ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2024 р. Справа№ 920/164/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Яковлєва М.Л.

Тищенко О.В.

розглянувши у письмовому проваджені апеляційну скаргу Товариства з обмеженню відповідальністю "Котельня Північного промислового вузла"

на рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2023

у справі №920/164/22 (суддя В.Л. Котельницька, повний текст рішення складено та підписано 06.07.2023)

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз"

до Товариства з обмеженню відповідальністю "Котельня Північного промислового вузла"

про стягнення 6 842 113,59 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" (далі - позивач, АТ "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз") звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженню відповідальністю "Котельня Північного промислового вузла" (далі - відповідач, ТОВ "Котельня Північного промислового вузла", скаржник) про стягнення з відповідача 6 624 289,71 грн., з яких: 6 399 432,19 грн. основного боргу, 83 192,62 грн. інфляційних збитків, 18 935,31 грн. 3% річних, 122 729,59 грн. пені за неналежне виконання умов договору з розподілу природного газу.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Сумської області від 26.06.2023 у справі №920/164/22 позов задоволено частково.

Закрито провадження у справі в частині стягнення 6 399 432,19 грн суми основного боргу.

Стягнуто з Товариства з обмеженню відповідальністю "Котельня Північного промислового вузла" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" 185 583,54 грн (сто вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три грн 54 коп.) інфляційних збитків, 34 153,16 грн (тридцять чотири тисячі сто п`ятдесят три грн 16 коп.) 3% річних, 111 472,35 грн (сто одинадцять тисяч чотириста сімдесят дві грн 35 коп.) пені, а також 102 631,70 грн (сто дві тисячі шістсот тридцять одна грн 70 коп.) судового збору.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, закрив провадження у справі в частині стягнення 6 399 432,19 грн. основного боргу за відсутністю предмету спору в зазначеній частині позовних вимог, задовольнивши заяву відповідача про закриття провадження у справі, викладену в п. 3 прохальної частини відзиву на позовну заяву (вх №979 від 03.06.2022), та заяву позивача про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу (вх №983 від 06.06.2022).

Водночас, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку 3 % річних, інфляційних збитків та пені за допомогою «калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій» на офіційному вебсайті «Платформа: Ліга Закон» за посиланням https://ips.ligazakon.net/calculator/ff, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем умов договору, суд першої інстанції вважав правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 222 944,70 грн пені, 34 153,16 грн 3% річних, 185 583,54 грн інфляційних збитків.

У свою чергу суд першої інстанції, оцінивши матеріали справи, зауважив, що відповідачем як надавачем послуг з постачання теплової енергії, доведено, що заборгованості споживачів за послуги з теплопостачання перед ТОВ «КППВ» та заборгованості бюджету Сумської міської територіальної громади перед ТОВ «КППВ» з відшкодування різниці між тарифами за період листопад 2021 року - січень 2022 року впливає на спроможність своєчасного ведення відповідачем розрахунків, а отже врахувавши матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, з огляду на те, що виконання судового рішення одночасно і в повному обсязі може бути ускладнено та матиме негативні наслідки для фінансово-господарського стану боржника, з урахуванням засад законності, розумності, добросовісності, справедливості та пропорційності дотримання балансу інтересів сторін, враховуючи співмірності негативних наслідків для відповідача з інтересом позивача, суд першої інстанції зменшив розмір пені на 50% - з 222 944,70 грн до 111 472,35 грн, частково задовольнивши клопотання відповідача про зменшення розміру пені та 3% річних в частині зменшення пені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженню відповідальністю "Котельня Північного промислового вузла" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженню відповідальністю "Котельня Північного промислового вузла" 30 737,85 грн 3% річних, 89 177,88 грн пені та 95 991,48 грн судового збору та ухвалити нове, яким у позові у відповідній частині відмовити.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при частковому задоволенні клопотання не було належним чином оцінено фактичні обставини справи, не застосовано практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, що підлягала застосуванню, та прийнято помилкове рішення щодо відмови у зменшенні 3% річних та зменшенні розміру нарахованої пені лише на 50%.

Також скаржник зазначає, що оскільки позивачем не надано доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства, заявлена до стягнення позивачем неустойка мала бути зменшена судом першої інстанції на 90%.

