РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2024Справа № 910/19806/23
за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 228 992,30 грн

Суддя Зеленіна Н.І.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Центренерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 228 992,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по перевезенню вантажів та протиправним відчепленням двох вагонів, позивачем понесені додаткові витрати на оплату за користування вагонами, які перебували у тимчасовій митній зоні. На переконання позивача, зазначені витрати понесені ним з незалежних від нього причин т підпадають під ознаки збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у матеріалах справи документами.

06.02.2024 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом із клопотання про продовження процесуального строку.

Розглянувши клопотання про продовження процесуального строку, суд дійшов висновку, що подане клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається із повідомлення про доставку електронного листа, ухвала суду від 28.12.2023 була доставлена до електронного кабінету відповідача 28.12.2023 о 23:18 год.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином, відповідач є таким, що отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі 29.12.2023.

Враховуючи, що ухвалою суду встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання, такий строк є таким, що закінчився - 15.01.2024.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З огляду на зазначене, оскільки процесуальний строк на подання відзиву є пропущеним, суд позбавлений можливості його продовжити.

Разом з цим, суд визнає наведені відповідачем причини пропуску процесуального строку поважними та вважає за можливе поновити пропущений процесуальний строку на подання відзиву на позовну заяву та прийняти до розгляду такий відзив.

13.02.2024 через систему "Електронний Суд" від позивача надійшла відповідь на відзив.

20.02.2024 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

28.02.2024 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові поянення.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.03.2023 між АТ "Українська залізниця" (перевізник) та ПАТ "Центренерго" (замовник) було укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, відповідно до умов якого предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до накладної №02334, 05.12.2021 зі станції Яшчув, Польща до станції Трипілля-Дніпровське, Україна, відвантажено партію з 20 вагонів, у тому числі вагон №68119874, із вантажем - вугілля кам`яне.

На станції перетину кордону Ізов (експ.) Львівської залізниці 05.12.2021 на 20 вагонів відправки за накладною №02334 була складена транзитна декларація №205090/2021/001226.

06.12.2021 з 20 вагонів, які перевозилися за накладною №02334, вагон №68119874 було відчеплено через комерційний брак навантаження вагону, про що на станції Здолбунів складено акт загальної форми №12639 від 06.12.2021.

На станцію Трипілля-Дніпровське вагон №68119874 прибув 15.12.2021 за досильною накладною №35342260, в якій міститься посилання на акти загальної форми №1961 від 06.12.2021, №8494 від 07.12.2021, №8496 від 10.12.2021 та №303 від 10.12.2021.

За час очікування прибуття вагону №68119874 Трипільською ТЕС ПАТ "Центренерго" було сплачено 164 192,30 грн плати за користування 19 вагонами з 16 годин 10.12.2021 до 17 години 15.12.2021.

Окрім того, відповідно до накладної №01229, 09.01.2022 зі станції Славкув, Польща, до станції Трипілля-Дніпровське, Україна, відвантажено партію з 9 вагонів, у тому числі вагон №61848974, із вантажем - вугілля кам`яне.

На станції перетину кордону Ізов (експ.) Львівської залізниці 12.01.2022 на 9 вагонів відправки за накладною №01229 була складена транзитна декларація №205090/22/000044.

14.01.2022 з 9 вагонів, які перевозилися за накладною №001229, вагон №61848974 було відчеплено через технічну несправність корпусу автосцепки, що впливало на безпеку руху вагонів, про що на станції Бердичів складено акт загальної форми №21 від 14.01.2022 та повідомлення №9847 на ремонт та технічне обслуговування вагону №61848974.

На станцію Трипілля-Дніпровське вагон №61848974 прибув 21.01.2022 за досильною накладною №34080523, в якій міститься посилання на акт загальної форми №21 від 14.01.2022.

За час очікування прибуття вагону №61848974 Трипільською ТЕС ПАТ "Центренерго" було сплачено 64 800 грн плати за користування 8 вагонами що перебували у тимчасовій митній зоні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що понесені позивачем витрат на оплати за користування вагонами за час перебування вагонів у митній зоні в очікуванні двох вагонів є збитками, які завдані позивачу в результаті протиправної поведінки відповідача, а відтак просить стягнути з відповідача збитки у загальному розмірі 228 992,30 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що затримка вагонів сталася не з вини відповідача, а тому вина відповідача відсутня. Затримка вагонів була здійснена митними органами у зв`язку із проведенням митних формальностей. Окрім того, стягнення збитків з перевізника не передбачено нормами Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, на підставі якої здійснювалося перевезення вантажу, та умовами укладеного між сторонами договору. Також відповідач вказує на відсутність у його діях всіх елементів складу цивільного правопорушення, які є підставою для стягнення збитків, та пропуск позивачем позовної давності.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положення статті 1166 Цивільного кодексу України вимагають встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди); у свою чергу, спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Разом з тим, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Відповідно ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як передбачено ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За приписами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 3 ст. 307 Господарського кодексу України вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативно-правові акти, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Згідно зі ст. 4 Статуту залізниць України перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, яка встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні та в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні.

