ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2024 р. Справа №914/1218/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів І.Б. Малех

О.І. Матущака,

секретар судового засідання Лагутін В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс Галичина» за № 32/23-316 від 05.12.2023 (вх. № 01-05/3712/23 від 06.12.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 09.11.2023 (повний текст рішення складено 20.11.2023, м. Львів, суддя С.М. Коссак)

у справі № 914/1218/23

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс Галичина», м. Дрогобич Львівської області

про повернення майна.

за участю представників:

від позивача: Д.В. Мошенець (присутній в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду);

від відповідача: Т.В. Стефак; Б.Р. Петрінець.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» звернулось до господарського суду Львівської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс Галичина» про повернення майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.02.2018 року між позивачем та відповідачем укладений договір комісії № 12/01/01/200-К, відповідно до п. 1.1. якого, комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату укласти від свого імені, але за рахунок комітента договори: продажу нафти та газового конденсату; поставки (придбання) нафтопродуктів; продажу нафтопродуктів за узгодженими з комітентом цінами. Договірна вартість кожного договору не може перевищувати 50 000 000,00 грн. Асортимент, кількість, ціна, строк та умови поставки газового конденсату та нафтопродуктів визначаються сторонами в додатках до договору, які є його невід`ємною частиною.

02.04.2018 року, згідно укладених між сторонами актів приймання-передачі нафтопродуктів на комісію, позивачем передано відповідачу для продажу нафтопродукти в загальній кількості 36 298,00 тонн, загальною вартістю 1 000 009 754, 81 грн.

Таким чином, за договором комісії у володінні відповідача, перебувають нафтопродукти належні позивачу в загальній кількості 36 298,00 тонн, загальною вартістю 1 000 009 754, 81 грн., за цінами, які існували на дату передання нафтопродуктів на комісію.

Оскільки, в узгоджений сторонами строк до 31.03.2023 відповідач не здійснив продаж переданих на комісію нафтопродуктів та строк дії договору комісії закінчився 31.03.2023 року, належні позивачеві нафтопродукти підлягають поверненню.

В добровільному порядку відповідач повернення майна не здійснив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить повернути майно, а саме нафтопродукти передані за Договором комісії №12/01/01/200-К від 21 лютого 2018р. в загальній кількості 36 298,00тонн, а саме: паливо дизельне ДП-Л-Євро5-В0 згідно з ДСТУ 7688:2015 (з присадками марки Keropur ENERGY концерну BASF) в загальній кількості 36 298,00 тонн, загальною вартістю 1 000 009 754, 81 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.11.2023 позовні вимоги задоволено. Суд pобов`язав Публічне акціонерне товариство «НАФТОПЕРЕРОБНИЙ КОМПЛЕКС-ГАЛИЧИНА» повернути на користь Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» нафтопродукти передані за Договором комісії №12/01/01/200-К від 21 лютого 2018р. в загальній кількості 36 298,00тонн, а саме: паливо дизельне ДП-Л-Євро5-В0 згідно з ДСТУ 7688:2015 (з присадками марки Keropur ENERGY концерну BASF) в загальній кількості 36 298,00 тонн.

Дослідивши матеріали справи, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що відповідачем не виконано умови договору комісії №12/01/01/200-К, нафтопродукти передані на реалізацію залишаються у володінні відповідача з 2018 року, позивач позбавлений права користуватися власними нафтопродуктами тривалий час. Суд першої інстанції вказав, що наведені відповідачем докази не підтверджують виконання відповідачем умов договору комісії та реалізацію залишків комісійних нафтопродуктів, відтак у володінні відповідача, перебуває нафтопродукт належний позивачеві в загальній кількості 36 298,00 тонн на суму 1 000 009 754,81 гри. за цінами, які існували на дату передання нафтопродукту на комісію, що відповідає кількості переданого нафтопродукту за договором комісії 12/01/01/200-К.

Не погодившись з даним рішенням суду Публічне акціонерне товариство «Нафтопереробний комплекс Галичина» подало апеляційну скаргу за № 32/23-316 від 05.12.2023 (вх. № 01-05/3712/23 від 06.12.2023), в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 09.11.2023, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимоги відмовити.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції неналежним чином дослідив надані докази, а саме витяг з аудиторського звіту від 02.08.2023 №05-21/2. Судом взято до уваги не обгрунтовані твердження про те, що Публічне акціонерне товариство «Нафтопереробний комплекс Галичина» не здійснило продаж переданих на комісію нафтопродуктів, яке суперечить викладеним у звіті обставинам.

Разом з тим, апелянт вказує, що судом не надано жодної оцінки поданим відповідачем доказам зокрема, оборотно сальдовим відомостям по рахунку 02.4.2 за квітень 2018, червень 2018 та серпень 2018.

