.

17.01.2024 до суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, в якому позивач просить суд визнати обґрунтованою неможливість подання доказів раніше, приєднати до матеріалів справи та прийняти до розгляду додані до клопотання докази: копію запиту ТОВ «Сіріус Інвест» до Рівненської митниці з доказом відправки, копії відповідей Рівненської митниці з додатками.

Також 17.01.2024 від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, в якому позивач просить суд визнати обґрунтованою неможливість подання, приєднати до матеріалів справи та прийняти до розгляду постанову про закриття кримінального провадження № 0000774 від 22.12.2020.

17.01.2024 в судове засідання з`явились представники сторін. Суд керуючись ст. 80, 118, 119 ГПК України протокольно задовольнив клопотання позивача про поновлення строку для долучення доказів, прийняв подані позивачем докази до розгляду та долучив їх до матеріалів справи.

В судовому засіданні 17.01.2024 представник відповідача заявив усне клопотання про застосування строків позовної даності.

В судовому засіданні 17.01.2024 суд, заслухавши усні пояснення представників сторін щодо обставин справи та під час перевірки їх доказами з`ясував, що копія довідки про транспорті витрати № 5 від 24.08.2020, яка долучена до відзиву на позовну заяву, та копія довідки про транспорті витрати № 5 від 24.08.2020, яка долучена до клопотання позивача про долучення доказів від 17.01.2024, має різний зміст.

З огляду на наведене, ухвалою Господарського суду Київської області від 17.01.2024 відкладено судове засідання у справі № 911/2127/23 на 21.02.2024. Зобов`язано Рівненську митницю надати до суду письмові пояснення щодо особи, яка здійснила розмитнення товару відповідно до митної декларації № UA 204020/2020/024716 від 01.09.2020 та копії документів, які були надані до митниці для оформлення митної декларації № UA 204020/2020/024716 від 01.09.2020 та які зазначені в графі 4 зазначеної вище митної декларації.

26.01.2024 до суду через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява про участь в судовому зсіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.01.2024 у справі № 911/2127/23 заяву відповідача задоволено та постановлено розгляд справи, призначений на 21.02.2024, провести в режимі відеоконференції.

15.02.2024 до суду від Рівненської митниці надійшли документи та пояснення на виконання вимог ухвали суду від 17.01.2024.

19.02.2024 до суду через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, в якому просить суд визнати поважною причину неможливості подання в підготовчому засіданні адвокатського запиту та листів до Рівненської митниці та приєднати до матеріалів справи вказані докази.

20.02.2024 до суду через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач надав пояснення щодо довідок про транспортні витрати, просив суд визнати поважною причину неможливості подання в підготовчому засіданні адвокатського запиту та листів до Рівненської митниці та приєднати до матеріалів справи вказані докази.

21.02.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, в якому просить суд визнати обґрунтованою неможливість подання, приєднати до матеріалів справи та прийняти до розгляду копію відповіді Рівненської митниці про надання інформації на запит позивача.

Також 21.02.2024 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення щодо дослідження доказів по справі № 911/2127/23, повідомлення про відкриття кримінального провадження № 0000027 від 06.01.2024 щодо представника відповідача за заявою позивача, а також повідомлення про розірвання договору про надання правової допомоги з адвокатом Дигас О.П..

21.02.2024 в судове засідання з`явились представники сторін.

В судовому засіданні 21.02.2024 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просив суд позов задовольнити посилаючись на наступне.

Як зазначив позивач, 19.08.2020 між позивачем та відповідачем було укладено генеральний договір на транспортне перевезення вантажу № К-2483 та заявку № +А1:І35, якою були погоджені строки подачі транспортного засобу для навантаження у Іспанії - 20.08.2020, та строки доставки вантажу позивачу 27-28.08.2020. Проте, всупереч укладеному договору та заявці, відповідач прибув на завантаження лише 24.08.2020 із запізненням на чотири доби та доставив вантаж безпосередньо позивачу 02.12.2020 із запізненням на 99 діб. У зв`язку із цим позивач просив стягнути з відповідача штраф, нарахований на підставі п. 5.6 генерального договору № К-2483 від 19.08.2020, за несвоєчасну подачу транспортного засобу під завантаження з розрахунку 100 євро за 4 доби прострочення у розмірі 400 євро, який в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 04.07.2023 складає 15 941,72 грн, а також штраф, нарахований на підставі п. 5.8 генерального договору № К-2483 від 19.08.2020 за 99 діб прострочення доставки вантажу в пункт призначення з розрахунку 100 євро за кожну добу прострочення у розмірі 9900 євро, який в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 04.07.2023 складає 394 557,57 грн.

За ствердженням позивача, протягом періоду з 20.08.2020 до 24.08.2020 експедитор в усному форматі повідомляв позивача, що транспортний засіб прибуде під завантаження в погоджену дату (наступні погоджені дати). У зв`язку із цим, як зазначив позивач, ТОВ «Сіріус Інвест» зверталося до вантажовідправника з листами-проханнями надати працівників для відвантаження вантажу у вихідні дні. У зв`язку з вищенаведеним, як зазначив позивач, між ТОВ «Сіріус Інвест» та Компанією «MAQUIMPORT» шляхом обміну електронними листами було погоджено, що сплата за понаднормовий вихід працівників вантажовідправника буде відшкодована ДП «Квенбергер Логістикс Укр» при сплаті штрафних санкцій на користь ТОВ «Сіріус Інвест», оскільки саме відповідач несе відповідальність за своєчасну подачу транспортного засобу під завантаження. Таким чином, за ствердженням позивача, оскільки транспортний засіб прибув під завантаження із запізненням на чотири доби внаслідок несвоєчасної подачі відповідачем транспортного засобу під завантаження, вантажовідправник (Компанія «MAQUIMPORT») виставив позивачу рахунки за понаднормову роботу його працівників у вихідні дні та дні відпустки. Загальна сума виставлених рахунків, згідно пояснень позивача, складає 1600 євро за 4 чотири дні запізнення транспортного засобу під завантаження, яка в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 04.07.2023 складає 63 766,88 грн.

Позивач також стверджував, що ТОВ «Сіріус Інвест» сплатило на користь відповідача повну суму вартості перевезення вантажу у розмірі 27 622,70 грн відповідно до умов заявки, проте відповідач з моменту розмитнення вантажу вчиняв протизаконні дії з вимагання надмірної сплати позивачем грошових коштів у розмірі 9 813,14 грн за вже оплачені послуги перевезення. У зв`язку із чим позивач також просив стягнути з відповідача 9 813,14 грн надмірно сплачених грошових коштів, які, за ствердженням позивача, ДП «Квенбергер Логістикс Укр» протизаконно вимагало сплатити ТОВ «Сіріус Інвест» після оплати позивачем перевезення вантажу в повному обсязі.

Крім того, відповідно до пояснень позивача, вантаж, який позивач отримав з порушенням строків доставки на 99 діб, був предметом укладеного з ТОВ «Магнум» договору поставки № 35/08 від 28.07.2020 та укладеного з ТОВ «Агронерудпром» договору поставки № 10/08 від 22.07.2020. У вказаних договорах поставки, як зазначив позивач, були погоджені кінцеві терміни поставки позивачем на користь третіх осіб товару, проте внаслідок прострочення відповідачем доставки вантажу на 99 діб позивач доставив товар за договорами поставки на користь третіх осіб також із порушенням строків поставки. У зв`язку із цим позивач сплатив на користь ТОВ «Магнум» штрафні санкції в сумі 390 000,00 грн за неналежне виконання умов договору поставки № 35/08 від 28.07.2020 та сплатив на користь ТОВ «Агронерудпром» 100 000,00 грн штрафні санкції у розмірі 100 000,00 грн за неналежне виконання умов договору поставки № 10/08 від 22.07.2020. Таким чином, позивач стверджував, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов генерального договору та заявки в частині доставки вантажу у погоджені строки, позивач, сплативши штрафні санкції за вказаним договорами поставки, поніс прямі збитки у загальному розмірі 490 000,00 грн.

З урахуванням зазначеного вище, за ствердженням позивача, загальна сума заборгованості ДП «Квенбергер Логістикс Укр» перед ТОВ «Сіріус Інвест» станом на 04.07.2023 складає 974 079,31 грн, з якої: 15 941,72 грн штрафу за несвоєчасну подачу транспортного засобу під завантаження, 394 557,57 грн штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в пункт призначення, 63 766,88 грн грошових коштів за понаднормову працю працівників компанії вантажовідправника, 9 813,14 грн надмірно сплачених грошових коштів, 490 000,00 грн прямих збитків. Також позивачем нараховано на загальну суму заборгованості у розмірі 974 079,31 грн та заявлено до стягнення з відповідача 446 198,72 грн інфляційних втрат за період заборгованості з 02.12.2020 до 31.05.2023 та 75 651,38 грн 3 % річних за період заборгованості з 02.12.2020 до 04.07.2023.

У свою чергу відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

За ствердженням відповідача, генеральний договір № К-2483 про надання транспортно-експедиторських послуг від 19.08.2020 та заявка № +А1:І35 від 19.08.2020, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, в паперовій формі ніколи сторонами не підписувався. Відповідач стверджував, що сторони узгоджували проекти вказаних документів, однак не змогли прийти до погодження істотних умов. Вказаним проектам в листуванні сторін були присвоєні номери, однак послуги перевезення фактично почали надаватись на підставі усного договору, а підписання паперової форми договору було вирішено відкласти в часі. Фактично, за ствердженням відповідача, взаємовідносини сторін були засновані на усній домовленості. Відповідач заперечував, що узгоджував з позивачем договір № К-2483 від 19.08.2020 та заявку № +А1:І35 від 19.08.2020 на тих умовах та в тому змісті, як вони додані до позовної заяви.

Щодо посилань позивача на укладені договори поставки з ТОВ «Магнум» та ТОВ «Агронерудпром», на підставі яких позивач сплатив штрафні санкції на загальну суму 490 000,00 грн за порушення строків поставки двигунів, відповідач переконаний, що є об`єктивні підстави вважати, що такі договірні відносини та оплата штрафних санкцій не носять реальний характер, оскільки всі сторони цих договорів, а саме: ТОВ «Сіріус Інвест», ТОВ «Магнум» та ТОВ «Агронерудпром». є пов`язаними між собою компаніями, мають спільних засновників та єдиного спільного кінцевого бенефіціара. Таким чином, на переконання відповідача, є об`єктивні підстави вважати, що відбулась імітація понесених позивачем певних збитків, а надані позивачем докази понесення прямих збитків не відповідають визначенню «достовірних доказів», яке наведене в ст.78 ГПК України.

Стосовно тверджень позивача щодо порушень відповідачем строків завантаження вантажу та вимоги про компенсацію витрат Компанії «МАQUIMPORT» на оплату понаднормового виходу на роботу її працівників, відповідач зазначив, що оскільки зміст генерального договору № К-2483 та заявки № +А1:І35 від 19.08.2020, на думку відповідача, позивачем сфальсифіковано, посилання позивача на їх зміст в частині певних строків є безпідставним. За ствердженням відповідача, завантаження транспорту вантажем позивача відбулось в обумовлені строки, перемовини про перенесення дати завантаження транспортного засобу на чотири доби, про які позивач струджує у позові, не велось. Відповідач вважав, що вимоги до ДП «Квенбергер Логістикс Укр» про відшкодування вказаних сум є безпідставними та необґрунтованими, а позивачем не додано до позову підтверджень фактичного понесення ТОВ «Сіріус Інвест» вказаних витрат по компенсації Компанії «МАQUIMPORT» витрат за понаднормову оплату праці персоналу.

За ствердженням відповідача, дійсними обставинами справи, за яких здійснювалось спірне вантажоперевезення, є те, що між позивачем та відповідачем було узгоджено перевезення двох палет з Іспанії до України автомобільним транспортом; вартість послуг була узгоджена в розмірі 27 622,70 грн; транспортний засіб прибув під завантаження у визначений позивачем день та в назначене місце; за домовленістю між сторонами, перевізник мав забрати дві палети з двигунами та глушниками. Проте, замість двох палет, вантажовідправником в транспортний засіб було завантажено додаткові, раніше не обумовлені місця.

Згідно пояснень відповідача, в експортній декларації Компанії «МАQUIMPORT» в графі 6 зазначено кількість місць - 4. Перевезення здійснювалось транспортним засобом СП ТОВ «Дунай-Транзіт», який виставив відповідачу вимогу оплатити додаткові місця в сумі 300 євро. На вказану суму відповідач виставив позивачу рахунок № 5467 від 24.08.2020 на загальну суму 37 435,84 грн, який складався з раніше обумовленої вартості перевезення в сумі 27 622,70 грн та додатково стягнутих перевізником 9 813,14 грн. Проте позивач лише частково оплатив транспортні послуги на суму 27 622,70 грн, у зв`язку із чим відповідач направив позивачу повідомлення про притримання вантажу позивача від 01.09.2020 на підставі статті 594 Цивільного Кодексу України до отримання повної оплати вартості послуг. Як зазначив відповідач, вказана доплата від позивача надійшла на рахунок відповідача лише 27.11.2020. Після перерахування 27.11.2020 позивачем остаточної вартості послуг в сумі 9 813,14 грн, вантаж був доставлений на склад позивача.

З урахуванням зазначеного вище, на переконання відповідача, понесені позивачем збитки, на які він посилається в своєму позові, ТОВ «Сіріус Інвест» понесло через власну недобросовісну поведінку, а вимоги до відповідача про сплату штрафних санкцій і збитків, які, на думку відповідача, позивач фактично не поніс, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. З урахуванням зазначеного вище, відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Приймаючи до уваги, що учасники судового процесу скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

В судовому засіданні 21.02.2024 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши усні пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

19.08.2020 між Дочірнім підприємством «Квенбергер Логістикс Укр» (далі - експедитор, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіріус Інвест» (далі - клієнт, позивач) укладено генеральний договір про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезеннях вантажів автомобільним транспортом у внутрішньодержавному та міжнародному автомобільному сполученні № К-2483 (далі - генеральний договір), за змістом п. 1.1 якого експедитор зобов`язується за плату і за рахунок клієнта виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні відповідно до умов чинного законодавства України та міжнародних правових норм, а також на підставі погодженої сторонами заявки на організацію перевезення вантажу автомобільним транспортом, яка є невід`ємною частиною даного договору. Форма заявки, зазначена в додатку № 1 до даного договору, є обов`язковою для дотримання сторонами.