Відповідно до ст. 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення за відсутності відповідних положень в цій Угоді застосовується національне законодавство тієї сторони, в якій уповноважена особа реалізує свої права.

За приписами статті 8 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення порядок застосування умов цієї Угоди, а також спеціальні умови перевезень окремих видів вантажів встановлюються Правилами перевезень вантажів (додаток 1 до цієї Угоди).

Відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Перевізник здійснює на умовах УМВС перевезення вантажу, якщо здійсненню перевезення не перешкоджають обставини, яким перевізник не може запобігти і усунення яких від нього не залежить. Укладення договору перевезення підтверджується накладною. Кожен наступний перевізник, приймаючи до перевезення вантаж разом із накладною, вступає тим самим в договір перевезення та приймає на себе виникаючі за ним зобов`язання. Вагон для перевезення вантажу надає перевізник або відправник. Для перевезення надаються вагони, допущені до обігу в міжнародному сполученні (ст. 14 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення).

Як передбачено ст. 15 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, у накладній повинні міститися такі відомості: найменування відправника і його поштову адресу; найменування одержувача і його поштову адресу; найменування договірного перевізника; найменування залізниці і станції відправлення; найменування залізниці і станції призначення; найменування прикордонних станцій переходів; найменування вантажу і його вод; номер відправки; рід упаковки; кількість місць вантажу; маса вантажу; номер вагона (контейнера), ким надано вагон для перевезення вантажу (відправником або перевізником); перелік супровідних документів, прикладених відправником до накладної; про оплату провізних платежів; кількість і знаки пломб; спосіб визначення маси вантажу; дата укладення договору перевезення.

Згідно з п. 7.1 розділу 2 (накладна) Правил перевезення вантажів додатку 1 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, перевезення вантажу оформлюється накладною єдиного зразку по формі, що наведена у додатку 1 до Правил. Накладна оформлюється і пред`являється договірному перевізнику. Графи накладної заповнюються відправником і перевізником відповідно до приписів цих правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України.

Статтею 23 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення передбачено, що перевізник має право перевірити чи дотримані відправником правила перевезення і відповідає відправка даним вказаними відправником у накладній.

Відповідно до ст. 19 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення навантаження вантажу повинно здійснюватися в технічно справні, придатні для перевезення даного вантажу та очищені вагони. Особа, яка здійснювала навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних вимог по розміщенню та кріпленню вантажів у вагонах, а також за всі наслідки незадовільного навантаження.

Як встановлено судом, 06.12.2021 було складено акт загальної форми №1961, обставинами для складання акту визначено комерційну несправність - за даними ТДВВ підозра на повздовжнє зміщення центру маси вантажу більше допустимих норм. На підставі зазначеного акту вагон №68119874 було відчеплено. Аналогічні обставини викладені у акті загальної форми №8494 від 07.12.2021; та окрім того зазначено, що комерційну несправність (повздовжнє зміщення центру маси вантажу більше допустимих норм) буде усунуто після відчеплення вагону, а сам вагон затримано для усунення комерційної несправності.

При цьому, навантаження вагону №68119874 було здійснено відправником (Lubelaki Wegiel Bogdanka SA, можлива описка у назві через неякісне зображення).

Окрім того, 14.01.2022 було складено акт загальної форми №21, у якому встановлено, що вагон №61848974 відчеплено через технічні несправності.

Як вбачається із накладної №01229 навантаження вагону було здійснено відправником (Polbilding Sp., можлива описка у назві через неякісне зображення).

Відтак відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних вимог по розміщенню та кріпленню вантажів у вагонах, а також за всі наслідки незадовільного навантаження має бути покладена на особу, яка здійснювала навантаження вагону.

Таким чином, у відповідності до положень статті 23 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, відповідачем здійснено перевірку дотримання відправником правил перевезення вантажу, встановлено наявність комерційних несправностей, які могли вплинути на безпеку руху та прийнято рішення про відчеплення вагонів для усунення несправності.

Верховним Судом у постанові від 17.01.2022 по справі №910/1904/20 вказано, що неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача у затримці вагонів №68119874 та №61848974, що зумовило нарахування позивачу плати за користування вагонами, які перебували у митній зоні.

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведення позивачем наявності необхідного складового елемента цивільно-правової відповідальності у вигляді вини, а відтак підстави для покладення на відповідачів обов`язку з відшкодування шкоди відсутні.

За змістом вимог ст. 16, 22 Цивільного кодексу України відшкодування збитків як спосіб захисту цивільних прав та інтересів є різновидом відшкодування майнової шкоди, завданої особі у результаті порушення її цивільного права.

За загальним правилом збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконане боржником.

Матеріали справи не містять доказів сплати позивачем на рахунок залізниці або на рахунок ПрАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" коштів у розмірі 228 992,30 грн, які позивачем визначено як збитки, що свідчить про недоведеність позивачем такого елемента цивільно-правової відповідальності як шкода.

За таких обставин, виходячи з всього вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Пат "Центренерго" про відшкодування шкоди задоволенню не підлягають.

З огляду на висновки суду про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову, клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності судом залишається без розгляду.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за покладаються на позивача.

Керуючись ст. 86, 129, 233, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Центренерго" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 228 992,30 грн .

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.І. Зеленіна