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.

У судове засідання 28.02.2024 з`явився представник позивача, надав пояснення, проти доводів апеляційної скарги заперечив.

У судове засідання 28.02.2024 з`явився представник відповідача, надав пояснення, доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

21.02.2018 року між Публічним акціонерним товариством Укрнафта та Публічним акціонерним товариством «Нафтопереробний комплекс Галичина» укладений договір комісії № 12/01/01/200-К. Відповідно до п.1.1 договору комісії, комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату укласти від свого імені, але за рахунок комітента договори:

1.1.1.Продажу нафти та газового конденсату (надалі по тексту товар);

1.1.2.Поставки (придбання) нафтопродуктів (надалі по тексту ПММ);

1.1.3.Продажу нафтопродуктів (надалі по тексту ПММ) за узгодженими з комітентом цінами. Договірна вартість кожного договору не може перевищувати 50 000 000,00 грн (п`ятдесят мільйонів гривень 00 коп.). Асортимент, кількість, ціна, строк та умови поставки товару та ПММ визначаються сторонами в додатках до договору, які є його невід`ємною частиною.

Пункт 1.4. договору визначає, що товар (або ПММ), переданий на комісію для здійснення його подальшого продажу, є власністю комітента.

В пункті 3.4. договору сторони погодили, що датою передачі товару (або ПММ) на комісію вважається дата підписання сторонами актів приймання-передачі. Датою приймання ПММ вважається дата підписання сторонами актів приймання-передачі.

Відповідно до пункту 9.1. договору комісії (в редакції додатку від 30.03.2022 № 10), цей договір набуває чинності з дати підписання сторонами і діє до 31.03.2023, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання.

02 квітня 2018 року сторонами укладено додаток № 4 до договору комісії, за умовами якого, відповідно до пункту 1.1.3. договору, сторони погодили, що комітент передає комісіонеру для продажу ПММ у квітні місяці 2018 року в наступному асортименті, кількості, за ціною та наступними умовами поставки, а саме:

EXW - резервуари нафтобаз ТОВ «Нафтасіті» та інших нафтобаз, що належать ТОВ Нафтасіті на підставі права власності або ті, що використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів: паливо дизельне ДП-Л-Євро5-В0 згідно з ДСТУ 7688:2015 (з присадками Keropur ENERGY концерну BASF.

Загальна вартість ПММ переданих для продажу складає 1 000 009 754,81 грн. у т.ч. ПДВ 166 668 292,47 грн.

02.04.2018 року, з метою виконання договору комісії, згідно укладених актів приймання-передачі нафтопродуктів на комісію № № 1 - 22, позивачем передано відповідачу для продажу нафтопродукти в загальній кількості 36 298,00 тонн, загальною вартістю 1 000 009 754, 81 грн. Нафтопродукти передані, згідно актів приймання-передачі, є власністю комітента, про що зазначено в пункті 3 вказаних актів приймання-передачі нафтопродуктів на комісію.

Відповідно, у володінні відповідача перебувають нафтопродукти, передані на комісію за договором комісії в загальній кількості 36 298,00 тонн, загальною вартістю 1 000 009 754, 81 грн., за цінами, які існували на дату передання нафтопродукту на комісію, які позивач просить відповідача повернути.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу положень статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарський кодексом України.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно статті 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

21.02.2018 року між Публічним акціонерним товариством Укрнафта та Публічним акціонерним товариством «Нафтопереробний комплекс Галичина» укладений договір комісії № 12/01/01/200-К.

Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (частина 3 статті 1012 Цивільного кодексу України).

Згідно часини 1 статті 1014 Цивільного кодексу України комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1022 Цивільного кодексу України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.

Судом встановлено, що 02.04.2018 року, з метою виконання договору комісії, згідно укладених актів приймання-передачі нафтопродуктів на комісію № № 1 - 22, позивачем передано відповідачу для продажу нафтопродукти в загальній кількості 36 298,00 тонн, загальною вартістю 1 000 009 754, 81 грн

Передані нафтопродукти є власністю комітента, про що зазначено в пункті 3 вищевказаних актів приймання-передачі нафтопродуктів на комісію.

Колегією суддів встановлено, що серед обов`язків відповідача визначених в договорі комісії, пункт 2.19 визначає, що комісіонер зобов`язаний здійснити продаж товару (або ПММ) переданих на комісію в строк, який не перевищує 90 (дев`яносто) днів з дати підписання актів приймання- передачі на комісію товару (або ПММ).

Починаючи з 26 березня 2019 року сторони щорічно продовжували строк продажу товару переданого на комісію, змінюючи редакцію пункту 2.19 договору комісії про що свідчать додатки від 26.03.2019 року № 7, від 30.03.2020 № 8, від 30.03.2021 № 9, від 30.03.2022 № 10.

В редакції додатку № 10 від 30.03.2023 комісіонер (ПАТ Нафтопереробний Комплекс-Галичина) зобов`язувався здійснити продаж товару (або ПММ) переданих на комісію, не пізніше 31.03.2023.

Вказаними додатками також продовжувався і строк дії договору, в редакції додатку № 10 від 30.03.2022 строк дії договору комісії встановлено до 31.03.2023 року.

Відповідно до п. 3.2. договору комісії, комісійна плата, а також підтверджені документально та не відшкодовані комісіонеру витрати, понесені у зв`язку з виконанням цього договору, перераховуються комітентом на рахунок комісіонера протягом 7 (семи) робочих днів з дати підписання сторонами звіту згідно п. 2.16 договору.

Пунктом 2.3. договору комісії встановлено, що комітент зобов`язаний відшкодувати комісіонеру всі понесені ним у зв`язку з виконанням даного договору витрати, а також витрати понесені комісіонером при вжитті необхідних заходів для збереження майна комітента у разі відмови комітента від цього договору, при умові їх документального підтвердження.

Відповідно до пункту 2.4. договору комісії встановлено, що комітент зобов`язаний підписати та повернути один підписаний екземпляр звіту, наданого комісіонером згідно з п.2.16 договору, протягом 1 (одного) робочого дня з моменту отримання.

Наведені пункти 2.2., 2.3., 2.4., 3.1., 3.2. договору комісії також підтверджують відсутність реалізації комісійних нафтопродуктів, оскільки комісіонер не заявляв вимоги про сплату комісійної винагороди, додаток щодо сплати комісійної винагороди чи понесених витрат за (нібито) проданий товар не укладався.

Підтвердженням залишків нафтопродуктів на комісії станом на 31.12.2019 та на 31.12.2020 є проведений аудит фінансової звітності позивача ТОВ АФ ПРАЙСВОТЕРХАУСКУПЕРС згідно з додатками, які підписані Головою правління ПАТ НПК-Галичина Барадним Б.С. 21.02.2020 та відповідно 08.02.2021, із зазначенням залишку нафтопродуктів, які знаходилися на відповідальному зберіганні.

Позивачем до матеріалів справи долучено витяг з Аудиторського звіту від 02.08.2023 № 05-21/2 за результатами державного фінансового аудиту діяльності ПАТ Укрнафта з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2022 року, що стосуються, зокрема, взаємовідносин між позивачем та відповідачем за спірним договором комісії, де підтверджено відсутність на час проведення аудиту належних доказів продажу відповідачем нафтопродуктів, переданих на комісію, а також неповернення нафтопродуктів після припинення терміну дії договору комісії.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що також підтвердженням перебування нафтопродуктів у відповідача на комісії станом на вересень 2022 року є лист датований 16.09.2022 вих. № 58-60 та підписаний Головою правління ПАТ НПК-Галичина Барадним Б.С. в якому позивача проінформовано про те, що частина нафтопродуктів, що перебувала на комісії була перевезена з Київської області до одного з НПЗ в країні з міркувань безпеки. Після підтвердження вказаного НПЗ відповідач готовий розпочати реалізацію та відвантаження цих нафтопродуктів на адресу ПАТ Укрнафта у рамках виконання раніше взятих зобов`язань. Таким чином, станом на вересень 2022 року відповідач підтвердив наявність нафтопродуктів переданих згідно з умовами договору комісії

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що відповідач підтверджує наявність на відповідальному зберіганні ПАТ «НПК-ГАЛИЧИНА» станом на 31.12.2020р. та на 31.12.2019р. залишків нафтопродуктів згідно договорів комісії, зокрема - Паливо дизельне ДП-Л-Євро5-В0 згідно з ДСТУ 7688:2015 (з присадками марки Keropur ENERGY концерну BASF) в загальній кількості 36 298,00 тонн.

З наведеного вбачається, що відповідачем не виконано умови договору комісії №12/01/01/200-К, нафтопродукти передані на реалізацію залишаються у володінні відповідача з 2018 року, позивач позбавлений права користуватися власними нафтопродуктами тривалий час.

В матеріалах даної справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази виконання відповідачем умов договору комісії у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вказує, що за наслідками апеляційного перегляду доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Львівської області від 09.11.2023 року у справі №914/1218/23.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс Галичина» за № 32/23-316 від 05.12.2023 (вх. № 01-05/3712/23 від 06.12.2023) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 09.11.2023 у справі № 914/1218/23 залишити без змін.

3.Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 11.03.2024.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя І.Б. Малех

Суддя О.І. Матущак