ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 лютого 2024 року Справа № 903/1150/23

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Приватного підприємства Богор-Плюс

до відповідача: приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчука Сергія Володимировича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Волинська обласна державна (військова) адміністрація

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної (військової) адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про зняття заборони відчуження земельної ділянки, припинення обтяження речового права,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з;

від 3-х осіб: н/з.

У зв`язку з неявкою сторін, запис розгляду судової справи не здійснювався, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: 07.11.2023 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна Приватного підприємства Богор-Плюс до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Сергія Володимировича Веремчука в якому просить:

- зняти заборону відчуження земельної ділянки площею 14,6800 га, кадастровий номер земельної ділянки: :06:000:2162, яка розташована за межами с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, накладену 24 грудня 2020 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н.А. за №2005;

- припинити обтяження речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку площею 14,6800 га, кадастровий номер земельної ділянки: :06:000:2162, яка розташована за межами с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, накладену 24 грудня 2020 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н.А. за №2005.

При обґрунтуванні позовних вимог вказує на позбавлення можливості в повній мірі користуватися, володіти та розпоряджатися належним їх майном, оскільки 04.08.2023 приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчук Сергій Володимирович з підстави, що ПП Богор-Плюс не є уповноваженою особою для звернення до нотаріуса із проханням про зняття заборони з відчуження вказаного в договорі майна, постановив відмовити ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії знятті заборони відчуження на земельну ділянку площею 14,6800 га, кадастровий номер: :06:000:2162, розташовану за межами села Прилуцьке Ківерцівського р-ну Волинської області, накладеної 24 грудня 2020 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н.А. за р.№2005. Однак, у зв`язку з воєнним станом в Україні і відсутністю коштів в Управлінні містобудування та архітектури Волинської обласної державної (військової) адміністрації, звернутися до нотаріуса з проханням про зняття заборони відчуження вказаного в договорі майна Волинська ОДА та/або Управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної (військової) адміністрації не можуть, а тому, на переконання сторони позивача, право на звернення до нотаріуса для вчинення таких дій є у ПП Богор-Плюс, так як заборона накладена на майно, яке є власністю позивача.

Ухвалою суду від 13.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.12.2023, запропоновано відповідачу подати суду відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив; позивачу відповідь на відзив та докази про наявність у адвоката Назаренка Є. В. зареєстрованого електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.

21.11.2023 позивач через систему Електронний суд подав клопотання про залучення третіх осіб - Волинської обласної державної (військової) адміністрації та Управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної (військової) адміністрації, оскільки стороною договору є Волинська обласна державна (військова) адміністрація (Управління містобудування та архітектури Волинської ОДА підписант), тому зняття заборони може вплинути на права та інтереси останніх, як на сторону договору.

Ухвалою суду від 12.12.2023 залучено до участі в справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Волинську обласну державну (військову) адміністрацію та Управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної (військової) адміністрації; повідомлено учасників справи про те, що підготовче засідання відбудеться 10.01.2024; запропоновано третім особам подати суду письмові пояснення.

03.01.2024 ОСОБА_1 через систему Електронний суд подав клопотання про залучення його до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

08.01.2024 позивач через систему Електронний суд подав заперечення на клопотання про залучення до участі у справі третьою особою ОСОБА_1 . Дане заперечення з додатками долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 10.01.2024 залучено до участі в справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ; повідомлено учасників справи про те, що підготовче засідання відбудеться 30.01.2024.

26.01.2024 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 через систему Електронний суд подав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення суду у справі № 161/22293/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства Богор-Плюс.

29.01.2024 позивач через систему Електронний суд подав клопотання про відкладення підготовчого засідання призначеного на 30.01.2024 у зв`язку із хворобою представника позивача. Дане клопотання долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 30.01.2024 повідомлено учасників справи про те, що підготовче засідання відкладено на 07.02.2024.

