РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.02.2024Справа № 910/15249/23

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Лобок К.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автономні енергетичні системи України" (49000, місто Київ, вулиця Титова, будинок 36, офіс 18)

до Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27)

про стягнення 19 815 148, 63 грн.

Представники учасників справи:

Від позивача: Савченко О.В.;

Від відповідача: Оніщенко О.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автономні енергетичні системи України" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець"(далі-відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 19 815 148, 63 грн, з яких 19 527 848,50 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, 287 300,13 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2023 позовну заяву залишено без руху.

09.10.2023 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2023 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.11.2023.

30.10.2023 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ДП «Гарантований покупець» заперечує проти позовних вимог в повному обсязі з огляду на те, що договірні зобов`язання сторін за період 2021-2022 пов`язані з настанням обставин непереборної сили, оскільки вони виникли в умовах дії воєнного стану, введеного на території України з 24.02.2022, а отже розрахунки з оплати електричної енергії за договором №1845/02/21 від 23.06.2021 на думку відповідача мають здійснюватися з повним врахуванням положень наказів Міністерства енергетики України, зокрема, Наказу № 140 від 28.03.2022 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» та Наказу № 206 від 15.06.2022 «Про розрахунок з виробниками за «зеленим» тарифом».

Також, представник відповідача повідомляє, що ДП «Гарантований покупець» здійснило оплату у розмірі 1410,35 грн. на рахунок ТОВ "Автономні енергетичні системи України", що підтверджується платіжною інструкцією № 316 716 від 18.10.2023, копію якої відповідач долучив до відзиву на позовну заяву, та просить суд закрити провадження в частині стягнення з відповідача вищезазначеної суми на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

08.11.2023 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну, в якій представник позивача повністю не погоджується з наведеними запереченнями ДП «Гарантований покупець», оскільки вищевказані нормативно-правові акти жодним чином не змінюють та не припиняють зобов`язання відповідача щодо сплати позивачу повної вартості проданої електроенергії, встановлене укладеним сторонами у справі договором № 1765/01 від 28.12.2021. Крім того, представник позивача, у зв`язку із частковою оплатою відповідачем простроченої заборгованості, просив суд зменшити розмір заявлених позовних вимог та стягнути з відповідача 19 813 738,28 грн, з яких 19 526 438,15 грн - заборгованість за основним зобов`язанням та 287 300,13 грн - 3% річних.

Також представник позивача зазначає, що посилання ДП «Гарантований покупець» на те, що позивачем не доведено порушення відповідачем порядку розрахунків, встановлених нормативно-правовими актами, які регулюють діяльність на ринку електричної енергії, є безпідставними, оскільки ТОВ «Автономні енергетичні системи України» у позовній заяві детально та обґрунтовано вказало термін виконання відповідачем зобов`язання, факт прострочення, день, з якого почалось прострочення за кожним підписаним позивачем та відповідачем актом купівлі-продажу електроенергії, а також наведено деталізований розрахунок заборгованості ДП «Гарантований покупець» за договором № 1765/01 від 28.12.2021.

14.11.2023 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження в частині, в якому останній просить суд закрити провадження в частині стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" заборгованості на суму 2730,67 грн, на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Представник відповідача в підготовчому засіданні 15.11.2023 заявляв усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача в підготовчому засіданні 15.11.2023 не заперечував проти усного клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Судом 15.11.2023 у підготовчому засіданні без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про задоволення усного клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, підготовче засідання відкладено на 06.12.2023.

27.11.2023 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до яких відповідач додатково обґрунтував свою позицію щодо необхідності застосування норм та положень наказів Міністерства енергетики України № 140 від 28.03.2022 і № 206 від 15.06.2022 під час здійснення між позивачем та відповідачем розрахунків за електричну енергію у спірних правовідносинах.

27.11.2023 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення 3% річних.

06.12.2023 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

06.12.2023 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Представник позивача в підготовче засідання 06.12.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою від 15.11.2023 про відкладення підготовчого засідання.

Представник відповідача в підготовче засідання 06.12.2023 заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом у підготовчому засіданні 06.12.2023 без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про задоволення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 20.12.2023.

20.12.2023 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження в частині, в якому останній просив суд закрити провадження в частині стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" заборгованості на суму 1903,81 грн, на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті на 24.01.2024.

24.01.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження в частині, в якому останній просить суд закрити провадження в частині стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" заборгованості на суму 3250,69 грн, на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

24.01.2024 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

24.01.2024 через систему «Електронний суд» від представника ТОВ «Автономні енергетичні системи України» надійшло повідомлення про припинення представництва інтересів позивача адвокатом Савченко О.В.

24.01.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

Представник позивача у судовому засіданні 24.01.2024 підтримав заяву про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.01.2024 поклався на розсуд суду щодо розгляду заяви представника позивача про відкладення розгляду справи.

Судом у судовому засіданні 24.01.2024 без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про задоволення заяви представника позивача про відкладення розгляду справи та оголошено перерву у судовому засіданні до 21.02.2024.

19.02.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі.

Представник позивача у судовому засіданні 21.02.2024 підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.02.2024 заперечив проти заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Згідно зі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 21.02.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25.01.2006 року № 1-5/45 в цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду).

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.12.2019 між ДП «Гарантований покупець» (надалі - гарантований покупець) та ТОВ «Автономні енергетичні системи України» (надалі - виробник за «зеленим» тарифом) укладено договір№ 1845/02/21 (надалі - Договір), відповідно до якого виробник за «зеленим» тарифом зобов`язується, продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) від 26.04.2019 № 641 (надалі - Порядок).

Купівля-продаж електричної енергії за цим Договором здійснюється за умови членства продавця за «зеленим» тарифом у балансуючій групі гарантованого покупця (п. 2.2 Договору).

Виробник за "зеленим" тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), у національній валюті України (п.2.4 Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку.

Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за «зеленим» тарифом, з урахуванням ПДВ (п. 3.2 Договору).

Згідно з п. 3.3. Договору оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим виробників у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.

Відповідно до п. 4.1. Договору виробник за «зеленим» тарифом має право вимагати від гарантованого покупця повну та своєчасну оплату товарної продукції відповідно до глави 3 цього Договору.

За положеннями п. 4.5. Договору, гарантований покупець зобов`язаний, зокрема, купувати у виробника за «зеленим» тарифом вироблену електричну енергію, за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб, а також у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у виробника за «зеленим» тарифом електричну енергію.

Згідно з пунктом 10.1 Порядку до 15 числа (включно) розрахункового місяця відповідач здійснює оплату платежу позивачу із забезпеченням йому пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої адміністратором комерційного обліку, підписаної кваліфікованим електронним підписом (далі - КЕП), за перші 10 днів розрахункового місяця, що зазначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями Товариства.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця Підприємство здійснює оплату платежу позивачу із забезпеченням йому пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої адміністратором комерційного обліку, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями позивача.

Відповідно до пункту 10.4 Порядку після отримання від Товариства акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення НКРЕКП щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, останній здійснює остаточний розрахунок з позивачем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.

Отже, Підприємство зобов`язане здійснювати оплату в кожному розрахунковому місяці за куплену електричну енергію у Товариства у три етапи.

Перший - до 15 числа (включно) розрахункового місяця, другий - до 25 числа (включно) розрахункового місяця, третій (остаточний) - протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення НКРЕКП розміру вартості послуги.

НКРЕКП постановами: від 9 вересня 2022 року № 1117, від 31 травня 2022 року № 557, від 20 вересня 2022 року № 1190 та від 14 березня 2022 року № 473, - затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії за "зеленим" тарифом", наданої відповідачу в період з жовтня 2021 року по серпень 2022 року.

Так, згідно з вищевказаними постановам НКРЕКП, розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії за "зеленим" тарифом: у жовтні 2021 року складає 2 280 276 616,66 грн (без ПДВ), у листопаді 2021 року - 911 245 991,10 (без ПДВ), у грудні 2021 року - 181 990 876,48 грн (без ПДВ), у січні 2022 року - 664 843 785,62 грн (без ПДВ), у лютому 2022 року - 420 516 248,42 грн (без ПДВ); у березні 2022 року - 27 402 871,09 грн (без ПДВ); у квітні 2022 року - 1 103 193 902,09 грн (без ПДВ); у травні 2022 року - 1 297 969 675,72 грн (без ПДВ); у червні 2022 року - 1 337 753 069,24 грн (без ПДВ), у липні 2022 року - 1 561 428 605,39 грн (без ПДВ); у серпні 2022 року - 1 172 168 724,57 грн (без ПДВ).

Повноважними представниками товариства та підприємства було підписано та скріплено печатками цих юридичних осіб акти купівлі-продажу електроенергії з актами коригування до них, відповідно до яких сторони підтвердили та зафіксували обсяг виробленої електричної енергії: за жовтень 2021 року - на суму 2 934 321,54 грн з ПДВ, за листопад 2021 року - на суму 1 685 604,88 грн з ПДВ, за грудень 2021 року - на суму 389 743,94 грн з ПДВ, за січень 2022 року - на суму 1 086 739,97 грн з ПДВ, за лютий 2022 року - на суму 1 717 599,82 грн з ПДВ, за березень 2022 року - на суму 3 885 957,37 грн з ПДВ, за квітень 2022 року - на суму 3 253 833,14 з ПДВ, за травень 2022 року - на суму 5 335 572,14 з грн з ПДВ, за червень 2022 року - на суму 5 768 916,22 грн з ПДВ, за липень 2022 року - на суму 5 632 313,87 грн з ПДВ, за серпень 2022 року - на суму 4 762 529,60 грн з ПДВ.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач за відпущену позивачем електроенергію у періоди жовтень 2021 року, лютий - серпень 2022 року розрахувався лише частково, у зв`язку з чим у останнього утворилася заборгованість у розмірі 19 815 148, 63 грн, з якої 19 527 848,50 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, 287 300,13 грн - 3% річних.

Відповідач, в свою чергу, проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що договірні зобов`язання сторін за період 2021-2022 пов`язані з настанням обставин непереборної сили, оскільки вони виникли в умовах дії воєнного стану, введеного на території України з 24.02.2022, а отже розрахунки з оплати електричної енергії за договором №1845/02/21 від 23.06.2021 на думку відповідача мають здійснюватися з повним врахуванням положень наказів Міністерства енергетики України, зокрема, Наказу № 140 від 28.03.2022 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» та Наказу № 206 від 15.06.2022 «Про розрахунок з виробниками за «зеленим» тарифом».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що за своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ч. 2 ст. 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 1 ст. 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, а згідно з приписами ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, остаточним терміном оплати Гарантованим покупцем електричної енергії, відпущеної ТОВ «Автономні енергетичні системи України» у жовтні 2021 року та лютому-червні 2022 року є 15.09.2022; у липні 2022 року - 26.09.2022; у серпні 2022 року - 20.03.2023.

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, вказує на відсутність у нього заборгованості перед позивачем за Договором, оскільки внаслідок введення на території України з 24.02.2022 воєнного стану, розрахунки за поставлену електроенергію в спірні періоди мають особливості регулювання, пов`язані з настанням обставин непереборної сили, а тому здійснювались відповідачем саме на основі положень наказів Міністерства енергетики України № 140 від 28.03.2022 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» та № 206 від 15.06.2022 «Про розрахунок з виробниками за «зеленим тарифом».

Дані твердження судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 5.1 Договору обставинами непереборної сили є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами Договору, обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись, ворожі атаки, військове ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув грунту, інші стихійні лиха, що спричиняють неможливість виконання однією зі Сторін зобов`язань за Договором.

При настанні обставин непереборної сили Сторони звільняються від виконання зобов`язань за цим Договором на термін дії обставин непереборної сили і усунення їх наслідків. Наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідним документом Торгово-промислової палати України або її територіальних підрозділів відповідно до законодавства. Потерпіла Сторона негайно надсилає будь-яким доступним засобом зв`язку повідомлення другій Стороні про подію, що оголошується обставиною непереборної сили, і якомога швидше подає інформацію про вжиті заходи щодо усунення наслідків цієї події (п. п. 5.2-5.4).

Якщо обставини непереборної сили тривають довше трьох місяців, Сторони вирішують питання щодо подальшого виконання Договору (п. 5.5).

Відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з вищенаведеними нормами особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Окрім того, повинен бути наявний елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 1 жовтня 2020 року в справі № 904/5610/19.

Частиною 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, тільки відповідний сертифікат торгово-промислової палати є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії. Проте, у порушення приписів чинного законодавства та умов договору, на підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав відповідного документа.

Крім того, судом встановлено, що всупереч вищезазначеним пунктам Договору в матеріалах даної справи відсутні будь-які докази повідомлення позивача про настання обставин непереборної сили, на які посилався відповідач у своєму відзиві, у визначеному цим правочином порядку.

Зокрема, станом на дату настання строку оплати за заявлений товариством період (жовтень 2021 року, лютий - червень 2022 року) наказ Міністерства енергетики України від 28.03.2022 «Про розрахунки на ринку електричної енергії» № 140 втратив чинність. У свою чергу, наказ Міністерства енергетики України від 15.06.2022 року «Про розрахунок з виробниками за «зеленим тарифом» № 206, як і попередній наказ, ніяким чином не обмежує право позивача на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами в справі договором, а також не змінює терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку. Цим наказом лише обмежено розмір виплат, які передбачені пунктом 10.1 Порядку. Проте даний нормативно-правовий акт не обмежує розмір виплат, які підлягають перерахуванню продавцям енергії за «зеленим тарифом» при здійсненні ними остаточних розрахунків згідно з пунктом 10.4 Порядку.

При цьому, суд зазначає, що саме лише посилання відповідача на наявність наказу Міністерства енергетики України від 15.06.2022 «Про розрахунок з виробниками за «зеленим тарифом» № 206 не може слугувати беззаперечним доказом відсутності у відповідача заборгованості за договором, оскільки останнім не наведено відповідних розрахунків та не надано належних доказів відсутності на поточному рахунку ДП «Гарантований покупець» грошових коштів, які б дозволили оплатити повну вартість отриманої продукції, як це прямо визначено підпунктом 6 пункту 2 та абзацом 2 пункту 3 цього наказу.

При цьому, в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2022 у справі №640/10894/22, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2023, та на яке звертав увагу суду відповідач, зазначено, що на переконання суду наказ №206 виданий для стабілізації ситуації в енергетичному секторі країни в період дії воєнного стану та з метою збереження можливості для всіх без винятку генерацій здійснювати виробництво електричної енергії з альтернативних джерел в умовах значного дефіциту коштів на ринку електричної енергії, а твердження позивача про те, що оскаржуваний наказ містить пряму дискримінацію як відносно інших учасників ринку електричної енергії (атомна енергетика), яким не врегульовано порядок та рівень оплати, так і до учасників всередині групи (наприклад, виробників електричної енергії з енергії вітру) є помилковим.

Суд зазначає, що саме відповідач взяв на себе обов`язок купувати усю відпущену за Договором електричну енергію, вироблену виробником за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов Договору і законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого Постановою НКЕКП від 26.04.2019 №641.

У свою чергу, в матеріалах даної справи відсутні докази щодо внесення змін до Договору в частині розрахунків за період 2021 - 2022 років, тоді як саме вищевказаним Договором регулюються господарсько-правові відносини його учасників, який відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання обома сторонами.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань за договором, та особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня реальна здатність впливати на можливість виконання зобов`язання. Відповідачем в свою чергу не доведено належними доказами те, що ДП «Гарантований покупець» не може здійснювати свою господарську діяльність належним чином, тому суд відхиляє заперечення відповідача як такі, що недоведені документально.

Суд зазначає, що у наведеному в позовній заяві розрахунку заборгованості з посиланням на належні докази позивачем обґрунтовано термін виконання зобов`язання за Договором, факт прострочення, день з якого почалось прострочення за кожним підписаним актом купівлі-продажу електроенергії, а тому даний розрахунок є арифметично вірним, та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства і положенням Договору.

Разом з тим, під час розгляду даної справи відповідачем було здійснено часткові оплати заборгованості за Договором перед позивачем, а саме: 18.10.2023 сплачено 1410,35 грн за відпущену електроенергію, що підтверджується платіжною інструкцією № 316 716; 20.10.2023 сплачено 591,11 грн, за відпущену електроенергію, що підтверджується платіжною інструкцією № 317 639; 26.10.2023 сплачено 2 139,56 грн за відпущену електроенергію, що підтверджується платіжною інструкцією № 319 565; 30.11.2023 сплачено 1903,81 грн за відпущену електроенергію, що підтверджується платіжною інструкцією № 326 283; 28.12.2023 сплачено 3250,69 грн, за відпущену електроенергію, що підтверджується платіжною інструкцією № 332 648.

Всього за вказаними платіжними документами відповідачем сплачено боргу у розмірі 9 295,52 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Слід зазначити, що господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

За таких обставин суд дійшов висновку про закриття провадження у справі №910/15249/23 в частині стягнення основного боргу в розмірі 9 295,52 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням часткових оплат відповідачем суми основного боргу після відкриття провадження у справі, з Гарантованого покупця на користь ТОВ «Автономні енергетичні системи України» підлягає стягненню 19 518 552,98 грн заборгованості, у зв`язку з чим позовні вимоги у даній частині підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 287 300,13 грн., які нараховані на відповідні суми боргу за загальний період прострочки, визначений позивачем.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% (або інший розмір процентів, встановлений договором) річних від простроченої суми.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013).

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3% річних є такими, що заявлені позивачем правомірно.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, який відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, та з урахуванням погашеної відповідачем суми заборгованості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині у розмірі 287 163,37 грн.

Разом з тим, відповідачем було подано клопотання про зменшення 3% річних до 1 грн.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилається на неможливість здійснення розрахунків із продавцями за «зеленим» тарифом через ненадходження коштів від НЕК «Укренерго» в оплату вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наявність значної заборгованості Гарантованого покупця перед іншими постачальниками, спричинення збройною агресією російської федерації тяжких наслідків для діяльності відповідача; участь Гарантованого покупця у функціонуванні критичної сфери інфраструктури. Крім того, представник відповідача зазначив, що ДП «Гарантований покупець» є державним підриємстовм, на якого покладено сспеціальні обов`язки на ринк електричної енергії та стягнуння вказаних нарахувань з підриємтсва може перетворитись із заходів стимулювання на непомірний тягар.

Як на підставу зменшення 3% річних та інфляційних втрат відповідач посилався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, яку підтримано, зокрема, в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 924/441/20.

Однак, суд відхиляє доводи відповідача про можливість зменшення 3% річних та інфляційні витрат, оскільки вони за своєю правовою природою не є штрафними санкціями, в розумінні ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України, з огляду на що у суду відсутні підстави для зменшення розміру нарахованих позивачем 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача.

Стосовно посилань відповідача на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду у постанові від 09.03.2021 у справі № 924/441/20, суд зазначає, що викладена правова позиція у вказаних справах щодо права суду зменшувати розмір процентів річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, у даному випадку не може бути застосована, оскільки у зазначених постановах судами була надана оцінка правовідносинам, в яких сторони в договорі збільшили розмір відсотків річних, передбачених ст. 625 ЦК України. У той же час у даній справі розмір відсотків річних сторонами у договорі не збільшувався, порівняно з розміром, визначеним у ст. 625 ЦК України, застосування позивачем відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України здійснено з урахуванням 3 % річних, що відповідає чинному законодавству України.

Поряд із цим, суд зазначає, що обставини скрутного фінансового становища, зокрема, через ненадходження коштів від Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» не можуть бути підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати придбаної електроенергії, оскільки такі обставини не визначені законодавством як такі, що звільняють від виконання зобов`язання.

Згідно зі статтею 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 01.07.2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", заява № 37801/97, п. 36).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності зі встановленими обставинами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Наведені заперечення відповідача проти позовних вимог не спростовують зроблених судом висновків, оскільки, за переконанням суду, у даній справі було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в частині закриття провадження - на відповідача у зв`язку з тим, що спір виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Автономні енергетичні системи України" задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі №910/15249/23 в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 9 295,52 грн.

3. Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автономні енергетичні системи України" (49000, місто Київ, вулиця Титова, будинок 36, офіс 18; ідентифікаційний код 41988355) основну суму заборгованості в розмірі 19 518 552(дев`ятнадцять мільйонів п`ятсот вісімнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 98 коп., 3 % річних в розмірі 287 163 (двісті вісімдесят сім тисяч сто шістдесят три) грн. 37 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 297 085 (двісті дев`яносто сім вісімдесят п`ять) грн 76 коп.

4. В іншій частині позову відмовити

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст складено та підписано: 06.03.2024.

Суддя М.Є.Літвінова