ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2024 р. Справа №910/7898/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Луцюк А.В.

представники сторін:

від позивача: Бабченко Ю.Ю.

від відповідача: Ігнатенко Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 (повний текст складено 23.11.2023)

у справі №910/7898/23 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Антимонопольного комітету України

до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Антимонопольний комітет України (далі - АМК) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (далі - Міністерство) про зобов`язання відповідача виконати пункт 3 резолютивної частини рішення позивача від 27.05.2021 №302-р, а саме припинити порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини рішення АМК від 27.05.2021 №302-р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не отримував від відповідача документів, що підтверджують виконання зобов`язання резолютивних частин рішень АМК №302-р та №357-р.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі №910/7898/23 позов задоволено.

Зобов`язано Міністерство виконати пункт 3 резолютивної частини рішення АМК від 27.05.2021 №302-р, а саме: припинити порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини рішення АМК від 27.05.2021 №302-р.

Стягнуто з Міністерства на користь АМК судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції встановив, що у даному спорі не мають значення мотиви та причини невиконання відповідачем чинного рішення АМК, оскільки такі причини не можуть вплинути на сам факт чинності рішення АМК та обов`язковість його виконання. Таким чином, враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог АМК та зобов`язання Міністерства виконати пункт 3 резолютивної частини рішення №302-р.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Міністерство звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі №910/7898/23 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги Міністерство посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання по суті, а висновки, викладені у ньому не відповідають обставинам справи.

Так, скаржник вказує, що АМК не надав Міністерству роз`яснень прийнятих ним рішень, і водночас, одразу після отриманого звернення, звернулось до суду з позовними вимогами щодо зобов`язання Міністерства виконати таке рішення АМК у судовому порядку. Також, Міністерство зазначає, що вказані обставини не підтверджують бездіяльності Міністерства щодо невиконання рішень АМК, а підтверджують наявність обґрунтованих підстав неможливості його виконання без отримання від позивача відповідних роз`яснень своїх рішень. Крім того, апелянт зауважує, що рішення АМК №302-р та №357-р має виконуватись Міністерством лише після надання позивачем роз`яснень своїх рішень.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2023 апеляційну скаргу Міністерства у справі №910/7898/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Алданова С.О., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7898/23. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги Міністерства на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/7898/23.

28.12.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/7898/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №910/7898/23. Розгляд апеляційної скарги Міністерства на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі №910/7898/23 призначено на 12.02.2024.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2024, у зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О. 12.02.2024 у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2024 справу №910/7898/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2024 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Міністерства на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі №910/7898/23 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Демидова А.М., Буравльов С.І.

У судовому засіданні 12.02.2024 оголошено перерву до 06.03.2024.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024, у зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2024 справу №910/7898/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Міністерства на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі №910/7898/23 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

24.01.2024, через систему "Електронний суд", позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд залишити апеляційну скаргу Міністерства без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі №910/7898/23 - без змін.

Так, у відзиві АМК, зокрема зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі №910/7898/23 є обґрунтованим та ухваленим судом першої інстанції без порушення норм матеріального та процесуального права, з посиланням на норми чинного законодавства, за результатом всебічного та повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а тому підстави для його скасування відсутні.

Також, позивач вказує, що рішення №302-р відображає позицію державного органу зі спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності. Таким чином, у даному спорі не мають значення мотиви та причини невиконання відповідачем чинного рішення АМК, оскільки такі причини ніяким чином не можуть вплинути на сам факти чинності рішення АМК та обов`язковість його виконання.

Узагальнені доводи заперечень на відзив на апеляційну скаргу

01.02.2024, через систему "Електронний суд", Міністерством подані заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких відповідач просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що твердження викладені у відзиві АМК, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними у справі матеріалами.