Водночас скаржник зазначає, що згідно вимог пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» судом мало бути винесено рішення про стягнення з відповідача судового збору у сумі 6 640, 22 грн. та про повернення позивачу з Державного бюджету суми 95 991,48 грн. судового збору сплаченого щодо частини позовних вимог щодо стягнення 6 399 432, 19 грн. основного боргу, по яким судом було закрито провадження за п. 2 ч. 1 ст.231 ГПК України.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

02.10.2023 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а саме рішення залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та клопотання учасників апеляційного провадження

31.07.2023 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженню відповідальністю «Котельня Північного промислового вузла» на рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2023 у справі №920/164/22.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Тарасенко К.В., Станік С.Р.

Суддя Станік С.Р. з 07.08.2023 по 08.08.2023 перебував у щорічній відпустці.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №920/164/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 09.08.2023 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженню відповідальністю "Котельня Північного промислового вузла" на рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2023 у справі №920/164/22 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Сумської області надіслати матеріали справи №920/164/22 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

16.08.2023 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали вказаної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 у справі №920/164/22 апеляційну скаргу Товариства з обмеженню відповідальністю "Котельня Північного промислового вузла" на рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2023 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

13.09.2023 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженню відповідальністю "Котельня Північного промислового вузла" на рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2023 у справі №920/164/22. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженню відповідальністю "Котельня Північного промислового вузла" на рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2023 у справі №920/164/22 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4514/23 від 08.11.2023, у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2023 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Станік С.Р., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2023 Апеляційну скаргу Товариства з обмеженню відповідальністю "Котельня Північного промислового вузла" на рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2023 у справі №920/164/22 прийняти до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Станік С.Р., Тищенко О.В.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/33/24 від 08.01.2024, у зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженню відповідальністю "Котельня Північного промислового вузла" на рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2023 у справі №920/164/22 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л.., Тищенко О.В.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 01.11.2021 між Акціонерним товариством «Сумигаз» (далі - оператор ГРМ) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» (далі - споживач) укладено договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання №42АТ400-10829-21 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) на умовах Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2498.

Пунктом 1.1. Типового договору визначено, що цей Типовий договір розподілу природного газу (далі - Договір) є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Відповідно до п. 1.2. договору умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем).

Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (п. 1.3. договору).

Відповідно до абз. 10 п. 1.4. договору, послуга з розподілу природного газу - це послуга Оператора ГРМ, яка надається Споживачу і включає в себе забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи та розподіл (переміщення) належного Споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що за цим договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Відповідно до п. 2.2. договору обов`язковою умовою надання Споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у Споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.

Згідно з п. 6.1. договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу (п. 6.2. договору).

Пунктом 6.3. договору визначено, що величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Відповідно до п. 6.4. договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно з п. 6.6. договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Пунктами 7.1.2. та 7.2.1. визначено, що Оператор ГРМ зобов`язується забезпечити можливість цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи та передачу належних Споживачу об`ємів (обсягів) природного газу з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини його тиску за умови дотримання Споживачем вимог цього договору, а також оператор ГРМ має право отримувати від Споживача оплату за цим договором;

Відповідно до п. 7.3.1. та п. 7.4.1. споживач має право на отримання цілодобового доступу до газорозподільної системи та передачу належних Споживачу об`ємів (обсягів) природного газу з належним рівнем надійності, безпеки, якості та величини його тиску за умови дотримання ним вимог цього договору та Кодексу газорозподільних систем, а також споживач зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Згідно з п. 8.1. договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором Сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п. 8.2. договору у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п. 10.1. договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Відповідно до п. 10.3. договору сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства.

Пунктом 12.1. договору встановлено, що цей договір укладається на невизначений строк.

01.11.2021 відповідачем була подана заявки №56, 55 про визначення РЗП на 2021 рік (листопад - грудень 2021 року ) в об`ємі 8332594 м3 та на 2022 рік 24036776 м3.

05.11.2021 позивач виставив відповідачу рахунок на оплату №61022325 за розподіл природного газу (потужність) в сумі 6399432,19 грн.

31.12.2021 між сторонами спору підписаний та скріплений печатками акт №СУМ81026735 наданих послуг з розподілу природного газу (потужність) за грудень 2021 року

Як зазначає позивач, даний акт разом із рахунком на оплату від 05.11.2021 №61022325 були надані відповідачу.