Розглянувши у судовому засіданні 07.02.2024 клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення суду у справі № 161/22293/23, суд ухвалив на місці відмовити у його задоволенні, оскільки, заявником не обґрунтовано з посиланням на відповідні обставини, яким чином розгляд справи № 161/22293/23 впливає на розгляд даної справи № 903/1150/23, судом також не встановлено наявності обставин, що свідчили б про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до набрання законної сили рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області у справі № 161/22293/23.

В судовому засіданні 07.02.2024, беручи до уваги строки розгляду справи, суд ухвалив на місці закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 13.02.2024.

Ухвалою суду від 07.02.2024 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 13.02.2024.

Ухвалою суду від 13.02.2024 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відкладено на 28.02.2024.

27.02.2024 позивач через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без участі його представника. Дана заява з додатками долучена до матеріалів справи.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча вчасно та належно були повідомлені про час та місце судового засідання, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (ухвали суду від 13.02.2024) до їх електронного кабінету 13.02.2024, а також повернутими на адресу суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Третя особа пояснень по суті спору також не подали.

Згідно ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене суд розглядає справу за відсутності відзиву відповідача за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності представників учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

24.12.2020 між Волинською обласною державною адміністрацією, від імені якої дії Управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної адміністрації (продавець) та Приватним підприємством Богор-Плюс (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н.А. 24 грудня 2020 року за реєстром №2004 (далі - договір) (а.с.12-14), за умовами якого продавець зобов`язався передати майно у власність покупцю, а покупець зобов`язався прийняти майно і сплатити за нього визначену грошову суму на нижчевикладених умовах (п. 1 договору).

Майно, що відчужувалось за договором - земельна ділянка загальною площею 14,6800 га, кадастровий номер земельної ділянки :06:000:2162, яка розташована за межами с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області з цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (п.2 договору).

Пунктом 7 договору сторони погодили ціну продажу земельної ділянки 6114068,00 грн, сплату якої, за домовленістю сторін, розстрочили терміном на 2 роки (п.8 договору).

Відповідно до п.20 договору сторони домовились, що одночасно з нотаріальним посвідченням договору, нотаріус накладає заборону на земельну ділянку, яка є предметом цього договору, до проведення повного розрахунку за цим договором.

Уповноважена особа/продавець зобов`язується після отримання документів, що підтвердять факт повного погашення покупцем ціни продажу земельної ділянки, що є предметом цього договору, зняти заборону на продаж або інше відчуження покупцем земельної ділянки, що є предметом цього договору (п.22 договору).

Факт повного погашення покупцем ціни продажу земельної ділянки (грошові кошти в загальному розмірі 6150295,67 грн з урахуванням індексів інфляції) підтверджується платіжними дорученнями (а.с.16 зворотна сторона-22).

19.06.2023 на адресу голови Волинської обласної державної (військової) адміністрації було направлено адвокатський запит №19-1/23 з проханням надати інформацію, чи надавала Волинська обласна державна (військова) адміністрація відповідь Приватному підприємству Богор-Плюс щодо нотаріально-засвідченої заяви про повний розрахунок згідно договору, та/або уповноважити іншу особу шляхом видачі нотаріально-засвідченої заяви (а.с.23).

Листом № 781/01-08/2-23 від 27.06.2023 Управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної адміністрації зазначило, що у зв`язку з обмеженням фінансування в управлінні, під час військового стану в управлінні відсутні кошти на оплату вчинення нотаріальних дій (підписання заяв тощо), які не були передбачені на початку бюджетного року, тому оформлення нотаріально засвідченої заяви (довіреності), станом на 27.06.2023 є неможливим (а.с.24).

03.08.2023 керівник Приватного підприємства Бомазюк Петро Йосипович звернувся до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчука С.В. з заявою № 25/23 від 25.07.2023, з проханням зняти заборону відчуження та зареєструвати припинення обтяжень речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку площею 14,6800 га, кадастровий номер: :06:000:2162, розташовану за межами села Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області (а.с.25).

04.08.2023 приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Веремчук Сергій Володимирович виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою керуючись п.1 ч.1 ст. 49 Закону України Про нотаріат постановив відмовити ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії знятті заборони відчуження на земельну ділянку площею 14,6800 га, кадастровий номер: :06:000:2162, розташовану за межами села Прилуцьке Ківерцівського р-ну Волинської області, накладеної 24.12.2020 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н.А. за р.№2005/, оскільки ПП Богор-Плюс не є уповноваженою особою для звернення до нотаріуса із проханням про зняття заборони з відчуження вказаного в договорі майна (а.с.26-27).

Позивач вважає, що винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії свідчить про порушення його прав, як власника майна, на розпорядження цим майном та його відчуження, у зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - це заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.

Згідно з ст. 9 вказаного Закону до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить забезпечення проведення державної реєстрації прав, здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є нотаріус.

Згідно з ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно з п. 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення:

кредитора про погашення позики;

про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки);

про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки;

про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору;

органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини;

про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою;

про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт;

про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав;

про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір;

про відчуження майна, переданого під виплату ренти;

за рішенням суду;

про закінчення п`ятирічного строку з часу накладення заборони відчуження предмета договору про придбання квартири, іншого житлового приміщення, будинку садибного типу, садового або дачного будинку (у тому числі фінансування придбання такого приміщення/будинку, що буде споруджений у майбутньому, або інвестування/фінансування його будівництва) з використанням житлового сертифіката, укладеного в порядку надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна відповідно до Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України»;

в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України.

Пунктом 22 договору визначено, що уповноважена особа/продавець зобов`язується після отримання документів, що підтвердять факт повного погашення покупцем ціни продажу земельної ділянки, що є предметом цього договору, зняти заборону на продаж або інше відчуження покупцем земельної ділянки, що є предметом цього договору.

Відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 для державної реєстрації прав, що набуваються, змінюються або припиняються у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість набуття, зміни чи припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Згідно пункту 23 договору факт сплати покупцем в повному обсязі ціни продажу земельної ділянки , яка є предметом цього договору, буде підтверджуватися нотаріально-засвідченою заявою продавця про відсутність до покупця будь-яких претензій майнового та фінансового характеру.

Щодо пред`явлення позову до приватного нотаріуса, суд зазначає таке.

Стаття 15 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частиною 1 ст. 45 ГПК України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

У справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності нотаріуса при реалізації ним функцій державного реєстратора, якщо позовні вимоги спрямовані на захист приватного (майнового) права, заснованого на приписах цивільного законодавства, нотаріус має залучатися до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Аналогічний висновок щодо суб`єктного складу учасників справи зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 14-233цс18.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні чи реєстраційні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб учасника нотаріальної чи реєстраційної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ГПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Враховуючи положення п.п. 22, 23 договору нотаріус, як відповідач у даній справі не є тією уповноваженою особа/продавцем у даній справі, що зобов`язані за договором зняти заборону на продаж або інше відчуження покупцем земельної ділянки, що є предметом договору та написати нотаріально-засвідчену заяву продавця про відсутність до покупця будь-яких претензій майнового та фінансового характеру. Нотаріус є тією особою до якої повинна звернутися уповноважена особа/продавець з нотаріально-засвідченою заявою продавця про відсутність до покупця будь-яких претензій майнового та фінансового характеру. А уповноважена особа/продавець за договором є Управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної адміністрації/держава Україна в особі Волинської обласної державної адміністрації, тобто належний відповідач у даній справі та зобов`язаною за вимогою по договорі особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Враховуючи, що позов подано до неналежного відповідача приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Сергія Володимировича Веремчука, а належним відповідачем є уповноважена особа/продавець за договором Управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної адміністрації/держава Україна в особі Волинської обласної державної адміністрації, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

В силу положень ст.129 ГПК України витрати позивача зі сплати судового збору залишаються за ним.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

вирішив:

у позові Приватного підприємства Богор-Плюс до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Сергія Володимировича Веремчука, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Волинська обласна державна (військова) адміністрація, Управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної (військової) адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про зняття заборони відчуження земельної ділянки, припинення обтяження речового права - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

11.03.2024.

Суддя А. С. Вороняк