Відповідач зазначає, що повнота виконання рішень АМК та виконання їх з дотриманням державних інтересів щодо економічної обґрунтованості розміру орендної плати та уникнення негативних наслідків щодо недоотримання державним бюджетом котів за користування державним майном суб`єктом приватного права, з метою уникнення кримінальної відповідальності та запобігання новим порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, залежить і від дій позивача про надання роз`яснень свого рішення.

Заяви та клопотання учасників справи з процесуальних питань, результати їх вирішення

Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження, дійшла до висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини 1 статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

В той же час, подане відповідачем клопотання про зупинення провадження не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі, як у частині об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили рішенням в іншій справі.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 06.03.2024 з`явились представники сторін.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив її задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі №910/7898/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі №910/7898/23 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

27.05.2021 АМК, розглянувши матеріали справи №130-26.13/71-20, прийняв рішення №302-р, яким визнав дії Міністерства інфраструктури України, яке змінило своє найменування на Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, які полягають у встановленні умови щодо економічно необґрунтованого розміру орендної плати за нерухоме майно при погодженні продовження дії договору оренди від 10.05.2006 №РОФ-501 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" (далі - ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв"), порушенням пункту 3 статті 50, абзацу 8 частини 2 статті 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних дій органу влади, які полягають у створенні ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" несприятливих умов діяльності порівняно з конкурентами.

Пунктом 3 рішення №302-р зобов`язано Міністерство інфраструктури України припинити порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини цього рішення.

Додатковим рішенням АМК від 03.06.2021 №357-р доповнено резолютивну частину рішення №302-р пунктом 5 наступного змісту: встановити Міністерству інфраструктури України двомісячний строк для виконання пункту 3 резолютивної частини цього рішення. Про виконання пункту 3 резолютивної частини цього рішення повідомити АМК протягом 5 робочих днів з дня його виконання.

Звертаючись до суду з даним позовом, АМК посилається на те, що відповідачем, всупереч приписам чинного законодавства, не виконано рішення №302-р, з огляду на що просить суд зобов`язати Міністерство виконати пункт 3 резолютивної частини вказаного рішення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" АМК здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", "Про державну допомогу суб`єктам господарювання", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" АМК, адміністративні колегії АМК, державні уповноважені АМК, адміністративні колегії територіальних відділень АМК є органами АМК.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції АМК має повноваження, зокрема:

- розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами;

- приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції;

- розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з приписами частин 2, 6 статті 4 ГПК України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Способи захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Тому, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен виходити з наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права. Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Ступінь доступу до внутрішніх засобів правового захисту повинен бути достатнім, щоб забезпечити особі "право на суд" з урахуванням принципу верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права та охоронювані законом інтереси.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.06.2022 у справі №914/3383/20.

Колегія судів у розгляді даного спору виходить з того, що державі в особі відповідача, перш за все, необхідно виконувати позитивні зобов`язання, зазначені у статті 25 Господарського кодексу України: не приймати акти або вчиняти дії, що визначають привілейоване становище суб`єктів господарювання тієї чи іншої форми власності, або ставлять у нерівне становище окремі категорії суб`єктів господарювання чи іншим способом порушують правила конкуренції. Вказане узгоджується з положенням частини другої статті 19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", визначено, що АМК є державним органом зі спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель. Особливості спеціального статусу АМК обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови АМК, його заступників, державних уповноважених АМК, уповноважених з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, голів територіальних відділень АМК, у спеціальних процесуальних засадах діяльності АМК, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників АМК на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням АМК є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи АМК приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; зобов`язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю.

Статтею 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що розпорядження, рішення та вимоги органу АМК, голови територіального відділення АМК, вимоги уповноважених ними працівників АМК, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу АМК, голови територіального відділення АМК, вимог уповноважених ними працівників АМК, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

За приписами статті 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", з метою захисту інтересів держави, споживачів на суб`єктів господарювання територіальні відділення АМК у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, фізичними чи юридичними особами подають, зокрема, позови до суду, в тому числі про: стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені; зобов`язання виконати рішення органів АМК.