31.12.2021 між позивачем та відповідачем складено акт звіряння взаємних розрахунків за період: 4 квартал 2021 року за договором, відповідно до якого станом на 31.12.2021 заборгованість споживача перед оператором ГРМ склала 12798864,38 грн.

Станом 15.02.2022 послуга з розподілу природного газу за грудень 2021 року відповідачем не оплачена, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно до ч. 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приписами ч. 3 ст. 277 ГПК України встановлено виключний перелік підстав норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Так, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в частині, яка не є предметом апеляційного оскарження.

Стосовно позовних вимог та розподілу судових витрат, які є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних, інфляційних збитків колегія суддів зазначає наступне.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Згідно з п. 8.2. договору у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, відповідно до розрахунку та заяви про збільшення позовних вимог позивачем нараховано на стягнення з відповідача 222 944,70 грн. пені, 34 153,16 грн. 3% річних, 185 583,54 грн. інфляційних збитків.

Відповідно до матеріалів справи, відповідачем надані докази на підтвердження оплати вартості наданих послуг з розподілу природного газу за грудень 2021 року, але з порушенням терміну оплати визначеного договором.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку 3 % річних, інфляційних збитків та пені, враховуючи встановлений судом першої інстанції факт неналежного виконання відповідачем умов договору, що самим скаржником не заперечується у своїй апеляційній скарзі, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо правомірності та обґрунтованості вимог позивача щодо стягнення з відповідача 222 944,70 грн пені, 34 153,16 грн 3% річних, 185 583,54 грн інфляційних збитків.

Разом з тим, у п. 4 прохальної частини відзиву на позов відповідач просив зменшити на 90% розмір пені до 122 72,95 грн та розмір 3% річних до 1893,53 грн., а також у прохальній частині апеляційної скарги просив відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 30 737,85 грн. 3 % річних, 89 177,88 грн. пені.

Надаючи правову оцінку вищевикладеному колегія суддів зазначає наступне.

Як в обґрунтування даного клопотання так і вимог апеляційної скарги відповідач/скаржник зауважує, що ТОВ «КППВ» є новим надавачем послуг з постачання теплової енергії у місті Суми та фактично розпочало свою діяльність у сфері теплопостачання лише 06.11.2021. Відповідач/скаржник не має інших джерел поповнення обігових коштів, ніж платежі споживачів за послуги з теплопостачання, а отже, і не має можливості розрахуватися з власними постачальниками до моменту отримання відповідних коштів від споживачів.

ТОВ «КППВ» зауважує, що станом на сьогоднішній день перебуває у складному фінансовому становищі. Відповідно до бухгалтерської звітності Товариства, чистий збиток ТОВ «КППВ» за 2021 рік склав 10 412 500,00 грн, на підтвердження чого надана копія фінансової звітності малого підприємства за 2021 рік.

Вказана ситуація викликана рядом несприятливих обставин, зокрема, неналежним станом розрахунків з відповідачем споживачів послуг ТОВ «КППВ» з постачання теплової енергії та наявністю значної заборгованості місцевого бюджету перед відповідачем з відшкодування різниці між тарифами на теплову енергію.

Станом на 01.02.2022 сума заборгованості споживачів за послуги з теплопостачання перед ТОВ «КППВ» складала 166 414 799,30 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «КППВ» № 230 від 09.02.2022. Крім того, станом на 01.02.2022 сума фактичної заборгованості бюджету Сумської міської територіальної громади перед ТОВ «КППВ» з відшкодування різниці між тарифами за період листопад 2021 року - січень 2022 року становила 43 114 519,11 грн.

Скаржник наголошує, що внаслідок усіх викладених обставин у відповідача виникла заборгованість перед значною кількістю контрагентів та стягнення з ТОВ «КППВ» повної суми заявленої у справі неустойки призведе лише до неможливості перерахування відповідної грошової суми на погашення боргів відповідача перед постачальниками та подальшого погіршення фінансового стану підприємства.

Беручи до уваги вищевикладені обґрунтування відповідача/скаржника, а також заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, а також, враховуючи баланс інтересів, колегія суддів зазначає, що позивач є оператором газорозподільних систем та здійснює свою діяльність з розподілу природного газу в межах території міста Суми, Сумської області та села Мойка Краснокутського району Харківської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації на підставі ліцензії на розподіл природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ, виданої за рішенням НКРЕКП №814 від 19.06.2017. Тобто, є підприємством критичної інфраструктури, від роботи якого безпосередньо залежить можливість отримання природного газу населенням, лікарнями, дитячими садками, закладами освіти, військовими частинами, рятувальними службами, правоохоронними органами підприємствами, установами, тощо. Відсутність коштів у Товариства безумовно вплине на здатність функціонування аварійно-диспетчерських служб підприємства, забезпечення їх паливно-мастильними матеріалами, матеріалами для локалізації витоків газу та, в цілому, унеможливить своєчасне реагування на ймовірні аварії, вибухи, тощо.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналогічне положення міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Таким чином, розмір штрафних санкцій (неустойки) може бути зменшений за рішенням господарського суду. При цьому, статті 551 ЦК України, 233 ГК України та положення ГПК України не містять норм, які б ставили можливість суду використати право на зменшення заявлених до стягнення з боржника штрафних санкцій в залежність від наявності відповідного клопотання з цього приводу сторони у справі. Тобто суд може реалізувати своє право та прийняти рішення про зменшення розміру неустойки за власною ініціативою.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.11.2020 у справі № 927/184/13-г.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Щодо зменшення 3% річних, колегія суддів зауважує, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Зазначена норма передбачає, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, має компенсаційний, а не штрафний характер.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто такі проценти є гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних втрат та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Приписи статті 625 ЦК України про інфляційні втрати та три проценти річних, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються в разі, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто в разі якщо в договорі не зазначено розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає на підставі вимог закону, а саме статті 625 ЦК України.

Указані виплати процентів річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, не є процентами за користування чужими грошима в розумінні статті 536 цього Кодексу, а є гарантією належного виконання грошового зобов`язання.

Зазначені проценти входять до складу основного боргу. Чинне цивільне законодавство не передбачає можливості суду зменшувати основний борг. Тому не може бути зменшено і розмір процентів, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача в частині зменшення 3% річних.

Водночас колегія суддів погоджується із твердженнями суду першої інстанції, що заявлені до стягнення суми 3 % річних та інфляційних збитків у певній мірі компенсують знецінення несплачених відповідачем коштів, а також зменшення розміру неустойки (пені) є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Щодо посилань скаржника у апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, де Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання, колегія суддів зазначає таке.

Суд апеляційної інсатнції зазначає, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/8358/19.

Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 № 910/24257/16).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

У контексті вищевикладеного колегія суддів звертає увагу, що у справі №902/417/18 з відповідача стягувався основний борг, пеня, штраф і відсотки річних у розмірі 40% і 96%, у той час як у справі №920/164/22 позивач просив стягнути з відповідача 3% річних, а тому колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності підстав для застосування норм ст. 233 ГК України у даному випадку щодо зменшення розміру 3% річних.

Таким чином, оскільки зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (пені) є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для зменшення розміру пені на 50% - з 222 944,70 грн. до 111 472,35 грн.

Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, щодо наявності правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог у частині стягнення 3 % річних та пені колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору.

Щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору колегія суддів зазначає таке.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача судовий збір, розмір якого підтверджений платіжним дорученням №279 від 14.02.2022 в сумі 99 364,35 грн. та платіжним дорученням №863 від 03.06.2022 в сумі 3267,36 грн.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 6 399 432,19 грн. вартості наданих послуг з розподілу природного газу за грудень 2021 року є законними та обґрунтованими.

Водночас, 06.06.2022 позивач подав заяву (вх №983), в якій зазначив, що сума, заявленого до стягнення основного боргу в розмірі 6 399 432,19 грн. у справі №920/164/22, сплачена відповідачем у повному обсязі, але після подачі позивачем позову.

Таким чином, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, судом першої інстанції закрито провадження у справі в частині стягнення 6 399 432,19 грн. основного боргу за відсутністю предмету спору в зазначеній частині позовних вимог, задовольнивши заяву відповідача про закриття провадження у справі, викладену в п. 3 прохальної частини відзиву на позовну заяву (вх №979 від 03.06.2022), та заяву позивача про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу (вх №983 від 06.06.2022).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначене право було реалізовано Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" шляхом подання до суду заяв про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу та про збільшення розміру позовних вимог.

Зокрема, у заяві про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу позивач просив суд закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 6 399 432,19 грн., у зв`язку з його добровільною сплатою відповідачем.

Статтею 14 ГПК України закріплено принцип диспозитивності господарського судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач на власний розсуд розпорядився своїми вимогами та просив суд закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 6 399 432,19 грн. Вказаному передувала сплата відповідачем у добровільному порядку зазначеної суми, докази чого надані останнім разом з поданням відзиву на позов. Таким чином, після прийняття судом до розгляду вищевказаної заяви, а також заяви про збільшення розміру позовних вимог змінився предмет спору, а нова ціна позову складалася лише з сум пені, 3% річних та інфляційних збитків.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та здійснюючи розподіл судових витрат, місцевий господарський суд застосував ст. 129 ГПК України.

Зокрема, покладаючи на відповідача 102 631,70 грн судового збору, суд першої інстанції керувався тим, що спір виник у зв`язку із неправомірними діями відповідача у вигляді неналежного виконання умов договору.

Проте, колегія суддів не погоджується із вищевикладеним з огляду на вищевикладене.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 стаття 129 ГПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд роз`яснює сторонам, що у відповідності до ч. 3 ст. 231 ГПК України, у разі закриття провадження у справі, повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між сторонами відсутній предмет спору в частині основної заборгованості, а тому провадження у справі №920/164/22 підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки спір врегульовано сторонами у частині основної заборгованості після направлення позовної заяви до суду.

Проте, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині розподілу/поверненню судового збору, з огляду на таке.

Так, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні правильно зазначає, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору, але при вирішенні питання про покладення судового збору на відповідача у повному обсязі суд першої інстанції безпідставно посилається на частину 9 стаття 129 ГПК України якою визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

На переконання колегії суддів застосування частини 9 статті 129 ГПК України можливе судом у разі розгляду позовних вимог по суті, за результатами якого, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, проте, колегія суддів зазначає, що спір щодо позовних вимог у частині основної заборгованості по суті не розглядався, у зв`язку із закриттям провадження у відповідній частині.

Відповідно до частини 2 статті 123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено необґрунтований та такий, що не відповідає обставинам справи висновок, що призвів до неправильного застосування норм процесуального права, а саме: замість застосування п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" та повернення судового збору позивачу за клопотанням останнього, судом без встановлених законом підстав застосовано норму ч. 9 ст. 129 ГПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору

Водночас, посилання позивача у заяві про закриття провадження на ч. 3 ст. 130 ГПК України в даному випадку є помилковим, оскільки даною нормою передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача, у той час як у даному випадку мало місце саме закриття провадження, у зв`язку із відсутність предмету спору, а не відмова позивача від позову.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу стосовно того, що у відзиві на позов відповідачем зазначено, що останнім не заперечується проти розміру судових витрат, заявлених позивачем при поданні позову по даній справі, з огляду на вищевказані норми Закону України "Про судовий збір".

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 102 631,70 грн., у зв`язку із чим оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванні в частині розподілу судового збору.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з частковим порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку в частині розподілу судового збору. В іншій частині рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2023 у справі №920/164/22 слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженню відповідальністю "Котельня Північного промислового вузла" на рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2023 у справі №920/164/22 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2023 у справі №920/164/22 - скасувати частково, виклавши пункт 3 рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженню відповідальністю Котельня Північного промислового вузла (вул. Іллінська, буд. 2, поверх 6, каб. 611, м. Суми, 40030; код за ) на користь Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Сумигаз (юридична адреса: вул. Лебединська, буд. 13, м Суми, 40021; поштова адреса: вул. Олексія Береста, буд. 21, м. Суми, 40000; код за ) 185583,54 грн (сто вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три грн 54 коп.) інфляційних збитків, 34153,16 грн (тридцять чотири тисячі сто п`ятдесят три грн 16 коп.) 3% річних, 111472,35 грн (сто одинадцять тисяч чотириста сімдесят дві грн 35 коп.) пені, а також 6 640 грн (шість тисяч шістсот сорок грн. 22 коп.) судового збору.»

3. В іншій частині рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2023 у справі №920/164/22 - залишити без змін.

4. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженню відповідальністю "Котельня Північного промислового вузла".

5. Видачу наказу доручити Господарському суду Сумської області.

6. Матеріали справи №920/164/22 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді М.Л. Яковлєв

О.В. Тищенко