За змістом п. 1.2 вказаного правочину, договір є генеральним правочином, укладеним між сторонами, в якому експедитор та клієнт виступають від свого імені та/або за дорученням організацій, з якими вони мають прямі договори.

Відповідно до п. 2.1 генерального договору, на кожне перевезення оформляється транспортне замовлення (заявка), яке складається в письмовій формі, підписується уповноваженою особою клієнта, засвідчується відбитком круглої печатки клієнта, передасться експедитору за допомогою факсимільного або електронного зв`язку при цьому сам факт наявності печатки клієнта на заявці є достатнім для її дійсності, та направляє експедитору за допомогою електронного або факсимільного зв`язку і є невід`ємною частиною договору (додаток № 1). При цьому сторони погоджуються, що заявка та інші документи, які отримані сторонами за допомогою факсимільного або електронного зв`язку мають юридичну силу оригіналу та є належним доказом існування господарських відносин між сторонами за цим договором та може використовуватись сторонами цього договору в будь-яких органах, в тому числі, але не виключно, в судових органах з метою підтвердження дійсних намірів та господарських взаємовідносин сторін, що виникають з цього договору.

Пунктом 2.2 генерального договору передбачено, що в заявці мають міститися, але не виключно та не обмежуючись, наступні обов`язкові дані: - номер та дата договору (додатку до договору), до якого складається заявка; - найменування та адреса вантажовідправника (під вантажовідправником розуміється клієнт або вказаний ним відправник вантажу); - контактний телефон, відповідальні за відправлення вантажу особи; - адреса місця завантаження (якщо вона не збігається з адресою вантажовідправника) з указівкою контактних осіб і їхніх телефонів; - дати і часу завантаження; - маршрут руху (в тому разі коли маршрут руху визначає клієнт); - найменування вантажу; - вага, вид пакування, кількість місць вантажу; - властивості вантажу, що вимагають особливих умов або запобіжних заходів для збереження вантажу під час перевезення; - вартість послуг експедитора, умови оплати; - найменування та адреса вантажоодержувача (під вантажоодержувачем розуміється клієнт або вказаний ним одержувач вантажу), контактний телефон, відповідальні за отримання вантажу особи; - адреса місця розвантаження вантажу (якщо вона не збігається з адресою вантажоодержувача) з указівкою контактних осіб і їхніх телефонів; - терміни доставки вантажу; - особливі умови, попередньо погоджені сторонами (якщо необхідно страхування тощо).

За змістом п. 2.3 генерального договору, клієнт не вправі в односторонньому порядку встановлювати в заявці додаткові зобов`язання експедитора, не обумовлені даним договором або домовленістю сторін. Прийняття експедитором заявки до виконання підтверджується підписанням заявки експедитором та проставленням на заявці відбитку круглої печатки експедитора, про що експедитор негайно повідомляє клієнта за допомогою засобів факсимільного зв`язку або електронною поштою чи в інший прийнятний для обох сторін спосіб з урахуванням викладеного в п. 3.1. цього договору.

Відповідно до пп. 2.4, 2.5 генерального договору, будь-які зміни або доповнення до заявки, у тому числі виправлення по тексту заявки, зміна адрес завантаження та розвантаження вантажів, повинні бути оформлені в письмовій формі і підписані обома сторонами шляхом оформлення додаткової або нової заявки. Експедитор вправі в рамках цього договору залучати третіх осіб до виконання свого зобов`язання за цим договором. При цьому без спеціального доручення клієнта від свого імені чи від імені клієнта здійснювати юридично значимі і інші фактичні дії із третіми особами для належного виконання доручення клієнта з організації перевезення вантажів.

Судом встановлено, що 19.08.2020 між позивачем та відповідачем, на виконання генерального договору, було укладено заявку № +А1:І35, яка містить відомості, передбачені пунктом 2.2 генерального договору.

Відповідно до заявки № +А1:І35, замовником вантажу є ТОВ «Сіріус Інвест»; експедитор - ДП «Квенбергер Логістикс Укр»; найменування вантажу: 2 мотора + 2 глушники вартістю 10 тис. дол.; наявність Carnet TIR/CMR: ЦМР+ЕХ1.

Заявкою передбачено, що датою завантаження є 20.08.2020. Термін доставки - 27-28.08.2020. Кількість місць. Відомості щодо розмірів кожного місця. Тип автомобіля та кількість: тент 1. Спосіб завантаження, вивантаження: боковий, задній. Характер упакування: 2 палети. Маршрут: Вальє-де-Трапага, Іспанія-Рівне-Київ, Україна. Відомості про відправника: найменування MAQUIMPORT, Адреса завантаження: Pol. Industrial Ugartena Carretera EI Juncal S/N - 48510 Trapaga-Bizkaia-Espana. Адреса митного оформлення в країні відправника: адреса: на місці, відповідно до вказівок відправника за рахунок відправника. Відомості про отримувача: найменування ТОВ «Сіріус Інвест», адреса: вул. А. Корольова, 12-г. Адреса митного оформлення в країні отримувача: адреса: м. Рівне, вул. Млинівська, 1В. Адреса вивантаження: вул. Качалова, 6-Б, Київ, Україна..

Загальна вартість перевезення відповідно до заявки № +А1:І35 складає 27 622,70 грн. Кінцевий термін оплати не погоджений.

Судом встановлено, що заявка № +А1:І35 містить відомості про те, що остання є додатком до договору № К-2483 від 19.08.2020. Вказана заявка підписана уповноваженими представниками експедитора та клієнта та скріплена їх відтисками печаток без зауважень та заперечень.

Відповідно до п. 4.1 генерального договору, ціна договору складається із вартості наданих за договором послуг, яка обумовлюється сторонами в заявці, що є невід`ємною частиною цього договору, і коригується за фактично здійсненими обсягами перевезення та/або залежно від наявності додаткових документально підтверджених витрат експедитора, пов`язаних з виконанням даного договору, при підписанні акта приймання-передачі наданих послуг. Документи, що підтверджують фактично здійснені обсяги перевезення та наявність додаткових витрат експедитора, є визначальними при визначенні вартості послуг в акті приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з п. 4.2 генерального договору, клієнт оплачує послуги експедитора на підставі погодженої сторонами заявки, згідно з виставленим рахунком протягом 3 банківських днів з моменту отримання рахунку, при цьому сторони погоджуються, що моментом отримання рахунку на сплату послуг експедитора є будь-яка подія, що сталася раніше: отримання клієнтом рахунку на оплату послуг по електронній пошті або отримання клієнтом рахунку на оплату послуг поштовим відправленням або отримання клієнтом рахунку кур`єрською поштою. У разі порушення термінів оплати (несвоєчасного перерахування грошових коштів) клієнт зобов`язується сплатити експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, що підлягає оплаті за кожен день затримки платежу.

В пункті 4.3 генерального договору передбачено, що остаточні розрахунки між сторонами з урахуванням положень пункту 4.1 даного договору здійснюються на підставі акта приймання-передачі наданих послуг протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення відповідного рахунку експедитором.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач стверджує, що за укладеною між сторонами заявкою № +А1:І35 відповідач зобов`язався надати позивачу послуги з перевезення вантажу - два мотори та два глушники по маршруту Вальє-де-Трапага, Іспанія-Рівно-Київ, Україна із зазначеною у заявці датою завантаження транспортного засобу - 20.08.2020, та погодженою сторонами датою доставки вантажу - 27-28.08.2020 за адресою розвантаження: вул. Качалова 5-Б, Київ, Україна.

Як зазначив позивач, умови та обов`язкові дані перевезення вантажу були погоджені сторонами у заявці № +А1:І35, що створена на фірмовому бланку відповідача, наданою для заповнення самим відповідачем.

Згідно пояснень позивача, ТОВ «Сіріус Інвест» була чітко зазначена дата прибуття транспортного засобу для завантаження - 20.08.2020, оскільки, за його ствердженням, це був останній робочий день перед літньою відпусткою в іспанській Компанії «MAQUIMPORT» (далі - вантажовідправник) згідно літної сієсти. Про даний факт Компанія «MAQUIMPORT» заздалегідь попередила ТОВ «Сіріус Інвест» відповідним листом через електронну пошту.

Як зазначив позивач, у погоджену сторонами в заявці дату завантаження товару - 20.08.2020, транспортний засіб по заявці № +А1:І35 на місце завантаження до м. Вальє-де-Трапага, Іспанія не прибув. Натомість транспортний засіб перевізника прибув на місце завантаження 24.08.2020, тобто із запізненням на чотири доби, та було завантажено вантаж позивача (2 мотори та 2 глушники) в транспортний засіб перевізника - СП ТОВ «Дунай-Транзіт», на підтвердження чого позивачем долучено до позовної заяви міжнародну автомобільну накладну (CMR) № 745025 від 24.08.2020. Позивач наголошує на тому, що вантаж був завантажений Компанією «MAQUIMPORT» у транспортний засіб перевізника в кількості двох місць та відповідно до розмірів, вказаних у заявці № +А1:І35. При цьому позивач зауважив, що під час завантаження вантажу (2 мотори та 2 глушники) будь-яких претензій або зауважень до ТОВ «Сіріус Інвест» від перевізника та експедитора щодо кількості або розмірів вантажу не було.

За ствердженням позивача, протягом періоду з 20.08.2020 до 24.08.2020 експедитор в усному форматі повідомляв позивача, що транспортний засіб прибуде під завантаження в погоджену дату (наступні погоджені дати). У зв`язку із цим, як зазначив позивач, ТОВ «Сіріус Інвест» зверталося до вантажовідправника з листами-проханнями надати працівників для відвантаження вантажу у їх вихідні дні. У зв`язку із вказаним, як зазначив позивач, між ТОВ «Сіріус Інвест» та Компанією «MAQUIMPORT» шляхом обміну електронними листами було погоджено, що сплата за понаднормовий вихід працівників вантажовідправника буде відшкодована ДП «Квенбергер Логістикс Укр» при сплаті штрафних санкцій на користь ТОВ «Сіріус Інвест», оскільки саме відповідач несе відповідальність за своєчасну подачу транспортного засобу під завантаження. Таким чином, за ствердженням позивача, оскільки транспортний засіб прибув до Іспанії під завантаження із запізненням на чотири доби внаслідок несвоєчасної подачі відповідачем транспортного засобу під завантаження, вантажовідправник виставив позивачу рахунки за понаднормову роботу працівників вантажовідправника у вихідні дні та дні відпустки. Загальна сума виставлених рахунків, за ствердженням позивача, складає 1600 євро за 4 чотири дні запізнення транспортного засобу під завантаження із розрахунку 2 дні відпустки по 300 євро та 2 вихідних дня по 500 євро, яка відповідно до курсу НБУ гривні до євро станом на 04.07.2023 складає 63 766,88 грн (1600євро*39,8543 грн).

З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2020 вантаж позивача був розмитнений, що підтверджується митною декларацію № UA204020/2020/024716 від 01.09.2020.

Згідно пояснень позивача, того ж дня (01.09.2020) позивачем в повному обсязі було сплачено за перевезення вантажу у розмірі 27 622,70 грн згідно погодженої у заявці № +А1:І35 вартості перевезення, на підтвердження чого долучив до позовної заяви платіжне доручення № 66 від 02.09.2020 на суму 27 622,70 грн із призначенням платежу: «оплата за міжнародне автоперевезення по маршруту Іспанія-Україна Київ а/м/п/п № ВН8875ЕP згідно заявки №+А1/І35 від 19.08.2020 р. Без ПДВ».

Проте вантаж позивача у погоджені сторонами у заявці № +А1:І35 строки не був доставлений у місце призначення.

Позивач твердить, що ТОВ «Сіріус Інвест» було вимушене звернутися до поліції із заявою про кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України (крадіжка, вчинена у великих розмірах), ч. 1 ст. 190 КК України (заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) відносно дій ДП «Квенбергер Логістикс Укр», внаслідок чого на підставі заяви позивача було відкрите кримінальне провадження, яке було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000774 від 23.09.2020 року за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України.

За ствердженням позивача, за період з 02.09.2020 до 28.10.2020 ні експедитор, ні перевізник на зв`язок з позивачем не виходили, жодних повідомлень щодо місцезнаходження вантажу позивачу надано не було.

Як зазначив позивач, 28.10.2020 засобами поштового зв`язку він отримав від відповідача рахунок на оплату № 5467 від 24.08.2020 на суму 37 435, 84 грн, виписаний до заявки № 5437 від 19.08.2020 та акт надання послуг № 4752 від 24.08.2020 до рахунку на оплату № 5467 від 24.08.2020, що є додатком до заявки № 5437 від 19.08.2020.

З матеріалів справи вбачається, що 04.11.2020, у відповідь на отримані вище акт та рахунок, складені на підставі іншої заявки, ніж та, на підставі якої здійснювалось перевезення вантажу, ТОВ «Сіріус Інвест» направило відповідачу повідомлення вих. № 03/11 від 03.11.2020, в якому зазначив, що 28.10.2020 позивач отримав рахунок на оплату № 5467 від 24.08.2020 та акт надання послуг № 4752 від 19.08.2020 по заявці № 5437 від 19.08.2020. У повідомленні позивач зазначив, що ДП «Квенбергер Логістикс Укр» по вказаним документам не надавав ТОВ «Сіріус Інвест» послуги за вказаною заявкою. У зв`язку із цим акт надання послуг № 4752 від 24.08.2020 та рахунок на оплату № 5467 від 24.08.2020 позивач повернув без підпису та з зауваженнями.

11.10.2020 відповідач, у відповідь на повідомлення позивача, направив позивачу лист вих. № 681/04 від 10.11.2020, в якому повідомив, що в надісланих позивачем акті та рахунку зазначено внутрішній номер заявки по перевезенню, яке виконувалось в рамках генерального договору № К-2438 від 19.08.2020. У листі відповідач зазначив, що рахунок та акт виконаних робіт були відкореговані на відповідний номер заявки. З огляду на що відповідач направив позивачу актуальний рахунок на оплату транспортно-експедиторських послуг та акт виконаних робіт на загальну суму 37 435,84 грн по заявці № +А1:І35 від 19.08.2020, просив підписати акт надання послуг та один примірник повернути відповідачу. Також відповідач у листі зазначив, що послуги з перевезення вантажу, надані відповідачем, оплачені позивачем не в повному обсязі, а товар зберігається на складі відповідача. Листом відповідач просив здійснити остаточну оплату та забрати зі складу відповідача вантаж. Разом з листом відповідач направив відповідачу акт надання послуг № 4752 від 24.08.2020 та рахунок на оплату № 5467 від 24.08.2020, складені до заявки № +А1:І35 від 19.08.2020.

27.11.2020, у відповідь на вищевказаний лист відповідача, позивач направив відповідачу лист вих. № 24/11 від 24.11.2020, в якому зазначив, що отримавши 22.11.2020 лист відповідача вих. № 681/04 від 10.11.2020 разом з рахунком та актом, позивач виявив про помилкову суму вартості послуг, зазначену в рахунку та акті, яка складає 37 435,84 грн. В листі позивач зазначив, що в замовленні № +А1:І35 від 19.08.2020 вартість перевезення зазначена 27 622,70 грн, у зв`язку із чим необхідно оформити коректно бухгалтерські документи.

Також 27.11.2020, у відповідь лист відповідача, позивач направив відповідачу лист вих. № 27/11 від 27.11.2020, в якому позивач зазначив, що вантаж має бути доставлений за адресою вантажоотримувача згідно заявки. Оплата за перевезення проведена 02.09.2020 згідно платіжного доручення № 66 від 02.09.2020 на суму 27 622,70 грн в повному обсязі. В листі позивач просив повідомити, за якою адресою знаходиться вантаж.

Крім того 27.11.2020, у відповідь на лист відповідача вих. № 681/04 від 10.11.2020, позивач направив лист вих. № 27/11/2 від 27.11.2020, в якому повідомив про проведення оплати в сумі 9 813,14 грн згідно платіжного доручення № 971 від 27.11.2020 на вимогу відповідача № 681/04 від 10.11.2020. Листом позивач також просив відповідача повідомити про місцезнаходження вантажу та можливість забрати вантаж. Разом з листом позивач направив відповідачу платіжне доручення № 971 від 27.11.2020 на суму 9 813,14 грн із призначенням платежу: «оплата на вимогу згідно листа № 681/04 від 10.11.2020 р. В т.ч. ПДВ 1635,52 грн».

На підтвердження направлення вищевказаних листів від 27.11.2020 позивач долучив до матеріалів справи описи вкладення у цінний лист, поштові накладні та фіскальні чеки за № 765, за № 773 та за № 757. Згідно наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, листи позивача № 24/11 від 24.11.2020, № 27/11 від 27.11.2020 та № 27/11/2 від 27.11.2020 були вручені відповідачу 03.12.2020.

З матеріалів справи також вбачається, що 30.11.2020 позивач, у відповідь на вимогу відповідача вих. № 681/04 від 10.11.2020, направив на електронну адресу відповідача лист вих. № 30/11 від 30.11.2020, в якому повідомив про проведення додаткової оплати в сумі 9 813,14 грн на вимогу відповідача згідно платіжного доручення № 971 від 27.11.2020. У листі позивач наголосив, що станом на 30.11.2020 вантаж за адресою, зазначеною у заявці № +А1:І35 від 19.08.2020, не доставлений. У зв`язку із цим позивач просив відповідача виконати взяті на себе зобов`язання по доставці вантажу за погодженою сторонами адресою. В свою чергу позивач листом повідомив відповідача про необхідність додержання порядку документообігу між юридичним особами, у зв`язку із чим позивач зазначив, що уповноважені особи ТОВ «Сіріус Інвест» готові підписати акт виконаних робіт та інші необхідні документи.

01.02.2020 позивач звернувся до відповідача з листом вих. № 01/12 від 01.02.2020, яким просив виконати взяті на себе зобов`язання по транспортуванню вантажу за маршрутом Іспанія - Україна (м. Київ, вул. Качалова, 5-Б) згідно заявки № +А1:І35 від 19.08.2020.

Як зазначив позивач, 02.12.2020 вантаж (2 мотори та 2 глушники) прибув за адресою вантажоотримувача: м. Київ, вул. Качалова, 5-Б. Доставку здійснив водій ОСОБА_1 на автомобілі Volkswagen Crafter, державний номер НОМЕР_1 , який належить ДП «Квенбергер Логістикс Укр».

Відповідно до пояснень позивача, 02.12.2020 уповноважена особа позивача при отриманні вантажу в графі 24 міжнародної автотранспортної накладної (CMR) № 745025 від 24.08.2020 проставила дату отримання вантажу - 02.12.2020, підписала останню, а також зазначила зауваження наступного змісту: « 02.12.2020 року вантаж доставлений на склад ТОВ «Сіріус Інвест» із запізненням на 99 днів. Прийнятий без перевірки робочого стану. У разі виявлення порушення цілісності, можливих дефектів товару, що виникли в процесі транспортування та зберігання їх, ДП «Квенбергер Логістикс Укр» - експедитор буде проінформований вчасно з наданням документального підтвердження. Підпис заступника директора Куценко Т.В.».

Позивач твердить, що у період з 01.09.2020 (з моменту оплати повної вартості перевезення) до фактичної дати доставки вантажу відповідачем вчинялися протизаконні дії з вимагання сплати ТОВ «Сіріус Інвест» грошових коштів у розмірі 9 813,14 грн після оплати позивачем перевезення у повному обсязі.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач посилається на те, що умовами заявки № +А1:І35 були погоджені строки подачі транспортного засобу для навантаження у Іспанії - 20.08.2020, та строки доставки вантажу позивачу - 27-28.08.2020. Проте, всупереч укладеному генеральному договору та заявці, відповідач прибув на завантаження лише 24.08.2020, із запізненням на чотири доби, та доставив вантаж позивачу лише 02.12.2020, тобто з простроченням доставки вантажу на 99 діб.

Відповідно до п. 5.6 генерального договору, у випадку порушення строків подачі транспортного засобу для завантаження, зазначених у заявці, експедитор виплачує клієнту штраф у розмірі 100 євро за кожну добу прострочення.

Пунктом 5.8 генерального договору, у випадку невиконання експедитором своїх зобов`язань щодо доставки вантажу в пункт призначення в строки, узгоджені сторонами в заявці, експедитор виплачує клієнту штраф у розмірі 100 євро за кожну добу прострочення.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за генеральним договором в частині строків подачі транспортного засобу для завантаження та строків доставки вантажу, погоджених сторонами у заявці № +А1:І35, позивач, керуючись п. 5.6, 5.8 генерального договору, нарахував та просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 400 євро за 4 доби запізнення та штраф у розмірі 9900 євро за 99 днів прострочення доставки вантажу в пункт призначення із розрахунку 100 євро за кожну добу прострочення, які відповідно до курсу НБУ гривні до євро станом на 04.07.2023 складають 15 941,72 грн (400євро*39,8543 грн) та 394 557,57 грн (9900євро*39,8543 грн) відповідно.

Позивач стверджує, що неодноразово повідомляв відповідача листами разом з рахунками-фактурами про необхідність сплати штрафів за порушення строків подачі транспортного засобу під завантаження та порушення строків доставки вантажу в пункт призначення, передбачені пп. 5.6, 5.8 генерального договору.

З матеріалів справи вбачається, що 24.06.2023 позивач направив відповідачу лист (вимогу) вих. № 8 від 23.06.2023, яким повідомив відповідача про наявну заборгованість за заявкою № +А1:І35 від 19.08.2020 та генеральним договором № К-2483 від 19.08.2020: 1) за порушення строків подачі транспортного засобу для завантаження на 4 доби 28.08.2020-23.08.2020, що складає у грошовому розмірі 16 074,08 грн згідно рахунку-фактури № СФ-0000014 від 23.06.2023; 2) за порушення строків доставки вантажу в пункти призначення на 96 діб 28.08.2020-02.12.2020, що складає у грошовому розмірі - 385 777,92 грн згідно рахунку-фактури № СФ-0000015 від 23.06.2023. Листом позивач зазначив, що очікує сплату наявної заборгованості за реквізитами позивача, які зазначені у рахунках-фактурах та разом з листом направив відповідачу вказані рахунки-фактури. На підтвердження направлення вказаного листа з додатками, позивач долучив до матеріалів справи опис вкладення у цінний лист, поштову накладну та фіскальний чек за № 302 від 24.06.2023. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вказане поштове відправлення позивача було вручено відповідачу 29.06.2023.

Відповіді на лист відповідач не направив, заперечень щодо вказаних в листі сум не висловив, нараховані штрафи в добровільному порядку не сплатив.

Крім того, відповідно до пояснень позивача, вантаж, який позивач отримав з порушенням строків доставки на 99 діб, був предметом укладеного з ТОВ «Магнум» договору поставки № 35/08 від 28.07.2020 та укладеного з ТОВ «Агронерудпром» договору поставки № 10/08 від 22.07.2020. У вказаних договорах поставки, як зазначив позивач, були погоджені кінцеві терміни поставки позивачем на користь третіх осіб товару, проте внаслідок прострочення відповідачем доставки вантажу на 99 діб позивач доставив товар за договорами поставки на користь третіх осіб також із порушенням строків поставки. У зв`язку із цим позивач сплатив на користь ТОВ «Магнум» штрафні санкції в сумі 390 000,00 грн за неналежне виконання умов договору поставки № 35/08 від 28.07.2020 та сплатив на користь ТОВ «Агронерудпром» 100 000,00 грн штрафні санкції у розмірі 100 000,00 грн за неналежне виконання умов договору поставки № 10/08 від 22.07.2020. Таким чином, позивач стверджував, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов генерального договору та заявки в частині доставки вантажу у погоджені строки, позивач, сплативши штрафні санкції за вказаним договорами поставки, поніс прямі збитки у загальному розмірі 490 000,00 грн.

З урахуванням зазначеного вище, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача основного боргу, який станом на 04.07.2023 складає 974 079,31 грн, з яких: 15 941,72 грн штрафу за несвоєчасну подачу транспортного засобу під завантаження, 394 557,57 грн штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, 63 766,88 грн за понаднормову працю працівників компанії вантажовідправника, 9 813,14 грн надмірно сплачених грошових коштів, 490 000,00 грн прямих збитків. Також позивачем нараховано на загальну суму заборгованості в сумі 974 079,31 грн та заявлено до стягнення з відповідача 446 198,72 грн інфляційних втрат за період заборгованості з 02.12.2020 до 31.05.2023 та 75 651,38 грн 3 % річних за період заборгованості з 02.12.2020 до 04.07.2023.

У свою чергу відповідач позов не визнає в повному обсязі та у відзиві на позовну заяву стверджує, що генеральний договір № К-2483 про надання транспортно-експедиторських послуг від 19.08.2020 та заявка № +А1:І35 від 19.08.2020, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, в паперовій формі ніколи сторонами не підписувався. Відповідач стверджує, що сторони узгоджували проекти вказаних документів, однак не змогли прийти до погодження істотних умов. Вказаним проектам в листуванні сторін були присвоєні номери, однак відповідач твердить, що послуги перевезення фактично почали надаватись на підставі усного договору, а підписання паперової форми договору було вирішено відкласти в часі. Фактично, за ствердженням відповідача, взаємовідносини сторін були засновані на усній домовленості.

Щодо посилань позивача на укладені договори поставки з ТОВ «Магнум» та ТОВ «Агронерудпром», на підставі яких позивач сплатив штрафні санкції на загальну суму 490 000,00 грн за порушення строків поставки двигунів, відповідач переконаний, що наявні об`єктивні підстави вважати, що такі договірні відносини та оплата штрафних санкцій не носять реальний характер, оскільки всі сторони цих договорів, а саме: ТОВ «Сіріус Інвест», ТОВ «Магнум» та ТОВ «Агронерудпром», є пов`язаними між собою компаніями, мають спільних засновників та єдиного спільного кінцевого бенефіціара. Таким чином, на переконання відповідача, наявні об`єктивні підстави вважати, що відбулась імітація понесених позивачем збитків, а надані позивачем докази понесення прямих збитків не відповідають визначенню «достовірних доказів», яке наведене в ст.78 ГПК України.

Стосовно тверджень позивача щодо порушень відповідачем строків завантаження вантажу та вимоги про компенсацію витрат Компанії «МАQUIMPORT» на оплату понаднормового виходу на роботу її працівників, відповідач зазначив, що оскільки зміст генерального договору № К-2483 та заявки № +А1:І35 від 19.08.2020, позивачем сфальсифіковано, посилання на їх зміст в частині певних строків є безпідставним. За ствердженням відповідача, завантаження транспорту вантажем позивача відбулось в обумовлені з ним строки, перемовин щодо перенесення дати завантаження транспортного засобу на чотири доби, про які позивач стверджує у позові, не велось. Відповідач вважає, що вимоги до ДП «Квенбергер Логістикс Укр» про відшкодування вказаних сум є безпідставними та необґрунтованими, а позивачем не додано до позову підтверджень фактичного понесення ТОВ «Сіріус Інвест» вказаних витрат по компенсації Компанії «МАQUIMPORT» витрат за понаднормову оплату праці персоналу.

За ствердженням відповідача, дійсними обставинами справи, за яких здійснювалось спірне вантажоперевезення, є те, що між позивачем та відповідачем було узгоджено перевезення двох палет з Іспанії до України автомобільним транспортом; вартість послуг була узгоджена в розмірі 27 622,70 грн; транспортний засіб прибув під завантаження в назначений позивачем день та в назначене місце; за домовленістю між сторонами, перевізник мав забрати дві палети з двигунами та глушниками. Проте, замість двох палет, вантажовідправником в транспортний засіб було завантажено додаткові, раніше не обумовлені місця.

Згідно пояснень відповідача, перевезення здійснювалось транспортним засобом СП ТОВ «Дунай-Транзіт». В експортній декларації Компанії «МАQUIMPORT» в графі 6 зазначено кількість місць - 4, у зв`язку із чим СП ТОВ «Дунай-Транзіт» виставило відповідачу вимогу оплатити додаткові місця в сумі 300 євро. У свою чергу відповідач на вказану суму виставив позивачу рахунок № 5467 від 24.08.2020 на загальну суму 37 435,84 грн, який складався з раніше обумовленої вартості перевезення вантажу в сумі 27 622,70 грн та додатково стягнутих перевізником (СП ТОВ «Дунай-Транзіт») грошових коштів в сумі 9 813,14 грн.

Проте, за ствердженням відповідача, позивач лише частково оплатив транспортні послуги на суму 27 622,70 грн. У зв`язку із цим відповідач направив позивачу повідомлення про притримання вантажу позивача від 01.09.2020 на підставі статті 594 Цивільного Кодексу України до отримання повної оплати вартості послуг. Як зазначив відповідач, вказана доплата від позивача надійшла на рахунок відповідача лише 27.11.2020. Після перерахування 27.11.2020 позивачем на рахунок відповідача остаточної вартості послуг в сумі 9 813,14 грн, вантаж був доставлений на склад позивача. Таким чином, згідно пояснень відповідача, твердження в позові, що за період з 02.09.2020 до 28.10.2020 ні експедитор, ні перевізник на зв`язок з позивачем не виходили, жодних повідомлень не було, спростовуються поштовим відправленням відповідача на адресу позивача повідомлення про притримання вантажу від 01.09.2020 до моменту повного розрахунку, з обґрунтуванням такого притримання вантажу та відповідного рахунку для оплати.

З урахуванням зазначеного вище, на переконання відповідача, понесені позивачем збитки, на які він посилається в своєму позові, ТОВ «Сіріус Інвест» понесло через власну недобросовісну поведінку, а вимоги до відповідача про сплату штрафних санкцій і збитків, які, на думку відповідача, позивач фактично не поніс, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Дослідивши посилання відповідача на те, що послуги з перевезення вантажу надавались на підставі усного договору, суд вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи з огляду на наступне.

За змістом п. 2.3 генерального договору, клієнт не вправі в односторонньому порядку встановлювати в заявці додаткові зобов`язання експедитора, не обумовлені даним договором або домовленістю сторін. Прийняття експедитором заявки до виконання підтверджується підписанням заявки експедитором та проставленням на заявці відбитку круглої печатки експедитора, про що експедитор негайно повідомляє клієнта за допомогою засобів факсимільного зв`язку або електронною поштою чи в інший прийнятний для обох сторін спосіб з урахуванням викладеного в п. 3.1. цього договору.

Судом встановлено, що наявна в матеріалах справи заявка № +А1:І35 від 19.08.2020 підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена відтисками їх печаток без зауважень та заперечень.

Як вірно зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, вказана заявка № +А1:І35 від 19.08.2020 створена на фірмовому бланку ДП «Квенбергер Логістикс Укр». Також спірна заявка № +А1:І35 містить вказівку на те, що остання є додатком до договору № К-2483 від 19.08.2020.

Відповідно до п. 2.1 генерального договору, на кожне перевезення оформляється транспортне замовлення (заявка), яке складається в письмовій формі, підписується уповноваженою особою клієнта, засвідчується відбитком круглої печатки клієнта, передасться експедитору за допомогою факсимільного або електронного зв`язку при цьому сам факт наявності печатки клієнта на заявці є достатнім для її дійсності, та направляє експедитору за допомогою електронного або факсимільного зв`язку і є невід`ємною частиною договору (додаток № 1).

При цьому сторони погоджуються, що заявка та інші документи, які отримані сторонами за допомогою факсимільного або електронного зв`язку мають юридичну силу оригіналу та є належним доказом існування господарських відносин між сторонами за цим договором та може використовуватись сторонами цього договору в будь-яких органах, в тому числі, але не виключно, в судових органах з метою підтвердження дійсних намірів та господарських взаємовідносин сторін, що виникають з цього договору.

Крім того в пп. 10.5-10.6 генерального договору передбачено, що передані по факсу (за номерами 380-44-5441592 або 380-44-531-12-20) або за допомогою електронного зв`язку на електронну пошту менеджера що має доменне ім`я @quehenberger.com.ua примірник даного договору та всі замовлення (заявки), підписані і погоджені обома сторонами, є офіційними документами і мають повну юридичну чинність з подальшою передачею оригіналу договору. Сторони також визнають юридичну значимість інших документів, отриманих за допомогою факсимільного зв`язку (за номерами 380-44-5441592 або 380-44-531-12-20) або за допомогою електронного зв`язку на електронну пошту менеджера що має доменне ім`я @quehenberger.com.ua.

Користуючись правом, наданим ст. 207 Цивільного кодексу України, сторони домовились, що сторони можуть використовувати факсимільне відтворення підписів керівників сторін для вчинення правочинів, пов`язаних з даним договором. Сторони визнають рівну юридичну силу власного підпису та факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання на додаткових угодах до договору, а також на інших документах, що мають значення для виконання умов даного договору (заявки, додатки, протоколи, акти, рахунки-фактури та інші документи). Відповідальність за підписання договірних документів належним представником несуть керівники сторін. Підписанням цього договору сторони засвідчують факсимільне відтворення підпису уповноваженої особи (п. 10.7 генерального договору).

Відповідно до пп. 10.8, 10.9 генерального договору, сторони також визначають юридичну значимість інших документів, отриманих за допомогою факсимільного та Інтернет-зв`язку, вказаного у даному договору. Усі попередні переговори і листування, що відносяться до даного договору, втрачають силу з моменту його підписання.

Крім того, зі змісту листування між сторонами, зокрема листів відповідача вих. № 681/04 від 10.11.2020, повідомлення про притримання товару вих. № 554/04 від 01.09.2020 та листа відповідача вих. № 528/04 від 28.08.2020, вбачається, що ДП «Квенбергер Логістикс Укр» здійснювало перевезення вантажу по маршруту Іспанія - України в рамках генерального договору № К-2483 від 19.08.2020 згідно заявки № +А1:І35 від 19.08.2020.

У свою чергу відповідач не заперечує, що направляв позивачу примірники генерального договору та заявки в електронному вигляді, однак посилається на те, що договір та заявка в паперовій формі підписані не були, оскільки позивач відмовився від підписання паперових документів.

Разом з тим стверджуючи про те, що позивач відмовився від підписання паперових документів, відповідач не надає суду примірники відповідного договору та заявки, від підписання яких, за ствердженням відповідача, відмовився позивач.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18, від 23.12.2020 у справі № 910/2284/20).

У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів. Тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13ц (провадження № 14-400цс19).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності та проаналізувавши правовідносини, які склались між сторонами, з огляду на підписану уповноваженими представниками сторін та скріпленну їх відтисками печаток заявку № +А1:І35 від 19.08.2020, генеральний договір № К-2483 від 19.08.2020 та з урахуванням п. 2.1 генерального договору № К-2483 від 19.08.2020, суд дійшов висновку про те, що між сторонами був укладений генеральний договір про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезеннях вантажів автомобільним транспортом у внутрішньодержавному та міжнародному автомобільному сполученні № К-2483 від 19.08.2020 та заявка № +А1:І35 від 19.08.2020, яка є невід`ємною частиною генерального договору, копії яких долучені позивачем до позовної заяви.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що послуги з перевезення вантажу надавались відповідачем саме в рамках договору № К-2483 та заявки № +А1:І35 від 19.08.2020, копії яких долучені позивачем до позовної заяви. Будь-яких інших примірників договорів про надання транспортно-експедиторських послуг або заявок матеріали справи не містять та жодною із сторін до суду не надано.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезеннях вантажів автомобільним транспортом у внутрішньодержавному та міжнародному автомобільному сполученні № К-2483 від 19.08.2020 та заявку № +А1:І35 від 19.08.2020, як належні підстави, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своїми основними ознаками є договором перевезення вантажу автомобільним транспортом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із статтею 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Статтею 306 Господарського кодексу України передбачено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній водний транспорт, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються кодексами, законами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, приписами ст. 909 Цивільного кодексу України та ст. 307 Господарського кодексу України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначені Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Перелік документів, що підтверджують приймання вантажу до транспортування, зазначені в статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Так, за змістом частин 11, 12, 13 статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України № 57-V від 01.08.2006 також передбачено, що ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Відповідно до ст. 4 Конвенції, договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, зокрема, наданою сторонами CMR, якою підтверджується прийняття вантажу до перевезення. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Статтею 6 Конвенції визначено, що вантажна накладна містить такі дані: a) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; c) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; e) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.

У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані: a) заява про те, що перевантаження забороняється; b) платежі, які відправник зобов`язується сплатити; c) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці; d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника; e) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу; f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення; g) перелік документів, переданих перевізнику.

Сторони можуть внести у вантажну накладну будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають корисною.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Конвенції вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як було встановлено судом раніше та передбачено в п. 1.1 генерального договору, експедитор зобов`язується за плату і за рахунок клієнта виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні відповідно до умов чинного законодавства України та міжнародних правових норм, а також на підставі погодженої сторонами заявки на організацію перевезення вантажу автомобільним транспортом, яка є невід`ємною частиною даного договору. Форма заявки, зазначена в додатку № 1 до даного договору, є обов`язковою для дотримання сторонами.

Відповідно до п. 2.1 генерального договору, на кожне перевезення оформляється транспортне замовлення (заявка), яке складається в письмовій формі, підписується уповноваженою особою клієнта, засвідчується відбитком круглої печатки клієнта, передасться експедитору за допомогою факсимільного або електронного зв`язку при цьому сам факт наявності печатки клієнта на заявці є достатнім для її дійсності, та направляє експедитору за допомогою електронного або факсимільного зв`язку і є невід`ємною частиною договору (додаток № 1).

Судом було встановлено, що 19.08.2020 між позивачем та відповідачем, на виконання генерального договору, було укладено заявку № +А1:І35, яка містить відомості, передбачені пунктом 2.2 генерального договору.

Відповідно до заявки № +А1:І35 від 19.08.2020 замовником вантажу є ТОВ «Сіріус Інвест»; експедитор - ДП «Квенбергер Логістикс Укр»; найменування вантажу: 2 мотора + 2 глушники вартістю 10 тис. дол.; наявність Carnet TIR/CMR: ЦМР+ЕХ1.

Заявкою передбачено, що датою завантаження є 20.08.2020. Термін доставки відповідно до заявки - 27-28.08.2020. Кількість місць. Відомості щодо розмірів кожного місця. Тип автомобіля та кількість: тент 1 Спосіб завантаження, вивантаження: боковий, задній. Характер упакування: 2 палети. Маршрут: Вальє-де-Трапага, Іспанія-Рівне-Київ, Україна. Відомості про відправника: найменування MAQUIMPORT, Адреса завантаження: Pol. Industrial Ugartena Carretera EI Juncal S/N - 48510 Trapaga-Bizkaia-Espana. Адреса митного оформлення в країні відправника: адреса: на місці, відповідно до вказівок відправника за рахунок відправника. Відомості про отримувача: найменування ТОВ «Сіріус Інвест», адреса: вул. А. Корольова, 12-г. Адреса митного оформлення в країні отримувача: адреса: м. Рівне, вул. Млинівська, 1В. Адреса вивантаження: вул. Качалова, 6-Б, Київ, Україна.

Загальна вартість перевезення відповідно до заявки № +А1:І35 складає 27 622,70 грн. Кінцевий термін оплати не погоджений.

Доказів внесення змін або доповнень до заявки №+А1:135 від 19.08.2020 в порядку пп. 2.3, 2.4 генерального договору матеріали справи не містять.

Отже судом встановлено, що сторонами в заявці № +А1:135 погоджено термін завантаження (подачі транспортного засобу для завантаження) за адресою завантаження - 20.08.2020, та кінцевий термін доставки вантажу позивачу в пункт призначення до 28.08.2020.

Підпунктом 3.2.2 генерального договору передбачено, що експедитор зобов`язаний забезпечити подачу придатного для здійснення перевезення вантажу під час заявленого вантажу перевізний транспортний засіб під завантаження в узгоджені сторонами терміни.

Як передбачено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Таким чином, враховуючи вищенаведені приписи законодавства, умови генерального договору та заявки № +А1:І35, господарський суд дійшов висновку, що кінцевим терміном подачі транспортного засобу для завантаження є 20.08.2020, а строк здійснення відповідачем доставки вантажу в пункт призначення є таким, що настав 28.08.2020.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач стверджує, що у погоджену сторонами в заявці дату завантаження товару - 20.08.2020, транспортний засіб по заявці № +А1:І35 на місце завантаження до м. Вальє-де-Трапага, Іспанія не прибув.

Разом з тим судом встановлено та не заперечується сторонами, що транспортний засіб перевізника по заявці № +А1:І35 прибув на місце завантаження - 24.08.2020, що підтверджується наявною в матеріалах справи міжнародною автомобільною накладною (CMR) № 745025 від 24.08.2020.

Отже враховуючи, що кінцевим терміном завантаження товару згідно заявки є 20.08.2020, а відповідачем фактично подано транспортний засіб для завантаження 24.08.2020, суд встановив, що відповідачем допущено порушення строків подачі транспортного засобу для завантаження, узгоджені сторонами у заявці.

Враховуючи, що у заявці № +А1:І35 сторонами узгоджено термін завантаження товару 20.08.2020, а транспортний засіб перевізника фактично прибув на місце завантаження - 24.08.2020, суд дійшов висновку, що відповідачем неналежним чином виконано договірні зобов`язання за генеральним договором, порушено пп. 1.1, 3.2.2 генерального договору та заявки № +А1:І35, наслідком чого є застосування до відповідача відповідальності, передбаченої п. 5.6 генерального договору.

Крім того за ствердженням позивача, відповідач неналежним чином виконав умови генерального договору № К-2483 від 19.08.2020 та не доставив вантаж в пункт призначення у погоджені сторонами у заявці № +А1:І35 строки.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ДП «Квенбергер Логістикс Укр» доставило вантаж в пункт призначення лише 02.12.2020, про що позивачем здійснено відповідний запис у графі 24 міжнародної автомобільної накладної (CMR) № 745025 від 24.08.2020. Також у вказаній накладній в графі 24 позивачем зазначені зауваження наступного змісту: «вантаж доставлений на склад ТОВ «Сіріус Інвест» із запізненням на 99 днів. Прийнятий без перевірки робочого стану. У разі виявлення пошкоджень цілісності і можливих дефектів товару, що виникли в процесі транспортування ДП «Квенбергер» експедитор та зберігання їх компанією буде проінформовано логіста вчасно з наданням документованого підтвердження».

Отже враховуючи, що кінцевим терміном доставки вантажу згідно заявки є 28.08.2020, а відповідачем фактично доставлено вантаж в пункт призначення лише 02.12.2020, суд встановив, що відповідачем допущено порушення строків доставки вантажу в пункт призначення у погоджені сторонами у заявці № +А1:І35 строки. Протилежного суду не доведено.

При цьому суд відхиляє твердження відповідача стосовно того, що завантаження транспорту вантажем позивача відбулось в обумовлені сторонами строки на підставі усних домовленостей між сторонами, оскільки, по-перше, посилаючись на завантаження транспорту в обумовлені сторонами строки відповідач не зазначає про які строки стверджує відповідач.

По-друге, як вже дійшов висновку суд раніше, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та проаналізувавши правовідносини, які склались між сторонами, з огляду на підписану уповноваженими представниками сторін та скріплення їх відтисками печаток заявки № +А1:І35 від 19.08.2020, генерального договору № К-2483 від 19.08.2020 та з урахуванням п. 2.1 генерального договору № К-2483 від 19.08.2020, між сторонами був укладений генеральний договір про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезеннях вантажів автомобільним транспортом у внутрішньодержавному та міжнародному автомобільному сполученні № К-2483 від 19.08.2020 та заявка № +А1:І35 від 19.08.2020, а перевезення вантажу здійснювалось відповідачем саме в межах договору № К-2483 та заявки № +А1:І35.

Також згідно пояснень відповідача, перевезення здійснювалось транспортним засобом СП ТОВ «Дунай-Транзіт». В експортній декларації Компанії «МАQUIMPORT» в графі 6 зазначено кількість місць - 4, у зв`язку із чим СП ТОВ «Дунай-Транзіт» виставило відповідачу вимогу оплатити додаткові місця в сумі 300 євро. У свою чергу відповідач на вказану суму виставив позивачу рахунок № 5467 від 24.08.2020 на загальну суму 37 435,84 грн, який складався з раніше обумовленої вартості перевезення вантажу в сумі 27 622,70 грн та додатково стягнутих перевізником (СП ТОВ «Дунай-Транзіт») грошових коштів в сумі 9 813,14 грн. Проте позивач лише частково оплатив транспортні послуги на суму 27 622,70 грн, у зв`язку із цим відповідач направив позивачу повідомлення про притримання вантажу позивача від 01.09.2020 на підставі статті 594 Цивільного Кодексу України до отримання повної оплати вартості послуг.

При дослідженні правомірності притримання відповідачем вантажу на підставі ст. 594 Цивільного кодексу України до моменту остаточного розрахунку позивачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

За приписами ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 594 Цивільного кодексу України, кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання.

Загальний правовий зміст такого способу забезпечення зобов`язань як притримання визначається статтями 594-597 Цивільного кодексу України та передбачає, зокрема, що: - кредитор повинен правомірно володіти майном, що підлягає передачі боржникові; - боржник порушив строки виконання своїх зобов`язань (стаття 594 ЦК України); - кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника (стаття 595 ЦК України).

Як стверджує відповідач, внаслідок неналежного виконання позивачем обов`язку в частині повного розрахунку з відповідачем за послуги з перевезення вантажу, 03.09.2020 відповідач направив позивачу повідомлення про притримання товару вих. № 544/04 від 01.09.2020, в якому зазначив, що 27.08.2020 позивачу був виставлений рахунок на оплату послуг перевезення в сумі 37 435,84 грн, проте станом на 02.09.2020 оплата з боку позивача здійснена частково. У зв`язку із невиконанням у строк зобов`язання з боку ТОВ «Сіріус Інвест» щодо оплати транспортно-логістичних послуг згідно рахунку на оплату № 5437 від 19.08.2020, на підставі ст. 594 Цивільного кодексу України, відповідач повідомив про притримання вантажу, що транспортується згідно заявки № +А1:І35 від 19.08.2020 (двигуни та глушники) до виконання ТОВ «Сіріус Інвест» зобов`язання щодо оплати вартості вищевказаних транспортно-логістичних послуг в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що разом з повідомленням про притримання відповідач направив позивачу довідку про транспортні витрати № 5 від 24.08.2020, рахунок № 5467 від 24.08.2020 та лист № 528 від 28.08.2020. На підтвердження направлення вказаного повідомлення, відповідач долучив до відзиву на позову заяву копію опису вкладення у цінний лист, поштову накладну та фіскальний чек за № 446 від 03.09.2020.

Як вбачається з повідомлення відповідача про притримання, як на підставу для притримання вантажу відповідач посилається на невиконання позивачем у строк зобов`язання щодо оплати транспортно-логістичних послуг згідно рахунку на оплату № 5437 від 19.08.2020 в сумі 37 435,84 грн, які станом на 02.09.2020 оплачені з боку позивача лише частково.

Суд зазначає, що заявка № +А1:І35 від 19.08.2020 містить відомості щодо вартості перевезення у розмірі 27 622,70 грн, разом з тим графа у заявці «термін оплати» кінцевої дати оплати перевезення не містить.

Водночас суд вважає за необхідне акцентувати на розділі генерального договору, який стосується ціни договору і порядку взаєморозрахунків між сторонами.

Так в пункті 4.3 генерального договору визначено, що остаточні розрахунки між сторонами з урахуванням положень пункту 4.1 даного договору здійснюються на підставі акта приймання-передачі наданих послуг протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення відповідного рахунку експедитором.

Таким чином обов`язок клієнта (позивача) здійснити остаточний розрахунок за надані експедитором послуги, з урахуванням пп. 4.1, 4.3 договору, у позивача є таким, що настав протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення відповідного рахунку експедитором на підставі акта приймання-передачі наданих послуг.

Разом з тим суд наголошує на тому, що станом на дату направлення відповідачем повідомлення про притримання вих. № 544/04 від 01.09.2020 жодний акт приймання-передачі наданих послуг на суму 37 435,84 грн по заявці № +А1:І35 від 19.08.2020 або рахунок на оплату на суму 37 435,84 грн по заявці № +А1:І35 від 19.08.2020 позивачу виставлений не був.

Суд зазначає, що долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву експрес-накладні (том 1, а.с. 192) не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів направлення 28.08.2020 листа № 528/04 від 28.08.2020 та рахунку на оплату № 5467 від 24.08.2020 по заявці № +А1:І35 від 19.08.2020, оскільки зі змісту вказаних експрес-накладних суд не вбачає за можливе встановити, що рахунок на оплату № 5467 від 24.08.2020 був виставлений позивачу саме в рамках заявки № +А1:І35 від 19.08.2020.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що вперше акт виконаних робіт № 4752 від 24.08.2020 на загальну суму 37 435,84 грн та рахунок на оплату № 5467 від 24.08.2020 на суму 37 435,84 грн по заявці № +А1:І35 від 19.08.2020 були направлені позивачу 11.11.2020 разом з листом відповідача вих. № 681/04 від 10.11.2020.

Доказів направлення вказаного акта виконаних робіт та рахунка на оплату із посиланням на заявку № +А1:І35 від 19.08.2020, в рамках якої здійснювалось перевезення вантажу, до 11.11.2020 матеріали справи не містять. Протилежного не доведено.

Суд вважає за необхідне звернути увагу також на той факт, що станом на дату направлення позивачу повідомлення про притримання вантажу вих. № 544/04 від 01.09.2020, відповідач вже допустив прострочення строків доставки вантажу в пункт призначення, погоджені сторонами у заявці № +А1:І35.

Крім того, дослідивши зміст генерального договору про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезеннях вантажів автомобільним транспортом у внутрішньодержавному та міжнародному автомобільному сполученні № К-2483 від 19.08.2020, суд встановив, що останній не містить положень стосовно права експедитора на притримання вантажу клієнта до моменту сплати експедитору повної вартості послуг.

Статтею 10 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачено право експедитора притримувати вантаж, що знаходиться в його володінні, до моменту сплати плати експедитору і відшкодування витрат, здійснених ним в інтересах клієнта, або до моменту іншого забезпечення виконання клієнтом його зобов`язань у частині сплати плати експедитору та відшкодування вказаних витрат, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування.

Разом з тим сторони в п. 4.2 генерального договору дійшли згоди, що у разі порушення термінів оплати (несвоєчасного перерахування грошових коштів) клієнт зобов`язується сплатити експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, що підлягає оплаті за кожен день затримки платежу. Отже сторони в договорі дійшли згоди, що виконання зобов`язання в частині своєчасної оплати наданих послуг може забезпечуватися неустойкою (пенею), проте сторонами не узгоджено, що забезпечення виконання зобов`язання з оплати послуг може забезпечуватись притриманням вантажу.

При цьому, як зазначив суд раніше, загальний правовий зміст такого способу забезпечення зобов`язань як притримання визначається статтями 594-597 Цивільного кодексу України та передбачає, зокрема, що: - кредитор повинен правомірно володіти майном, що підлягає передачі боржникові; - боржник порушив строки виконання своїх зобов`язань (стаття 594 ЦК України); - кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника (стаття 595 ЦК України).

З урахуванням зазначеного вище, враховуючи пункти 4.1, 4.3 договору та зміст листування між сторонами, господарський суд дійшов висновку, що строк здійснення позивачем остаточного розрахунку за надані відповідачем послуги з перевезення вантажу станом на дату направлення позивачу повідомлення про притримання вих. № 544/04 від 01.09.2020, є таким, що не настав, а відтак у відповідача не виникло право на притримання вантажу на підставі ст. 594 Цивільного кодексу України.

З огляду той факт, що у відповідача не виникло право на притримання вантажу на підставі ст. 594 Цивільного кодексу України та враховуючи, що у заявці № +А1:І35 сторонами узгоджено кінцевий термін доставки вантажу в пункт призначення у строк до 28.08.2020, а відповідачем фактично доставлено вантаж лише 02.12.2020, суд дійшов висновку про порушення відповідачем зобов`язань з доставки вантажу в пункт призначення у погоджений сторонами строк, наслідком чого є застосування до відповідача відповідальності, передбаченої п. 5.8 генерального договору.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.6 генерального договору, у випадку порушення строків подачі транспортного засобу для завантаження, зазначених у заявці, експедитор виплачує клієнту штраф у розмірі 100 євро за кожну добу прострочення.

Пунктом 5.8 генерального договору, у випадку невиконання експедитором своїх зобов`язань щодо доставки вантажу в пункт призначення в строки, узгоджені сторонами в заявці, експедитор виплачує клієнту штраф у розмірі 100 євро за кожну добу прострочення.

Позивач, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за генеральним договором в частині строків подачі транспортного засобу для завантаження, погоджених сторонами у заявці № +А1:І35, керуючись п. 5.6 генерального договору, нарахував та просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 400 євро за 4 доби запізнення (з 20.08.2020 до 23.08.2020) із розрахунку 100 євро за кожну добу прострочення, який відповідно до курсу НБУ гривні до євро станом на 04.07.2023 складає 15 941,72 грн (400євро*39,8543 грн).

Дослідивши розрахунок штрафу позивача, суд встановив, що позивачем невірно визначено період прострочення зобов`язання, а саме його початок, оскільки, як було встановлено судом раніше, у заявці № +А1:І35 сторонами узгоджено, що дата завантаження товару - 20.08.2020. Отже кінцевим терміном подачі транспортного засобу під завантаження є 20.08.2020, а відтак прострочення почалося з 21.03.2020.

Враховуючи умови генерального договору та погодженої сторонами у заявці № +А1:І35 кінцевої дати завантаження товару, враховуючи встановлену судом дату прострочення зобов`язання (з 21.02.2020), з урахуванням меж розрахунку позивача, суд дійшов висновку, що нарахування штрафу за порушення строків подачі транспортного засобу для завантаження є обґрунтованим та правомірним за 3 доби запізнення (з 21.08.2020 до 23.08.2020) у розмірі 300 євро із розрахунку 100 євро за кожну добу прострочення.

Крім того позивач, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за генеральним договором в частині доставки вантажу в пункт призначення у погоджені у заявці № +А1:І35 строки, керуючись п. 5.8 генерального договору, нарахував та просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 9900 євро за 99 доби прострочення із розрахунку 100 євро за кожну добу прострочення, який відповідно до курсу НБУ гривні до євро станом на 04.07.2023 складає 394 557,57 грн (9900євро*39,8543грн).

Дослідивши розрахунок штрафу позивача, суд встановив, що позивачем невірно визначено період прострочення зобов`язання з огляду на таке. Як було встановлено судом раніше, у заявці № +А1:І35 сторонами узгоджено, що дата доставки вантажу - 28.08.2020. Отже кінцевим терміном доставки вантажу в пункт призначення є 28.08.2020, а відтак прострочення почалося з 29.08.2020. Крім того фактична дата доставки вантажу (02.12.2020) не враховується в період прострочення, оскільки відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, загальний період прострочення доставки вантажу складає 95 днів, який почався 29.08.2020 та тривав до 01.12.2020 включно.

Враховуючи умови генерального договору та погодженої сторонами у заявці № +А1:І35 кінцевої дати доставки вантажу в пункт призначення, враховуючи встановлений судом період прострочення зобов`язання з 29.08.2020 до 01.12.2020 включно, суд дійшов висновку, що нарахування штрафу за порушення строків доставки вантажу є обґрунтованим та правомірним за 95 діб запізнення (з 29.08.2020 до 01.12.2020) у розмірі 9500 євро із розрахунку 100 євро за кожну добу прострочення.

З розрахунку позивача вбачається, що позивач здійснює нарахування штрафу у грошовому еквіваленті гривні до євро за курсом НБУ станом на 04.07.2023, що становить 39,8543 грн - 1 євро.

Разом з тим пунктом 5.14 генерального договору передбачено, що у випадках, коли сума штрафів за простій виражена в іноземній валюті або інших умовних одиницях і в силу обставин підлягає сплаті, сплата здійснюється в гривнях, за курсом НБУ на дату підписання відповідного акту (простою або іншого документа, на підставі якого стороною визнається обов`язок по сплаті пені або штрафу). Сторони погодилися з тим, що всі акти, рахунки-фактури складаються і виставляються в гривні, при цьому сторони, при визначенні сум, які підлягають сплаті керуються цим пунктом.

Оскільки за порушення строків подачі транспортного засобу під завантаження та порушення строків доставки вантажу в пункт призначення нараховується штраф, передбачений пп. 5.6, 5.8 генерального договору, який виражений в іноземній валюті, з урахуванням п. 5.14 генерального договору, позивач зобов`язаний був скласти і виставити експедитору відповідний акт/рахунок-фактуру на оплату вказаних штрафів в гривні за курсом НБУ на дату складення відповідного акта/рахунку.

Позивач стверджує, що неодноразово повідомляв відповідача листами разом з рахунками-фактурами про необхідність сплати штрафів за порушення строків подачі транспортного засобу під завантаження та порушення строків доставки вантажу в пункт призначення, передбачені пп. 5.6, 5.8 генерального договору.

Судом встановлено, що 24.06.2023 позивач направив відповідачу лист (вимогу) вих. № 8 від 23.06.2023, яким повідомив відповідача, про наявну заборгованість за заявкою № +А1:І35 від 19.08.2020 та генеральним договором № К-2483 від 19.08.2020: 1) за порушення строків подачі транспортного засобу для завантаження на 4 доби 28.08.2020-23.08.2020, що складає у грошовому розмірі 16 074,08 грн згідно рахунку-фактури № СФ-0000014 від 23.06.2023; 2) за порушення строків доставки вантажу в пункт призначення на 96 діб 28.08.2020-02.12.2020, що складає у грошовому розмірі - 385 777,92 грн згідно рахунку-фактури № СФ-0000015 від 23.06.2023. Позивач зазначив, що очікує сплату наявної заборгованості за реквізитами позивача, які зазначені у рахунках-фактурах та разом із листом позивач направив відповідачу вказані рахунки-фактури. На підтвердження направлення вказаного листа з додатками, позивач долучив до матеріалів справи опис вкладення у цінний лист, поштову накладну та фіскальний чек за № 302 від 24.06.2023. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вказане поштове відправлення позивача було вручено відповідачу 29.06.2023.

При цьому матеріали справи не містять доказів направлення рахунків-фактур на оплату штрафів, нарахованих на підставі п. 5.6, 5.8 генерального договору, до дати направлення позивачем вказаного листа вих. № 8 від 23.06.2023.

Отже, враховуючи, що за порушення строків подачі транспортного засобу під завантаження та порушення строків доставки вантажу в пункт призначення нараховується штраф, передбачений пп. 5.6, 5.8 генерального договору, який виражений в іноземній валюті, враховуючи, що в матеріалах справи наявні рахунок-фактура № СФ-0000014 від 23.06.2023 та рахунок-фактура № СФ-0000015 від 23.06.2023, виставлені позивачем на оплату штрафів, з урахуванням п. 5.14 генерального договору, суд дійшов висновку про правомірність нарахування штрафів у грошовому еквіваленті гривні до євро за курсом НБУ станом на дату виставлення вказаних рахунків-фактур, тобто станом на 23.06.2023.

Таким чином, здійснивши власний перерахунок штрафу за порушення строків подачі транспортного засобу для завантаження, враховуючи умови генерального договору та погодженої сторонами у заявці № +А1:І35 кінцевої дати завантаження товару, враховуючи встановлену судом дату прострочення зобов`язання (з 21.02.2020), в межах розрахунку позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу за порушення строків подачі транспортного засобу для завантаження підлягають задоволенню частково у розмірі 300 євро за 3 дні прострочення (з 21.08.2020 до 23.08.2020), що відповідно до курсу НБУ гривні до євро станом на 23.06.2023 складає 12 055,56 грн (300євро*40,1852 грн).

Крім того, здійснивши власний перерахунок штрафу за порушення строків доставки вантажу в пункт призначення, враховуючи умови генерального договору та погодженої сторонами у заявці № +А1:І35 кінцевої дати доставки вантажу, враховуючи встановлений судом період прострочення зобов`язання з 29.08.2020 до 01.12.2020 включно, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу за порушення строків доставки вантажу підлягають задоволенню частково у розмірі 9500 євро за 95 днів прострочення (з 29.08.2020 до 01.12.2020), що відповідно до курсу НБУ гривні до євро станом на 23.06.2023 складає 381 759,40 грн (9500євро*40,1852 грн).

Розглядаючи питання вчинення відповідачем протизаконних дій з вимагання надмірної сплати грошових коштів від ТОВ «Сіріус Інвест» у розмірі 9 813,14 грн після оплати позивачем перевезення вантажу у повному обсязі, суд дійшов наступних висновків.

Як було встановлено судом раніше та узгоджено сторонами в п. 4.1 генерального договору, ціна договору складається із вартості наданих за договором послуг, яка обумовлюється сторонами в заявці, що є невід`ємною частиною цього договору, і коригується за фактично здійсненими обсягами перевезення та/або залежно від наявності додаткових документально підтверджених витрат експедитора, пов`язаних з виконанням даного договору, при підписанні акта приймання-передачі наданих послуг. Документи, що підтверджують фактично здійснені обсяги перевезення та наявність додаткових витрат експедитора, є визначальними при визначенні вартості послуг в акті приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з п. 4.2 генерального договору, клієнт оплачує послуги експедитора на підставі погодженої сторонами заявки, згідно з виставленим рахунком протягом 3 банківських днів з моменту отримання рахунку, при цьому сторони погоджуються, що моментом отримання рахунку на сплату послуг експедитора є будь-яка подія, що сталася раніше: отримання клієнтом рахунку на оплату послуг по електронній пошті або отримання клієнтом рахунку на оплату послуг поштовим відправленням або отримання клієнтом рахунку кур`єрською поштою.

Як було встановлено раніше, заявкою № +А1:І35 сторонами погоджено загальну вартість перевезення в сумі 27 622,70 грн; кінцевий термін оплати у заявці не визначений.

Проте, відповідно до п. 10.3 генерального договору, якщо заявка та договір містять зобов`язання, які протирічать одне одному, то в такому випадку пріоритет мають умови, визначені в договорі.

Так в пункті 4.3 генерального договору визначено, що остаточні розрахунки між сторонами з урахуванням положень пункту 4.1 даного договору здійснюються на підставі акта приймання-передачі наданих послуг протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення відповідного рахунку експедитором.

З аналізу вищенаведених умов договору вбачається, що послуги на підставі погодженої заявки експедитора здійснюються клієнтом відповідно до виставленого рахунку протягом 3 банківських днів з моменту отримання рахунку. Разом з тим сторони узгодили, що остаточний розрахунок між сторонами з урахуванням положень пункту 4.1 даного договору здійснюються на підставі акта приймання-передачі наданих послуг протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення відповідного рахунку експедитором.

Крім того в пунктах 3.1.13, 3.1.14 генерального договору передбачено, що клієнт зобов`язаний оплатити експедитору вартість послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажу. Клієнт зобов`язується відшкодувати експедитору документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта з метою виконання цього договору, якщо такі витрати попередньо погоджені з клієнтом, або не погоджені з клієнтом в разі, коли таке погодження не могло бути здійснено вчасно до понесення витрат експедитором, а витрати, понесені експедитором викликані негайною потребою та в інтересах клієнта.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач направляв позивачу акт надання послуг № 4752 від 24.08.2020 на суму 37 435,84 грн та рахунок на оплату № 5467 від 24.08.2020 на суму 37 435,84 грн (том 1, а. с. 67-68).

Як зазначив позивач, 28.10.2020 засобами поштового зв`язку позивачем отримано поштове відправлення від відповідача, яким направлено вищезазначені акт та рахунок.

Судом встановлено та вірно зазначено позивачем, що вказаний акт та рахунок містить посилання на заявку № 5437 від 19.08.2020. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами була укладена заявка № +А1:І35 від 19.08.2020 та в рамках якої експедитором здійснювалось перевезення вантажу за маршрутом Іспанія - Україна.

04.11.2020, у відповідь на отримані вище акт та рахунок, складені на підставі іншої заявки, ніж та, на підставі якої здійснювалось перевезення вантажу, ТОВ «Сіріус Інвест» направило відповідачу повідомлення вих. № 03/11 від 03.11.2020, в якому позивач зазначив, що 28.10.2020 отримав лист з описом вкладення та повідомленням про вручення, в якому на адресу позивача направлено рахунок на оплату № 5467 від 24.08.2020 та акт надання послуг № 4752 від 19.08.2020 по заявці № 5437 від 19.08.2020. У повідомленні позивач зазначив, що ДП «Квенбергер Логістикс Укр» по вказаним документам не надавав ТОВ «Сіріус Інвест» послуги за вказаною заявкою. У зв`язку із цим акт надання послуг № 4752 від 24.08.2020 та рахунок на оплату № 5467 від 24.08.2020 позивач повертає без підпису та з зауваженнями.

11.10.2020 відповідач, у відповідь на повідомлення позивача, направив позивачу лист вих. № 681/04 від 10.11.2020, в якому повідомив, що в надісланих позивачем акті та рахунку зазначено внутрішній номер заявки по перевезенню, яке виконувалось в рамках генерального договору № К-2438 від 19.08.2020. Разом з листом відповідач направив відповідачу акт надання послуг № 4752 від 24.08.2020 та рахунок на оплату № 5467 від 24.08.2020, складені до заявки № +А1:І35 від 19.08.2020. Листом відповідач просив підписати акт надання послуг та один примірник повернути на адресу відповідача. Також відповідач у листі зазначив, що послуги з перевезення вантажу, надані відповідачем, позивачем оплачені не в повному обсязі, а товар зберігається на складі відповідача. Листом відповідач просив здійснити остаточну оплату та забрати зі складу відповідача вантаж.

27.11.2020, у відповідь на вищевказаний лист відповідача, позивач направив відповідачу лист вих. № 24/11 від 24.11.2020, в якому зазначив, що отримавши 22.11.2020 лист відповідача вих. № 681/04 від 10.11.2020 разом з рахунком та актом, позивач виявив про помилкову суму вартості послуг, зазначену в рахунку та акті, яка складає 37 435,84 грн. В листі позивач зазначив, що в замовленні № +А1:І35 від 19.08.2020 вартість перевезення зазначена 27 622,70 грн, у зв`язку із чим необхідно оформити коректно бухгалтерські документи.

Також 27.11.2020, у відповідь лист відповідача, позивач направив відповідачу лист вих. № 27/11 від 27.11.2020, в якому позивач зазначив, що вантаж має бути доставлений за адресою вантажоотримувача згідно заявки. Оплата за перевезення проведена 02.09.2020 згідно платіжного доручення № 66 від 02.09.2020 на суму 27 622,70 грн в повному обсязі. В листі позивач просив повідомити, за якою адресою знаходиться вантаж позивача.

Крім того 27.11.2020 позивач направив лист вих. № 27/11/2 від 27.11.2020, в якому повідомив про проведення оплати в сумі 9 813,14 грн згідно платіжного доручення № 971 від 27.11.2020 на вимогу відповідача № 681/04 від 10.11.2020. Листом позивач також просив відповідача повідомити про місцезнаходження вантажу та можливість забрати вантаж. Разом з листом позивач направив відповідачу платіжне доручення № 971 від 27.11.2020 на суму 9 813,14 грн із призначенням платежу: «оплата на вимогу згідно листа № 681/04 від 10.11.2020 р. в т.ч. ПДВ 1635,52 грн».

З матеріалів справи також вбачається, що 30.11.2020 позивач, у відповідь на вимогу відповідача вих. № 681/04 від 10.11.2020, направив на електронну адресу відповідача лист вих. № 30/11 від 30.11.2020 в якому повідомив про проведення оплати в сумі 9 813,14 грн на вимогу згідно листа № 681/04 від 10.11.2020. У листі позивач повідомив відповідача, що станом на 30.11.2020 вантаж за адресою, зазначеною у заявці № +А1:І35 від 19.08.2020, не доставлений. У зв`язку із цим листом позивач просив відповідача виконати взяті на себе зобов`язання по доставці вантажу за погодженою сторонами адресою. В свою чергу позивач листом повідомив відповідача про необхідність додержання порядку документообігу між юридичним особами, у зв`язку із чим зазначив, що уповноважені особи ТОВ «Сіріус Інвест» готові підписати акт виконаних робіт та інші необхідні документи.

Відповідно до п. 3.1.15 генерального договору, клієнт зобов`язаний надати експедитору або надіслати поштовим зв`язком підписані та скріплені печаткою заявку та акт приймання-передачі наданих послуг.

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачу підписаного з боку позивача акта надання послуг № 4752 від 24.08.2020 на суму 37 435,84 грн, який був направлений позивачу разом з листом відповідача вих. № 681/04 від 10.11.2020. Разом з тим матеріали справи не містять доказів вмотивованої відмови від підписання вказаного акта або повернення відповідачу вказаного акта із зауваженнями з боку позивача.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи відсутні жодні належні та допустимі докази того, що позивач до дати звернення до суду із даним позовом звертався до відповідача з листами, повідомленнями, вимогами тощо про повернення надмірно (безпідставно) сплачених грошових коштів в сумі 9 813,14 грн. Протилежного суду не доведено.

Крім того суд зазначає, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність в нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09.11.2018 року в справі № 911/3685/17.

З урахуванням зазначеного вище, враховуючи пп. 4.1, 4.3, 4.1.15 генерального договору, з урахуванням змісту листів позивача вих. № 27/11/2 від 27.11.2020 та вих. № 30/11 від 30.11.2020, враховуючи наявне в матеріалах справи платіжне доручення № 971 від 27.11.2020 на суму 9 813,14 грн із призначенням платежу: «оплата на вимогу згідно листа № 681/04 від 10.11.2020 р. в т.ч. ПДВ 1635,52 грн», а також враховуючи те, що у період від дати сплати спірної суми (27.11.2020) до дати звернення позивачем до суду із даним позовом (15.07.2023) позивач жодного разу не звертався до відповідача з листами, повідомленнями, вимогами тощо про повернення надмірно (безпідставно) сплачених грошових коштів в сумі 9 813,14 грн, господарський суд розцінює здійснення позивачем оплати суми наданих послуг на вимогу відповідача у розмірі 9 813,14 грн як визнання позивачем суми основного боргу за актом надання послуг № 4852 від 24.08.2020 на суму 37 435,84 грн, який був направлений позивачу разом з листом вих. № 681/04 від 10.11.2020.

Враховуючи висновок суду про визнання відповідачем суми основного боргу за актом надання послуг № 4852 від 24.08.2020 на суму 37 435,84 грн, який був направлений позивачу ДП «Квенбергер Логістикс Укр» разом з листом вих. № 681/04 від 10.11.2020, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 9 813,14 грн, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача грошових коштів за понаднормовий вихід працівників компанії вантажовідправника у вихідні та святкові дні та стягнення з відповідача прямих збитків, судом встановлено та зазначається наступне.

Відповідно до статті 923 Цивільного кодексу України, уразі прострочення доставки вантажу перевізник зобов`язаний відшкодувати другій стороні збитки, завдані порушенням строку перевезення, якщо інші форми відповідальності не встановлені договором, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Нормами ст. 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: - протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; - шкідливий результат такої поведінки (збитки); - причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; - вина правопорушника.

Кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов`язання, розмір збитків, причинний зв`язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Статтею 623 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Положення ч. 2 ст. 623 ЦК України кореспондує положенням ст. 74 ГПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, якщо кредитор пред`являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність упущеної вигоди тощо).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Також у вирішенні спорів про відшкодування збитків необхідно виходити з того, що збитки підлягають відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка їх завдала, та завданими збитками.

Таким чином, позивач повинен довести факт завдання йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та завданими збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється по за межами конкретного випадку, і, відповідно, поза межами юридично значимого зв`язку.

Враховуючи норми ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання.

Крім того, кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як було встановлено судом раніше, у заявці № +А1:І35 сторонами узгоджено дату подачі транспортного засобу для завантаження - 20.08.2020.

Згідно пояснень позивача, ТОВ «Сіріус Інвест» була визначена дата подачі транспортного засобу під завантаження - 20.08.2020, у зв`язку із тим, що це був останній робочий день перед літньою відпусткою в іспанській Компанії «MAQUIMPORT» згідно літної сієсти. Про даний факт Компанія «MAQUIMPORT» заздалегідь попередила ТОВ «Сіріус Інвест» відповідним листом через електронну пошту.

Судом було встановлено, що у погоджену сторонами в заявці дату завантаження товару - 20.08.2020, транспортний засіб по заявці № +А1:І35 на місце завантаження до м. Вальє-де-Трапага, Іспанія не прибув. Натомість транспортний засіб прибув на місце завантаження 24.08.2020.

За ствердженням позивача, протягом періоду з 20.08.2020 до 24.08.2020 експедитор в усному форматі повідомляв позивача, що транспортний засіб прибуде під завантаження в погоджену дату (наступні погоджені дати). У зв`язку із цим, як зазначив позивач, ТОВ «Сіріус Інвест» зверталося до вантажовідправника з листами-проханнями надати працівників для відвантаження вантажу у їх вихідні дні. У зв`язку вищенаведеним, як зазначив позивач, між ТОВ «Сіріус Інвест» та Компанією «MAQUIMPORT» шляхом обміну електронними листами було погоджено, що сплата за понаднормовий вихід працівників вантажовідправника буде відшкодована ДП «Квенбергер Логістикс Укр» при сплаті штрафних санкцій на користь ТОВ «Сіріус Інвест», оскільки саме відповідач несе відповідальність за своєчасну подачу транспортного засобу під завантаження. Таким чином, за ствердженням позивача, оскільки транспортний засіб прибув до Іспанії під завантаження із запізненням на чотири доби внаслідок несвоєчасної подачі відповідачем транспортного засобу під завантаження, вантажовідправник виставив позивачу рахунки за понаднормовий вихід його працівників у вихідні дні та дні відпустки. Загальна сума виставлених рахунків, за ствердженням позивача, складає 1600 євро за 4 чотири дні запізнення транспортного засобу для завантаження, із розрахунку 2 дні відпустки по 300 євро та 2 вихідних дня по 500 євро, що відповідно до курсу НБУ гривні до євро станом на 04.07.2023 складає 63 766,88 грн.

На підтвердження вищенаведених відомостей позивачем долучено до позовної заяви копії електронного листування між ТОВ «Сіріус Інвест» та Компанією «MAQUIMPORT».

Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження додаткових витрат, які позивач зазнав внаслідок несвоєчасної подачі відповідачем транспортного засобу під завантаження у розмірі 1600 євро за 4 чотири дні запізнення, із розрахунку 2 дні відпустки по 300 євро та 2 вихідних дня по 500 євро, суд наголошує на тому, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що 20.08.2020 є останнім робочим днем перед літньою відпусткою в компанії вантажовідправника згідно літної сієсти, про що позивач стверджує в позові.

Крім того суд наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні докази того, що вантажовідправник - Компанія «MAQUIMPORT», виставляв позивачу рахунки за понаднормовий вихід його працівників у вихідні дні та дні відпустки на загальну суму 1600 євро. Протилежного суду не доведено. Відповідні рахунки матеріали справи не містять.

Надані позивачем роздруківки електронного листування не можуть бути прийняті судом в якості належного та допустимого доказу виставлення позивачу компанією вантажовідправника рахунків на загальну суму 1600 євро.

Вказані роздруківки електронного листування також не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів понесення позивачем додаткових витрат, які зазнав позивач, оскільки не доводять суду фактичного понесення позивачем додаткових витрат у розмірі 1600 євро внаслідок несвоєчасної подачі відповідачем транспортного засобу під завантаження.

Суд також вважає слушним зауваження відповідача, що додані позивачем до позову переклади листів Компанії «MAQUIMPORT» не містять інформації про особу, яка здійснювала переклад листів та її компетентність складати відповідні документи.

З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов висновку, що позивач, всупереч ст. 74-77 Господарського процесуального кодексу України, не довів суду фактичне понесення ТОВ «Сіріус Інвест» витрат по компенсації понаднормового виходу працівників компанії вантажовідправника та не довів суду, що загальна сума витрат за понаднормовий вихід працівників компанії вантажовідправника складає саме 1600 євро, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат за понаднормовий вихід працівників компанії вантажовідправника у розмірі 1600 євро, які відповідно до курсу НБУ гривні до євро станом на 04.07.2023 складають 63 766,88 грн.

З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат у розмірі 1600 євро за понаднормовий вихід працівників вантажовідправника, за наведених у позові доводів та обґрунтувань - задоволенню не підлягають, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в цій частині.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що пунктом 5.6 генерального договору передбачено право клієнта, тобто позивача у справі, нарахувати експедитору штраф у розмірі 100 євро за кожну добу прострочення у випадку порушення експедитором строків подачі транспортного засобу під завантаження. Отже виконання зобов`язання в частині своєчасної подачі транспортного засобу під завантаження забезпечено, відповідно до п. 5.6 генерального договору, штрафом.

Щодо стягнення з відповідача понесених позивачем прямих збитків в сумі 490 000,00 грн, суд встановив та зазначає наступне.

Відповідно до пояснень позивача, вантаж, який позивач отримав з порушенням строків доставки на 99 діб, був предметом укладеного з ТОВ «Магнум» договору поставки № 35/08 від 28.07.2020 та укладеного з ТОВ «Агронерудпром» договору поставки № 10/08 від 22.07.2020. У вказаних договорах поставки, як зазначив позивач, були погоджені кінцеві терміни поставки позивачем на користь третіх осіб товару, проте внаслідок прострочення відповідачем доставки вантажу на 99 діб позивач доставив товар за договорами поставки на користь третіх осіб також із порушенням строків поставки. У зв`язку із чим позивач сплатив на користь ТОВ «Магнум» штрафні санкції в сумі 390 000,00 грн за неналежне виконання умов договору поставки № 35/08 від 28.07.2020 та сплатив на користь ТОВ «Агронерудпром» 100 000,00 грн штрафні санкції у розмірі 100 000,00 грн за неналежне виконання умов договору поставки № 10/08 від 22.07.2020.

З матеріалів справи вбачається, що 27.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіріус Інвест» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Магнум» (покупець) укладено договір поставки № 35/08, за змістом п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити й передати у власність, а покупець прийняти й оплатити товар - новий двигун внутрішнього згорання поршневий з компресійним запалюванням укомплектований усім навісним приладдям: стартер, генератор, насос водяного охолодження, паливний насос високого тиску, глушник. форсунки - 4 шт. Виробник: Caterpillar. Модель: С4.4. Рік випуску: 2014. Потужність: 106 кВ. Серійний номер 44807100. Вартість товару становить 236 000 тис. грн з ПДВ.

Відповідно до п. 2.3 договору № 35/08, постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар у строк до 01.09.2020 включно. У випадку прострочення поставки товару покупцеві, постачальник несе відповідальність, згідно розділу 6 договору.

За змістом пп. 6.2 договору № 35/08, при порушенні строків поставки товару постачальник сплачує покупцеві неустойку у вигляді пені, у розмірі 5% від вартості недопоставленого вчасно товару, за кожний день прострочення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 22.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіріус Інвест» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агронерудпром» (покупець) укладено договір поставки № 10/08, за змістом п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити й передати у власність, а покупець прийняти й оплатити товар - новий двигун внутрішнього згорання поршневий з компресійним запалюванням укомплектований усім навісним приладдям: стартер, генератор, насос водяного охолодження, паливний насос високого тиску, глушник. форсунки - 4 шт. Виробник: Caterpillar. Модель: С4.4. Рік випуску: 2014. Потужність: 106 кВ. Серійний номер 44807211. Вартість товару становить 236 000 тис. грн з ПДВ.

Відповідно до п. 2.3 договору № 10/08, постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар у строк до 07.09.2020 включно. У випадку прострочення поставки товару покупцеві, постачальник несе відповідальність, згідно розділу 6 договору.

За змістом пп. 6.2 договору № 10/08, при порушенні строків поставки товару постачальник сплачує покупцеві неустойку у вигляді пені, у розмірі 1% від вартості недопоставленого вчасно товару, за кожний день прострочення

Судом встановлено, що 25.11.2020 між позивачем та ТОВ «Магнум» складено та підписано протокол № 1 до договору поставки № 35/08 від 28.07.2020, пунктом 1 якого сторони погодили, що внаслідок перегляду штрафних санкцій по договору поставки № 35/08 від 28.07.2020 ТОВ «Сіріус Інвест» має сплатити на користь ТОВ «Магнум» 390 000,00 грн (неустойку, нараховану на підставі п. 6.2 договору поставки № 35/08 від 28.07.2020 через прострочення строку поставки товару на 34 календарні дні від дати, зазначеної в п. 2.3 договору).

Також суд встановив, що 25.11.2020 між позивачем та ТОВ «Агронерудпром» складено та підписано протокол № 1 до договору поставки № 10/08 від 22.07.2020, пунктом 1 якого сторони погодили, що внаслідок перегляду штрафних санкцій по договору поставки № 10/08 від 22.07.2020 ТОВ «Сіріус Інвест» має сплатити на користь ТОВ «Агронерудпром» 100 000,00 грн (неустойку, нараховану на підставі п. 6.2 договору поставки № 10/08 від 22.07.2020 через прострочення строку поставки товару на 47 календарні дні від дати, зазначеної в п. 2.3 договору).

З матеріалів справи вбачається, що 27.11.2020 позивач сплатив на користь ТОВ «Магнум» штрафні санкції у розмірі 390 000,00 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 973 від 27.11.2020 на суму 390 000,00 грн із призначенням платежу: «сплата грошового зобов`язання - штрафної санкції, за прострочення невиконання зобов`язання згідно договору № 35/08. Без ПДВ».

Крім того, 27.11.2020 позивач сплатив на користь ТОВ «Агронерудпром» штрафні санкції у розмірі 100 000,00 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 974 від 27.11.2020 на суму 100 000,00 грн із призначенням платежу: «сплата грошового зобов`язання - штрафної санкції, за прострочення невиконання зобов`язання згідно договору № 10/08. Без ПДВ».

З огляду на наведене, позивач стверджує, що внаслідок неналежного виконання відповідачем генерального договору та заявки № +А1:І35 в частині своєчасної доставки вантажу, який, у свою чергу, позивач зобов`язався поставити на користь ТОВ «Магнум» та ТОВ «Агронерудпром» на підставі договорів поставки № 35/08 від 28.07.2020 та № 10/08 від 22.07.2020, позивач поніс прямі збитки в загальному розмірі 490 000,00 грн внаслідок сплати на користь ТОВ «Магнум» та ТОВ «Агронерудпром» штрафних санкцій за прострочення строків доставки товару за договором поставки № 35/08 від 28.07.2020 та № 10/08 від 22.07.2020.

Як було зазначено судом вище, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника.

Судом було встановлено раніше та підтверджується матеріалами справи, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання за генеральним договором та заявкою № +А1:І35 в частині доставки вантажу у погоджені сторонами строки, та фактично доставив позивачу вантаж із запізненням на 95 днів. Отже, протиправна поведінка відповідача полягає у порушенні зобов`язання в частині доставки вантажу в пункт призначення у погоджені сторонами у заявці № +А1:І35 строки.

Зі змісту міжнародної автомобільної накладної (CMR) № 745025 від 24.08.2020 в графі 6-9 зазначено, що перевезення здійснювалось щодо наступного вантажу - 2 мотори; модель: С 4.4; рік: 2014; серійний номер 44807100, серійний номер 44807211.

Відповідно до митної декларації № UA204020/2020/024716 від 01.09.2020, розмитнення здійснювалось щодо наступного вантажу: 1. Новий двигун внутрішнього згорання поршневий з компресійним запалюванням (дизель) укомплектований усім навісним приладдям: стартер, генератор, насос водяного охолодження, паливний насос високого тиску, глушник. форсунки - 4 шт. Виробник: Caterpillar. Модель: С 4.4. Рік випуску: 2014. Потужність: 106 кВ; 2. Новий двигун внутрішнього згорання поршневий з компресійним запалюванням (дизель) укомплектований усім навісним приладдям: стартер, генератор, насос водяного охолодження, паливний насос високого тиску, глушник. форсунки - 4 шт. Виробник: Caterpillar. Модель: С 4.4. Рік випуску: 2014. Потужність: 106 кВ.

При цьому зі змісту п. 1.1 договору поставки № 35/08 вбачається, що позивач, як постачальник, зобов`язався поставити на користь ТОВ «Магнум» товар - новий двигун внутрішнього згорання поршневий з компресійним запалюванням укомплектований усім навісним приладдям: стартер, генератор, насос водяного охолодження, паливний насос високого тиску, глушник. форсунки - 4 шт. Виробник: Caterpillar. Модель: С 4.4. Рік випуску: 2014. Потужність: 106 кВ. Серійний номер 44807100.

Також зі змісту п. 1.1 договору поставки № 10/08 вбачається, що позивач, як постачальник, зобов`язався поставити на користь ТОВ «Агронерудпром» товар - новий двигун внутрішнього згорання поршневий з компресійним запалюванням укомплектований усім навісним приладдям: стартер, генератор, насос водяного охолодження, паливний насос високого тиску, глушник. форсунки - 4 шт. Виробник: Caterpillar. Модель: С 4.4. Рік випуску: 2014. Потужність: 106 кВ. Серійний номер 44807211.

Отже, з огляду на зміст міжнародної автомобільної накладної (CMR) № 745025 від 24.08.2020, митної декларації № UA204020/2020/024716 від 01.09.2020, та з урахуванням предмету договору поставки № 35/08 від 28.07.2020 та договору поставки № 10/08 від 22.07.2020, суд встановив, що відповідач доставляв позивачу вантаж, який, у свою чергу, позивач зобов`язався на підставі договору № 35/08 від 28.07.2020 поставити на користь ТОВ «Магнум» та на підставі договору № 10/08 від 22.07.2020 поставити на корить ТОВ «Агронерудпром».

Проте внаслідок несвоєчасної доставки відповідачем вантажу у строк, визначений заявкою № +А1:І35, позивач допустив порушення зобов`язання в частині поставки на користь ТОВ «Магнум» товару у строк, визначений п. 2.3 договору поставки № 35/08 від 28.07.2020, наслідком чого є застосування до позивача відповідальності, передбаченої п. 6.2 договору поставки № 35/08.

Також внаслідок несвоєчасної доставки відповідачем вантажу у строк, визначений заявкою № +А1:І35, позивач допустив порушення зобов`язання в частині поставки на користь ТОВ «Агронерудпром» товару у строк, визначений п. 2.3 договору поставки № 10/08 від 22.07.2020, наслідком чого є застосування до позивача відповідальності, передбаченої п. 6.2 договору поставки № 10/08.

Враховуючи вищенаведене, суд встановив причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача, яка полягала у порушенні строків доставки вантажу згідно заявки № +А1:І35 та збитками, які поніс позивач внаслідок сплати на користь ТОВ «Магнум» та ТОВ «Агронерудпром» штрафних санкції, нарахованих на підставі п. 6.2 договору поставки № 35/08 від 28.07.2020 та договору поставки № 10/08 від 22.07.2020 внаслідок порушення позивачем, як постачальником за вказаними договорами, строків поставки товару.

Негативний результат протиправної поведінки відповідача полягає у сплаті позивачем на користь ТОВ «Магнум» та ТОВ «Агронерудпром» штрафних санкцій, нарахованих на підставі п. 6.2 договору поставки № 35/08 від 28.07.2020 та договору поставки № 10/08 від 22.07.2020 внаслідок порушення позивачем, як постачальником за вказаними договорами, строків поставки товару.

Розмір збитків в сумі 490 000,00 грн підтверджується наявними в матеріалах справи платіжним дорученням № 973 від 27.11.2020 на суму 390 000,00 грн із призначенням платежу: «сплата грошового зобов`язання - штрафної санкції, за прострочення невиконання зобов`язання згідно договору № 35/08. Без ПДВ» та платіжним дорученням № 974 від 27.11.2020 на суму 100 000,00 грн із призначенням платежу: «сплата грошового зобов`язання - штрафної санкції, за прострочення невиконання зобов`язання згідно договору № 10/08. Без ПДВ», які суд приймає як належні та допустимі в розумінні ст. 76-77 ГПК України докази понесення позивачем прямих збитків у заявленому розмірі.

Судом зазначено вище, що кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов`язання, розмір збитків, причинний зв`язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Твердження відповідача про те, що наявні об`єктивні підстави вважати, що договірні відносини та оплата штрафних санкцій не носять реальний характер, оскільки всі сторони цих договорів, а саме: ТОВ «Сіріус Інвест», ТОВ «Магнум» та ТОВ «Агронерудпром», є пов`язаними між собою компаніями, мають спільних засновників та єдиного спільного кінцевого бенефіціара, суд відхиляє як необґрунтовані, безпідставні, такі, що ґрунтуються на припущеннях відповідача та не спростовують порушення відповідачем зобов`язання, розміру збитків та причинного зв`язку між протиправною поведеної відповідача та понесеними позивачем прямими збитками.

Наявність вини відповідача у порушенні останнім не спростована.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивач довів належними та допустими доказами усі елементи складу цивільного правопорушення для настання цивільно-правової відповідальності, а саме: протиправну поведінку відповідача, яка полягає у порушення строків доставки вантажу згідно заявки № +А1:І35; причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача, яка полягала у порушенні строків доставки вантажу згідно заявки № +А1:І35, та збитками, які поніс позивач внаслідок сплати на користь ТОВ «Магнум» та ТОВ «Агронерудпром» штрафних санкції, нарахованих на підставі п. 6.2 договору поставки № 35/08 від 28.07.2020 та договору поставки № 10/08 від 22.07.2020 внаслідок порушення позивачем, як постачальником за вказаними договорами; розмір прямих збитків підтверджується платіжними дорученнями № 973 та № 974 від 27.11.2020.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей, повідомлених позивачем не надав, з урахуванням доведення позивачем усіх елементів складу цивільного правопорушення для настання цивільно-правової відповідальності, господарський суд прийшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Сіріус Інвест» про стягнення з відповідача прямих збитків в сумі 490 000,00 грн, що спричиненні неналежним виконанням ДП «Квенбергер Логістикс Укр» умов генерального договору та заявки № +А1:І35, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 490 000,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача нарахованих інфляційних втрат та 3 % річних суд зазначає наступне.

Відповідно зі ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Так у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов генерального договору та заявки № +А1:І35, позивачем нараховано на загальну суму заборгованості у розмірі 974 079,31 грн (складається з 15 941,72 грн штрафу за несвоєчасну подачу транспортного засобу під завантаження, 394 557,57 грн штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в пункт призначення, 63 766,88 грн грошових коштів за понаднормову працю працівників компанії вантажовідправника, 9 813,14 грн надмірно сплачених грошових коштів, 490 000,00 грн прямих збитків) та заявлено до стягнення 446 198,72 грн інфляційних втрат за період заборгованості з 02.12.2020 до 31.05.2023 та 75 651,38 грн 3 % річних за період заборгованості з 02.12.2020 до 04.07.2023.

Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача 9 813,14 грн надмірно сплачених грошових коштів та 63 766,88 грн грошових коштів за понаднормову працю працівників компанії вантажовідправника у вихідні дні, суд вважає неправомірним нарахування інфляційних втрат на вказані суми.

Як передбачено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Разом з тим, частиною 2 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачу вимоги в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України щодо сплати прямих збитків в сумі 490 000,00 грн до звернення позивачем до суду із даним позовом. Отже відповідачем не допущено прострочення виконання грошового зобов`язання в частині сплати на користь позивача понесених ним прямих збитків у розмірі 490 000,00 грн, у зв`язку із чим нарахування інфляційних втрат за період заборгованості з 02.12.2020 до 31.05.2023 та 3 % річних за період заборгованості з 02.12.2020 до 04.07.2023 від суми прямих збитків є необґрунтованим та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму штрафу за несвоєчасну подачу транспортного засобу під завантаження та суму штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у пункт призначення суд зазначає таке.

Як було зазначено судом раніше, пп. 5.6 ,5.8 генерального договору передбачено, у випадку порушення строків подачі транспортного засобу для завантаження, зазначених у заявці, експедитор виплачує клієнту штраф у розмірі 100 євро за кожну добу прострочення. У випадку невиконання експедитором своїх зобов`язань щодо доставки вантажу в пункт призначення в строки, узгоджені сторонами в заявці, експедитор виплачує клієнту штраф у розмірі 100 євро за кожну добу прострочення.

Разом з тим як зазначав суд раніше, оскільки за порушення строків подачі транспортного засобу під завантаження та порушення строків доставки вантажу в пункт призначення нараховується штраф, передбачений пп. 5.6, 5.8 генерального договору, який виражений в іноземній валюті, з урахуванням п. 5.14 генерального договору, позивач зобов`язаний був скласти і виставити експедитору відповідний акт/рахунок-фактуру на оплату вказаних штрафів в гривні за курсом НБУ на дату складення відповідного акта/рахунку.

Позивач стверджує, що неодноразово повідомляв відповідача листами разом з рахунками-фактурами про необхідність сплати штрафів за порушення строків подачі транспортного засобу під завантаження за порушення строків доставки вантажу в пункт призначення, передбачені пп. 5.6, 5.8 генерального договору.

Судом було встановлено, що 24.06.2023 позивач направив відповідачу лист (вимогу) вих. № 8 від 23.06.2023, яким повідомив відповідача, про наявну заборгованість за заявкою № +А1:І35 від 19.08.2020 та генеральним договором № К-2483 від 19.08.2020: 1) за порушення строків подачі транспортного засобу для завантаження на 4 доби 28.08.2020-23.08.2020, що складає у грошовому розмірі 16 074,08 грн згідно рахунку-фактури № СФ-0000014 від 23.06.2023; 2) за порушення строків доставки вантажу в пункти призначення на 96 діб 28.08.2020-02.12.2020, що складає у грошовому розмірі - 385 777,92 грн згідно рахунку-фактури № СФ-0000015 від 23.06.2023. Листом позивач зазначив, що очікує сплату наявної заборгованості за реквізитами позивача, які зазначені у рахунках-фактурах та разом із листом позивач направив відповідачу вказані рахунки-фактури. На підтвердження направлення вказаного листа з додатками, позивач долучив до матеріалів справи опис вкладення у цінний лист, поштову накладну та фіскальний чек за № 302 від 24.06.2023. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вказане поштове відправлення позивача було вручено відповідачу 29.06.2023.

При цьому суд звертає увагу позивача, що матеріали справи не містять доказів направлення рахунків-фактур на оплату штрафів, нарахованих на підставі п. 5.6, 5.8 генерального договору, до дати направлення позивачем вказаного листа вих. № 8 від 23.06.2023.

Суд розцінює лист позивача вих. № 8 від 23.06.2023 як вимогу щодо оплати сум штрафів, нарахованих на підставі пп. 5.6, 5.8 генерального договору.

Разом з тим судом встановлено, що лист позивача вих. № 8 від 23.06.2023 щодо сплати штрафів за прострочення виконання зобов`язань не містить кінцевого строку сплати штрафів.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на приписи ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, а також враховуючи, що лист (вимогу) позивача вих. № 8 від 23.06.2023 відповідач отримав 29.06.2023, суд дійшов висновку, що строк здійснення відповідачем оплати штрафів, нарахованих на підставі п. 5.6, 5.8 генерального договору,є таким, що настав 06.07.2023.

Проте відповіді на лист відповідач не направив, заперечень щодо виставлених рахунків-фактур не висловив, штрафи в добровільному порядку не сплатив.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку позивача, останній здійснив нарахування інфляційних втрат за період прострочення з 02.12.2020 до 31.05.2023 та 3 % річних за період заборгованості з 02.12.2020 до 04.07.2023

Таким чином, оскільки за висновками суду строк здійснення відповідачем оплати штрафів, нарахованих на підставі п. 5.6, 5.8 генерального договору, є таким, що настав 06.07.2023, тобто поза межами заявлених позивачем періодів нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, господарський суд дійшов висновку, що нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суми штрафів задоволенню не підлягають.

З урахуванням усього зазначеного вище, господарський суд дійшов висновку, що позовні ТОВ «Сіріус Інвест» до ДП «Квенбергер Логістикс Укр» про стягнення 446 198,72 грн інфляційних втрат за період заборгованості з 02.12.2020 до 31.05.2023 та 75 651,38 грн 3 % річних за період заборгованості з 02.12.2020 до 04.07.2023, які нараховані на загальну суму заборгованості у розмірі 974 079,31 грн, за наведених у позові доводів та обґрунтувань - задоволенню не підлягають, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних.

Стосовно заяви ДП «Квенбергер Логістикс Укр» про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Разом з цим, частиною 1 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до частини 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу).

Щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (ч. 6 ст. 315 Господарського кодексу України).

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 1956 року застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Правовідносини, що виникли в межах спірного перевезення, регулюються Конвенцією про договір міжнародного дорожнього перевезення.

Вирішуючи питання строку позовної давності в спірних між сторонами правовідносинах, суд враховує, що згідно зі статтею 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в один рік. Однак, у випадку навмисного правопорушення або такого неналежного виконання обов`язків, яке згідно законодавства, що застосовується судом або арбітражем, який розглядає справу, прирівнюється до навмисного правопорушення, термін позовної давності встановлюється в три роки. Відлік терміну позовної давності починається: a) у випадку часткової втрати чи пошкодження вантажу, або прострочення в доставці - з дня доставки; b) у випадку втрати всього вантажу - з тридцятого дня по закінченню узгодженого терміну доставки, або, за відсутності такого терміну, - з шістдесятого дня після прийняття вантажу перевізником для перевезення; c) у всіх інших випадках - по закінченню тримісячного терміну з дня укладання договору перевезення. День початку відліку терміну позовної давності у термін не зараховується.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, заявкою №+А1:І35 від 19.08.2020 передбачено, що датою завантаження є 20.08.2020, кінцевий термін доставки вантажу - 28.08.2020. Отже позивач дізнався про його порушене право в частині прострочення строків подачі транспортного засобу під завантаження з 21.08.2020, а в частині прострочення строків доставки вантажу в пункт призначення 29.08.2020.

Проте позивач звернувся до суду із даним позовом згідно відтиску штемпеля канцелярії Господарського суду Київської області 15.07.2023.

Разом з тим суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, дію якого неодноразово продовжено, в тому числі й станом на час звернення Позивача з позовом до суду.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) «розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже строк дії карантину в Україні закінчився 30.06.2023.

Водночас, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Станом на дату розгляду даної справи правовий режим воєнного стану в Україні не скасований.

Відповідно до п. 19 «Прикінцевих та Перехідних положень» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що позивачем заявлено вимоги в межах строків позовної давності, у зв`язку з чим заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню.

Всі інші клопотання, заяви, доводи та міркування учасників судового процесу досліджені судом, однак залишені без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують вищенаведених висновків суду.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Приймаючи висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 13 257,22 грн.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Квенбергер Логістикс Укр» (місцезнаходження: вул. Бориспіль-7, с. Гора, Бориспільський район, Київська обл., 08300; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіріус Інвест» (місцезнаходження: вул. Корольова, буд. 12-Г, офіс 32, м. Київ, 03134; ) 12 055,56 грн штрафу за порушення строків подачі транспортного засобу для завантаження, 381 759,40 грн штрафу за порушення строків доставки вантажу в пункт призначення, 490 000,00 грн збитків та 13 257,22 грн судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 256, ст. 257 та п. п. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.03.2024.

Суддя Л.В. Сокуренко