Частиною 2 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що рішення та розпорядження органів АМК, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання.

Таким чином, законодавством про захист економічної конкуренції передбачено право АМК подавати позови про зобов`язання виконати рішення органів АМК, у зв`язку з чим колегія суддів вважає вірними висновки місцевого господарського суду, що позивачем обрано вірний спосіб захисту.

Вирішуючи спори, пов`язані з зобов`язанням виконати рішення АМК чи його територіального відділення або про стягнення коштів (штрафу, пені) на підставі такого рішення, господарським судам необхідно мати на увазі, що сам по собі факт неоскарження рішення особою, якої воно стосується, не є безумовним свідченням законності відповідного акта державного органу. Тобто для того, щоб дійти висновку про обов`язковість виконання рішення названого АМК чи його територіального відділення, господарському суду потрібно досліджувати це рішення на предмет його відповідності вимогам законодавства, якщо така відповідність заперечується іншою стороною у справі. Однак господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні статті 39 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною 2 статті 47 та частиною 1 статті 60 названого Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу АМК.

Так, супровідним листом від 08.06.2021 №130-29/01-8628 на адресу відповідача направлено копію рішень №302-р та №357-р.

Відповідно до повідомлення про вручення (№388) відповідач отримав вищенаведені рішення 14.06.2021.

За змістом частини 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів АМК повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Міністерство, скориставшись правом оскарження рішення органу АМК, звернулося до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 у справі №910/13573/21, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 07.03.2023 касаційні скарги Міністерства та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 у справі №910/13573/21 - без змін.

Таким чином, рішення №302-р є законним та згідно з частиною 2 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та статтею 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", є обов`язковим до виконання.

Разом із тим, відповідач рішення №302-р та №357-р не виконав. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

В свою чергу, відповідач звертався до АМК з листом від 19.04.2023 №3029/15/14-23 про роз`яснення щодо виконання рішень №302-р та №357-р, у відповідь на який позивач запропонував Міністерству самостійно визначити спосіб виконання зобов`язань, встановлених у рішенні №302-р.

За приписами частини 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи АМК приймають рішення, в тому числі про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

У той же час, ані цією статтею, ані іншими нормами вказаного Закону не передбачено повноважень АМК щодо надання Міністерству вказівок (зобов`язання відповідача) стосовно способів усунення допущених порушень.

Натомість відповідач, якого зобов`язано припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, мав самостійно визначитися з шляхом (способами) такого припинення відповідно до закону.

Така позиція судів першої та апеляційної інстанції узгоджуються із сталою послідовною правовою позицією Верховного Суду щодо застосування статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", згідно з якою, законодавством України, у тому числі статтею 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", яка має назву "Рішення у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції", та іншими нормами (актами) законодавства не передбачено повноважень АМК зобов`язувати, тобто надавати вказівки (зобов`язання) щодо способів усунення допущених порушень. Резолютивна частина рішення органу АМК, лише у необхідних випадках має містити вказівку на дії, які відповідач повинен виконати або від яких утриматися для припинення порушення та усунення його наслідків, а також строк виконання рішення.

Таким чином, суб`єкт господарювання, якого зобов`язали припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, має самостійно визначитися із шляхом (способами) такого припинення відповідно до закону.

Також місцевий господарський суд вірно зазначив, що рішення №302-р відображає позицію державного органу зі спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності.

Отже, у даному спорі не мають значення мотиви та причини невиконання відповідачем чинного рішення АМК, оскільки такі причини ніяким чином можуть вплинути на сам факт чинності рішення АМК та обов`язковість його виконання.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог АМК та зобов`язання Міністерства виконати пункт 3 резолютивної частини рішення №302-р.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі №910/7898/23 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Міністерства задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на Міністерство.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі №910/7898/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2023 у справі №910/7898/23 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України.

4. Матеріали справи №910/7898/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 12.03.2024.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран