ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2024 р. Справа№ 910/6534/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

згідно з протоколу судового засідання від 05.03.2024;

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката,

за результатом розгляду апеляційної скарги Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 (повний текст - 16.10.2023)

у справі № 910/6534/23 (суддя - Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна"

до Міністерства оборони України

про стягнення 10 914 600,00 грн,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст постанови

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2024 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 у справі № 910/6534/23 - залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2023 у справі № 910/6534/23 - залишено без змін. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладено на скаржника.

2. Надходження заяви на розгляд Північного апеляційного господарського суду

30.01.2024 (засобами поштового зв`язку) від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення (яка була зареєстрована 06.02.2024), в якій представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 70 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2024 призначено до розгляду питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції на 26.02.2024.

23.02.2024 (через Електронний суд) від відповідача надійшло заперечення проти розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (яке було зареєстровано 26.02.2024).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2024 призначено до розгляду питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції на 05.03.2024, у зв`язку з тим, що система «ВКЗ» не функціонувала, дана обставина є відомою, та не підлягає додатковому доказуванню, а тому судове засідання не відбулось. Водночас, представники позивача та відповідача в будівлю суду 26.02.2024 з`явилися.

05.03.2024 представники сторін у судове засідання з`явилися. Представник позивача підтримав раніше подану заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі та просив суд задовольнити її у повному обсязі. Представник відповідача про задоволення поданої заяви у повному обсязі заперечив, просив суд зменшити витрати на професійну правову допомогу до 10 000,00 грн.

3. Мотиви прийняття додаткової постанови

Як було зазначено вище, 30.01.2024 (засобами поштового зв`язку) подано до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" заяву щодоухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Заявник просив стягнути з Міністерства оборони України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" судові витрати (правова допомога), понесені останнім у процесі розгляду апеляційної скарги - у справі № 910/6534/23 у розмірі 70 000,00 грн.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що ще у відзив на апеляційну скаргу від 07.12.2023 ТОВ "Люкс Країна" (а.с. 49, т. 2) зазначило: «Орієнтовний розмір витрат на правову допомогу складає 70 000,00 грн, докази їх понесення та заява про їх компенсацію буде подана до суду після ухвалення рішення у справі.». В подальшому, у відзив на апеляційну скаргу від 11.12.2023 ТОВ "Люкс Країна" (а.с. 59, т. 2) зазначило: «Орієнтовний розмір витрат на правову допомогу складає 70 000,00 грн, докази їх понесення та заява про їх компенсацію буде подана до суду після ухвалення рішення у справі.».

Як вбачається з протоколу судового засідання від 25.01.2024 (а.с. 74, т. 2), представник позивача повідомив суд (до початку судових дебатів), що буде подаватись заява про ухвалення додаткового рішення.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що подана заява (викладена у двох відзивах на апеляційну скаргу) про покладання на відповідача судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої (правової) допомоги була заявлена позивачем до судових дебатів, а з поважних причин докази було долучено в строк, установлений ч. 8 ст. 129 ГПК України.

4. Заперечення відповідача проти розміру судових витрат на професійну правничу допомогу

У поданому 26.02.2023 запереченні проти розміру судових витрат на професійну правничу допомогу про зменшення витрат на оплату правничої допомоги до 10 000,00 грн, відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів того, що вказані в акті приймання-передачі від 29.01.2024 послуги було погоджено сторонами, тому не можливо встановити, що вказані послуги відповідають тим, які передбачені умовами договору №14-02/22.

Таким чином, акт приймання-передачі від 29.01.2024 не може свідчити про виконання сторонами умов договору №14-02/22, оскільки стосується юридичного супроводу апеляційної інстанції, а такий супровід не охоплюється договором №14 02/22, строк дії якого закінчився 31.12.2022. Додатків до договору №14-02/22, якими передбачено надання професійних правничих послуг, зокрема в обсязі, за які позивачем заявлено до стягнення 70 000 грн, не надано.

Разом з тим, відповідач вважає, що дана додаткова угода №7 не є додатковою угодою до договору №14-02/22, оскільки у ній не зазначено, що вона поширюється на відносини сторін, які виникли до його укладення, як це передбачено частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України; строк дії договору №14-02/22 закінчився 31.12.2022.

Відповідач вважає, що за встановлених судом обставин справи та з огляду на матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (за договором поставки) справа не була складною.

Таким чином, заявлена до відшкодування сума судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, що включало подання відзиву на апеляційну скаргу та супроводження судового процесу, з урахуванням кількості судових засідань в суді апеляційної інстанції (2), підлягає зменшенню з присудженням на користь відповідача загальної суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

А тому відповідач вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію розумності їхнього розміру та реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності); такі витрати не мають характеру необхідних і не співмірні з виконаною роботою в суді апеляційної інстанції та тому просить суд зменшити витрати на професійну правову допомогу з присудженням на користь позивача загальної суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

5. Позиція Північного апеляційного господарського суду

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна"подавало заяву, яка викладена у двох відзивах на апеляційну скаргу. Та також надійшло заяву 30.01.2024 (засобами поштового зв`язку) з залученням відповідних доказів щодо понесених судових витрат, які з поважних причин не були додані до відзивів на апеляційну скаргу, оскільки акт приймання-передачі наданих послуг від 29.01.2024 до договору № 14-02/22 від 14.02.2022 та рахунок від 29.01.2024 до Договору № 14-02/22 від 14.02.2022 було складено за результатом виконаних робіт та додані до заяви, про що було застережено стороною у відзивах на апеляційну скаргу.

При цьому перевірка поданих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

З огляду на викладене, суд зазначає, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень ст. 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками, зокрема: зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суд у складі Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 908/574/20, від 17.12.2021 у справі № 10/5026/290/2011 (925/1502/20).

Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про ухвалення додаткової постанови.

Щодо даної заяви про стягнення 70 000,00 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Нормою ст. 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону).

Водночас, формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами першою та другою статті 30 вказаного Закону встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Як вбачається із додаткової угоди № 7 від 10.11.2023 до договору про надання професійних правничих послуг № 14-02/22 від 14.02.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" (Замовник/клієнт) в особі Генерального директора Зайченко С.П. та адвокатське об`єднання «АЗОНС» (Адвокатське об`єднання) в особі Голови об`єднання Третьякова М.В. уклали договір про надання правової допомоги, за яким адвокатське об`єднання за дорученням клієнта зобов`язується надати повний юридичний супровід апеляційної інстанції судового процесу у Північному апеляційному господарському суді у справі № 910/6534/23, включаючи підготовку заперечення, процесуальних документів, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги.

В цій частині суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача про не надання позивачем доказів того, якими передбачено надання послуг в сумі 70 000,00 грн, оскільки в додатковій угоді № 7 від 10.11.2023 до договору про надання професійних правничих послуг №14-02/22 від 14.02.2022, в акті приймання-передачі наданих послуг від 29.01.2024 до договору про надання професійних правничих послуг №14-02/22 від 14.02.2022 та в рахунку-фактурі №8 від 29.01.2024 чітко зазначено перелік наданих послуг на суму 70 000,00 грн, а саме повний юридичний супровід апеляційної інстанції судового процесу у Північному апеляційному господарському суді у справі № 910/6534/23, включаючи підготовку заперечення, процесуальних документів.

Стосовно посилання відповідача на те, що додаткова угода № 7 від 10.11.2023 до договору про надання професійних правничих послуг №14-02/22 від 14.02.2022 не є додатковою угодою до договору №14-02/22, оскільки у ній не зазначено, що вона поширюється на відносини сторін, які виникли до його укладення, як це передбачено частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України.

Північний апеляційний господарський суд частково приймає доводи відповідача у цій частині, оскільки, так, строк дії договору був визначений до 31.12.2022. Водночас, як вбачається з матеріалів справи сторона надала додаткову угоду №7 від 10.11.2023 з якої вбачається, що Адвокатське об`єднання та клієнт уклали також і додаткову угоду № 6 до договору про надання професійних правничих послуг №14-02/22 від 14.02.2022.

Водночас, відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тому посилання відповідача на те, що додаткова угода № 7 від 10.11.2023 до договору про надання професійних правничих послуг №14-02/22 від 14.02.2022 не є додатковою угодою до договору №14-02/22, оскільки у ній не зазначено, що вона поширюється на відносини сторін, які виникли до його укладення, судом апеляційної інстанції відхиляються, як необґрунтовані, оскільки, в укладеній додатковій угоді № 7 чітко зазначено, що сторони уклали додаткову угоду № 6 та також здійснення оплати за надані послуги - є більш вірогідними, аніж посилання відповідача на те, що в додатковій угоді № 7 не зазначено, що вона поширюється на відносини сторін, які виникли до його укладення.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених у статті 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому. Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 зі справи № 908/2846/19, від 27.05.2021 зі справи № 910/702/17, від 17.11.2021 зі справи № 910/2605/20.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що оцінивши наявні в матеріалах справи докази, а саме: договір про надання професійних правничих послуг №14-02/22 від 14.02.2022, додаткову угоду № 7 від 10.11.2023 до договору про надання професійних правничих послуг №14-02/22 від 14.02.2022, акт приймання-передачі наданих послуг від 29.01.2024 до договору про надання професійних правничих послуг №14-02/22 від 14.02.2022 та рахунку-фактури №8 від 29.01.2024 - дійшов висновку, що вказані докази підтверджують обставини наявності діючого договору між сторонами та його виконанням. Протилежного відповідачем не доведено. А тому суд апеляційної інстанції у цій частині доводи відповідача відхиляє, як необґрунтовані.

Щодо доводів відповідача, про те, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію розумності їхнього розміру та реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) а також, що справа не була складною колегія суддів зазначає наступне.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Колегією суддів враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).

Колегія суддів відзначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідачем було подано до суду апеляційної інстанції заяву про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги.

В той же час, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні правові позиції зазначені Верховним Судом та викладені в постановах: 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, від 29.09.2020 у справі № 910/7127/19 про застосування статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України.

Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що вартість послуг наданих адвокатом становить 70 000,00 грн. Водночас, згідно з додатковою угодою № 7 від 10.11.2024 до договору про надання професійних правничих послуг № 14-02/22 від 14.02.2022 зазначено що розрахунок складається з наступного: повний юридичний супровід апеляційної інстанції судового процесу у Північному апеляційному господарському суді у справі № 910/6534/23, включаючи підготовку заперечення, процесуальних документів.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що стягнення витрат на правову допомогу за повний юридичний супровід апеляційної інстанції судового процесу у Північному апеляційному господарському суді у справі № 910/6534/23, включаючи підготовку заперечення, процесуальних документів у розмірі 70 000,00 грн є необґрунтованим, оскільки справа розглядалась в суді апеляційної інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги в розумінні ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Північний апеляційний господарський суд зазначає, що обґрунтованим розміром оплати послуг адвоката за подачу відзивів на апеляційну скаргу - становить 5 000,00 грн, оскільки відзиви на апеляційну скаргу подані 07.12.2023 та 11.12.2023 є однаковими та тотожними за змістом, подані лише різними шляхами. Разом з цим, за забезпечення участі представника в судових засіданнях (12.12.2023 та 25.01.2024) - обґрунтованим є розмір 10 000,00 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, виходячи з оцінки критерію складності справи, обсягу наданих адвокатських робіт, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини даної справи, дійшов висновку, що обґрунтований розмір витрат позивача на правничу допомогу є 15 000,00 грн. Вказаний розмір відповідає критерію пропорційності, розумності та справедливості. Тоді як заява відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, дослідивши та оцінивши обґрунтованість заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, рівень складності справи та обсяг доказів, що підлягали вивченню та аналізу, справедливості, суд апеляційної інстанції вважає справедливим та розумним задовольнити подану заяву позивача частково, стягнувши з Міністерства оборони України 15 000,00 грн правової допомоги за розгляд апеляційної скарги у даній справі. В іншій частині задоволення заяви - слід відмовити.

Керуючись статями 86, 123, 126, 129, 244, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ, Проспект Повітрофлотський, будинок 6, ) на користь ТОВ «Люкс Країна» (місцезнаходження: 03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 20-В, оф. 1037, ) 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" про відшкодування витрат на правничу допомогу - відмовити.

3. Доручити суду першої інстанції видати відповідний наказ.

4. Матеріали справи № 910/6534/23 повернути до суду першої інстанції.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку і строки, передбачені ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст додаткової постанови складено 11.03.2024

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім