ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
про відмову у видачі судового наказу

05 березня 2024 року Справа № 913/62/24
Провадження №6/913/62/24
до боржника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
про видачу судового наказу
Стягувач зазначає, що на виконання умов кредитного договору, банком було надано боржнику кредитний ліміт в розмірі 75 000.00 грн; у зв`язку із порушеннями боржником зобов`язань за договором обслуговування кредитних лімітів на поточному рахунку останнього станом на 09.02.2024 обліковується зазначена заборгованість, яку банк заявляє до стягнення.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.02.2024 справа передана на розгляд судді Драгнєвіч О.В.
Розглянувши заяву про видачу судового наказу, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Частиною 1 статті 147 ГПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Положеннями статті 148 ГПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У п. п. 4, 5 ч. 2 ст.150 ГПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Ці приписи законодавства є спеціальними, такими що підлягають безумовному врахуванню як учасниками справи, так і судом, для цілей визначення порядку правового регулювання при здійсненні стягнення на підставі судового наказу.
Наразі в заяві про видачу судового наказу стягувач зазначає, що 01.08.2018 між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (банк) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (клієнт) укладено кредитний договір шляхом підписання останнім заяви про надання кредиту за послугою «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький».
Підписанням цієї заявки клієнт на підставі ст.634 Цивільного кодексу України у повному обсязі приєднався до Умов та Правил надання послуги «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький», що розмішені на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» у мережі інтернет за адресою http//privatbank.ua/terms, та які разом із заявою на відкриття рахунку та анкетою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови), цією заявкою становлять кредитний договір між банком та клієнтом.
Також в заяві стягувач послався на п. 3.2.6.1.4. Умов і Правил надання банківських послуг, згідно якого клієнт приєднується до договору шляхом підписання заяви на відкриття рахунку та анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та заявки на отримання послуги «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький» (далі - заявка) в Приват24 для бізнесу із використання кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП), що разом з цими Умовами та Правилами становлять кредитний договір.
Таким чином, кредитний договір на підставі якого виникають грошові зобов`язання боржника перед банком, складається з наступних документів: заяви на відкриття рахунку, анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та заявки на отримання послуги «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький», які мають бути підписані кваліфікованим електронним підписом клієнта, а також Умов і Правил надання банківських послуг у відповідній редакції, до яких останній приєднався.
Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.
Натомість заявником в порушення вказаних вимог не було долучено ні заяви на отримання послуги «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький», ні заяви на відкриття рахунку та анкети клієнта фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг.
Як вбачається з матеріалів поданої заяви, АТ КБ Приватбанк у додатках до заяви про видачу судового наказу в пункті №6 зазначено лише «копія заяви б/н про надання кредиту за послугою «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький».
Однак, копію зазначеної заяви суду надано не було, що підтверджується даними акту №5 від 29.02.2024 Про втрату документів або перепідшивання справи, відсутність вкладень або порушень цілісності, пошкодження конверта (пакування).
Крім того, в тексті заяви про видачу судового наказу АТ КБ Приватбанк посилається на пункти 3.2.6.1.4, 3.2.6.1.5., 3.2.6.1.6., 3.2.6.1.7., 3.2.6.3.5., 3.2.6.3.8. Умов та правил надання банківських послуг, до яких за твердженням останнього приєднався боржник.
Разом з тим, долучений витяг з Умов та правил надання банківських послуг взагалі не містить пунктів на які посилається стягував, обгрунтовуючи заявлені вимоги.
Отже, заявником наразі не надані докази укладання з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 кредитного договору, на підставі якого заявлена до стягнення заборгованість.
Відповідно до п.4 ч.3 ст.150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Суд зауважує про те, що АТ КБ Приватбанк до заяви долучено чотири виписки по рахункам, по яким відображено рух коштів та нарахування відсотків лише з 02.02.2021, з 01.12.2020, з 26.11.2020, 01.12.2020, що не висвітлюють дані у розрахунку заборгованості, наведені стягувачем з 31.08.2018.
Таким чином, заявником не дотримано вимоги ст.150 ГПК України та не надано всіх документів в підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги.
Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу судового наказу на підставі п.1 ч.1 ст.152 ГПК України.
Одночасно суд роз`яснює про наявність у заявника права звернутися повторно з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення недоліків.
Керуючись ст.ст.12, 147, 148, 152 Господарського процесуального кодексу України, суд,
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 05.03.2024 у відповідності до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України та в порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Суддя Олена ДРАГНЄВІЧ