ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/1270/23

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Західний торгово-промисловий дім"

про стягненн боргу 564 000,00 грн.

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

Представники:

від позивача Яковчук О.Д.

від відповідача не з`явився

Суть спору.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства "Західний торгово-промисловий дім" про стягнення 564000,00 грн. боргу.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те що 12 березня 2020 між акціонерним товариством "Українська залізниця" та Приватним акціонерним товариством "ЗАХІДНИЙ ТОРГОВО- ПРОМИСЛОВИЙ ДІМ" укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом шляхом прийняття в цілому пропозиції (акцепт), що підтверджується заявою про прийняття в цілому пропозиції та повідомлення про укладення договору. Факт укладення договору засвідчується наступними електронними документами: Заявою про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №35-32665494/2020-002, підписаною електронним цифровим підписом представника Замовника, та Повідомленням про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №35-32665494/2020-002, в якому повідомляється про укладення Договору та присвоєні коди Замовника, а саме як відправника / одержувача: 1771, як платника: 5672913.

14.08.2022 згідно відправки №39745138 зі станції Дубно Львівської залізниці відправлено 50 вагонів до станції Чорноморська (експ для ТИС) Одеської залізниці. Відповідно до графи 36 нараховано Вантажовідправнику/Відповідачу кошти в сумі 1880000,00грн, без ПДВ.

Середня швидкість перевезення власного вагону Перевізника за одну добу (км/добу) (Vcp), у період з 01.07.2022 по 30.09.2022 для експортного вантажу становить 50 км/год.

Отже, відповідно до вимог п.3.2.1 Договору та перевізного документу №39745138 Відповідачу належить доплатити заборгованість в сумі 564 000,00 грн.

Відповідно до пункту 1.3. Правил оформлення перевізних документів затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 №644, в редакції наказу Мінінфраструктури України від 08.06.2011 №138, зміни, які вносяться до перевізного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни. Станцією виявлено неправильне зазначення у графі 34, здійснено донарахування тарифу по відправці на загальну суму 564 000,00 грн. (в тому числі ПДВ) та керуючись вимогами зазначених Правил внесено відповідні зміни у перевізний документ.

17.08.2023 на адресу Відповідача направлено претензію за №ДН-3-03/977 щодо погашення заборгованості, що залишена без уваги.

08 січня 2024 року через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В якому зазначив, що позивач не зазначав про наявність змін до накладної №39745138, про які відповідач дізнався лише після отримання матеріалів позовної заяви.

Замовник не погодився із доводами перевізника, зазначеними в претензії та 14.09.2023 року направив позивачу відповідь на претензію за вих. №144 від 14.09.2023 року. Дана обставина спростовує доводи позивача про неотримання ним відповіді на претензію. Зокрема, відповідач зазначив, що при складенні накладної №39745138 ним було правомірно внесені всі відомості, а вартість перевезення системою АРМ було необґрунтовано завищено. У зв`язку із цим наявна переплата, а не заборгованість замовника.

Відповідач підтверджує, що вантаж, який перевозився за накладною № 39745138 підлягав подальшому експорту водним транспортом. Проте, транспортування водним транспортом здійснювалось вже не позивачем, а іншою особою та на замовлення не відповідача, а іншої особи. Тобто, транспортування на експорт Договором перевезення не регулювалось та відповідно до формування вартості перевезення за накладною № 39745138 жодного відношення не має.

Позивач посилається на пункт 2.5. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, згідно якої встановлено, що у разі перевезення експортно-імпортних вантажів через морські порти України не в прямому міжнародному сполученні оформлюється накладна внутрішнього сполучення. У цьому разі відправник проставляє відмітки: у графі 20 "Найменування вантажу" - "Експорт" чи "Імпорт", а в графі 7 "Заяви відправника" - для експорту зазначається "Для вивезення водним транспортом у ______" (зазначається країна призначення), а для імпорту - "Увезено водним транспортом з _____" (зазначається країна відправлення).

Проте, дана норма лише підтверджує внутрішнє сполучення за накладною № 39745138 та правильність її оформлення Замовником.

Необхідно зазначити, що формулювання "експорт" в накладній № 39745138 не визначають перевезення за цією накладною як експортне сполучення. Зокрема, в графі 20 формулювання "експорт" є характеристикою самого вантажу, оскільки назва графи "Найменування вантажу". А формулювання "Для вивезення водним транспортом у Швейцария" у графі 7 накладної № 39745138 зазначено на виконання вказаного вище п. 2.5. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644.

Отже, доводи позивача про необхідність застосування показника Vср 82 км/добу, як для розрахунку вартості перевезення за накладною № 39745138, як експорт товару є безпідставними.

Також безпідставними є виправлення, здійснені позивачем в накладній №39745138. Відтак, зазначені виправлення порушують права відповідача, оскільки покладають на нього не передбачені договором грошові зобов`язання.

З Таблиці 3 Додатку 1-2 до Договору перевезення в редакції від 27.07.2022 вбачається, що для перевезення зерновозами у внутрішньому сполученні маршрутним або контейнерним поїздом застосовується показник Vcp у значенні 112 км/добу. При розрахунку вартості перевезення за накладною №39745138 має застосовуватись показник Vcp у значенні 112 км/добу. З урахуванням зазначених даних вартість перевезення за накладною №39745138 має складати не 1 880 000,00 грн. як в ній зазначено, а 1 645 000,00 грн. Тобто, відповідачем здійснено переплату за накладною №39745138 на суму 235 000,00 грн.

Відповідач вважає, що позивач звернувся до суду з порушенням строків позовної давності. Позовна давність за даними вимогами почала перебіг з 15.08.2022 року та закінчилась 14.08.2023 року. Оскільки позов подано після 17.08.2023 року вважають, що строк позовної давності сплив.

12 січня 2024 року через підсистему "Електронний суд" від представника позивача в порядку ст. 166 ГПК України надійшла відповідь на відзив, в якій останній спростовує аргументи відповідача викладені у відзиві.

Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.

Ухвалою від 15.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Справу призначено до слухання в підготовчому засіданні на 16 січня 2024 р. на 11:10 год.

08 січня 2024 року від Приватного акціонерного товариства "Західний торгово-промисловий дім" надійшов відзив на позов.

12 січня 2024 року від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" надійшла відповідь на відзив.

16 січня 2024 року від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

16 січня 2024 року від Приватного акціонерного товариства "Західний торгово-промисловий дім" надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Ухвалою від 16 січня 2024 року підготовче засідання відкладено на 13 лютого 2024 р. на 10:30 год.

13 лютого 2024 року від Приватного акціонерного товариства "Західний торгово-промисловий дім" надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

Ухвалою від 13 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 березня 2024 р. на 09:30 год.

У судове засідання 05.03.2024 представник відповідача не з`явився. Повідомлений про дату та час судового засідання належним чином. Подав заяву про розгляд справи без його участі.

05 березня 2024 року в судовому засіданні, судом встановлено, що відповідач в судове засідання не з`явився, натомість від останнього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності відповідача.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Суд дослідив письмові докази, що містяться у справі.

Представник позивача виступив у судових дебатах.

Після виходу з нарадчої кімнати суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

12 березня 2020 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (Перевізник, Позивач) та Приватним акціонерним товариством "ЗАХІДНИЙ ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВИМ ДІМ" (Замовник, Відповідач) укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.

Згідно пунктом 1.1 Договору, предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до пункту 1.5. Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, Договір є публічний договір, за яким Перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється Перевізником як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП) (пункт 1.6. Договору).

Зміни (доповнення) до Договору Перевізник здійснює шляхом викладення в новій редакції Договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням КЕП (пункт 9.4 Договору).

Згідно з пунктом 3.2 Договору Замовник зобов`язаний сплачувати провізні платежі за перевезення вантажу у власному вагоні Перевізника.

Розмір плати за використання власного вагону Перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) визначається на підставі пункту 3.2.1 Договору.

Розмір плати за використання власного вагону Перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) визначається в наступному порядку; При перевезенні по території України, як сума плати за використання вагону в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах) за такими формулами: В= Вван + Впор; Вван = Спл х Тван ; Впор = Спл х Тпор, де: Вван - плата за використання власного вагону Перевізника під час перевезення вантажу, грн / вагон; Впор - плата за використання власного вагону Перевізника під час перевезення порожнього вагону, грн / вагон; Тван - розрахункова кількість діб у вантажному рейсі; Тпор - розрахункова кількість діб у порожньому рейсі; Спл - ставка плати за використання власних вагонів Перевізника для відповідного типу, грн / вагон за добу, зазначена в Додатку 1-2 до Договору. Плата нараховується за ставками, що діють на дату приймання вантажу до перевезення. Розрахункова кількість діб використання власного вагону Перевізника у вантажному або порожньому рейсах визначається за такими формулами: Tван = Lван/ Vср, Тпор = Lван х Кпп/ Vср, де: Lван - тарифна відстань перевезення вантажу, км; Vср - середня швидкість перевезення власного вагону Перевізника за одну добу (км/добу), відповідно до таблиці 3 Додатку 1-2 Договору залежно від типу рухомого складу, виду сполучення та виду відправки (за винятком розрахунку Тпор, у якому застосовується Vср, що зазначено у таблиці 3 Додатку 1-2 Договору, для вагонної/контейнерної відправки залежно від типу рухомого складу та виду сполучення). У всіх випадках за кожне перевезення (за вантажний або порожній рейси) неповна доба використання округляється до повної; Кпп - коефіцієнт порожнього пробігу, зазначено у Додатку 1-2 до Договору .

Середня швидкість перевезення власного вагону Перевізника за одну добу (км/добу) (Vср), у період з 01 липня 2022 року по 30 вересня 2022 року для експортного вантажу становить 50 км/год.

Факт укладення договору засвідчується наступними електронними документами: Заявою про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №35-32665494/2020-002, підписаною електронним цифровим підписом представника Замовника, та Повідомленням про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №35-32665494/2020-002, в якому повідомляється про укладення Договору та присвоєні коди Замовника, а саме як відправника / одержувача: 1771, як платника: 5672913 (а.с.42-43).

Відповідно до пункту 2.5. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказ Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644. зареєстровані у міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за № 863/5084 у разі перевезення експортно-імпортних вантажів через морські порти України не в прямому міжнародному сполученні оформлюється накладна внутрішнього сполучення. У цьому разі відправник проставляє відмітки: у графі 20 "Найменування вантажу" - "Експорт" чи "Імпорт", а в графі 7 "Заяви відправника" - для експорту зазначається "Для вивезення водним транспортом (зазначається країна призначення), а для імпорту - "Увезено водним транспортом" (зазначається країна відправлення).

14 серпня 2022 року згідно відправки № 39745138 зі станції Дубно Львівської залізниці відправлено 50 вагонів до станції Чорноморська (експ для ТІС) Одеської залізниці. Відповідно до графи 36 нараховано Вантажовідправнику/Відповідачу кошти в сумі 1 880 000,00 грн. без ПДВ.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно із ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 634 ЦК України визначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із статтею 908 ЦК України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно- правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до частини 1 статті 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Із зазначеного вбачається, що між сторонами виникли договірні відносини щодо перевезення вантажу залізничним транспортом, за наслідками якого позивач здійснив перевезення вантажу відповідача, а відповідач розрахувався із позивачем згідно перевізних документів.

Однак, як вказує позивач, Меморандумом від 31 травня 2023 року за результатами аудиту окремих бізнес процесів виробничого структурного підрозділу "Рівненська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" встановлено, що при стягненні коштів за перевезення вантажу у вагонах відповідно до відправки № 39745138 Vcp - середня швидкість перевезення власного вагону Перевізника за одну добу (км/добу), застосовано показник 97 км/год. Внаслідок чого виявлено, що згідно відправки № 39745138 відправником необхідно було сплатити за перевезення вантажу у вагонах 2 350 000,00 грн. без ПДВ., як наслідок позивач наголошує на тій обставині, що за пунктом 3.2.1 Договору та перевізного документу № 39745138 відповідачу належить доплатити заборгованість в сумі 564 000, 00 грн.

17 серпня 2023 року позивачем направлено для відповідача претензію від 17 серпня 2023 року на суму 564 000,00 грн. В даній претензії Перевізник зазначив, що плата за використання вагонів перевізника при відправленні по координаті 014 була розрахована через АРМ, де Vср- 91 км/добу, що становила 1 880 000,00 грн., ПДВ 376 000,00 грн., разом 2 256 000,00 грн.. але на думку перевізника, відповідно додатку 1-2 Договору про надання послуг (Таблиця 3) необхідно було застосувати Vср- 82 км/добу як для вагонної відправки у експортному сполученні. У зв`язку із чим плата використання вагонів перевізника повинна складати 2 350 000,00 грн., ПДВ 470 000,00 грн., разом 2 820 000,00 грн.

Щодо зазначених тверджень позивача, слід зазначити наступне.

Згідно Таблиці 3 Додатку 1-2 до Договору перевезення в редакції від 27 липня 2022 року показник Vср визначається в залежності від типу рухомого складу, виду сполучення (експортне або внутрішнє чи імпортне) та виду відправки (вагонна/контейнерна чи маршрутний або контейнерний поїзд).

Згідно відомості вагонів, яка є додатком до накладної № 39745138 вбачається тип рухомого складу ЗРВ, що згідно Таблиці 3 є Зерновози.

Далі, для визначення показника Vср необхідно з`ясувати вид сполучення, а саме Експортне сполучення чи Внутрішнє або імпортне сполучення.

Як вбачається із накладної № 39745138 перевезення здійснювалось сполученням від станції Дубно Львівської залізниці до станції Чорноморська (експ для ТИС). Жодних даних про перевезення вантажу Перевізником за межі України накладна № 39745138 не містить.

Таким чином, перевезення вантажу здійснено перевізником в межах України, тобто Внутрішнім сполученням. Адже для визначення показника Vср згідно Таблиці 3 Додатку 1-2 до Договору перевезення в редакції від 27 липня 2022 року, має значення тільки вид сполучення. Характеристики вантажу на даний показник не впливають.

Відповідач підтверджує, що вантаж, який перевозився за накладною № 39745138 підлягав подальшому експорту водним транспортом. Проте, транспортування водним транспортом здійснювалось вже не Позивачем, іншою особою та на замовлення не відповідача, а іншої особи. Тобто, транспортування на експорт Договором перевезення не регулювалось та відповідно до формування вартості перевезення за накладною № 39745138 жодного відношення не має.

Позивач посилається на пункт 2.5. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, згідно якої встановлено, що у разі перевезення експортно-імпортних вантажів через морські порти України не в прямому міжнародному сполученні оформлюється накладна внутрішнього сполучення. У цьому разі відправник проставляє відмітки: у графі 20 «Найменування вантажу» - "Експорт" чи "Імпорт", а в графі 7 "Заяви відправника" - для експорту зазначається "Для вивезення водним транспортом у ______" (зазначається країна призначення), а для імпорту "Увезено водним транспортом з _____" (зазначається країна відправлення). Проте, дана норма лише підтверджує внутрішнє сполучення за накладною № 39745138 та правильність її оформлення Замовником.

Слід зазначити, що формулювання "експорт" в накладній № 39745138 не визначають перевезення за цією накладною як експортне сполучення. Зокрема, в графі 20 формулювання «експорт» є характеристикою самого вантажу, оскільки назва графи «Найменування вантажу». А формулювання "Для вивезення водним транспортом у Швейцария" у графі 7 накладної № 39745138 зазначено на виконання п. 2.5. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644. Отже, доводи позивача про необхідність застосування показника Vср, як для розрахунку вартості перевезення за накладною № 39745138, як експорт товару є безпідставними.

Також, слід наголосити на тій обставині, що позивачем внесені виправлення, в накладній № 39745138, згідно яких на відповідача покладається додатковий обов`язок щодо оплати наданих послуг, за які останній вже здійснив розрахунок.

Такі дії АТ "Українська залізниця", суперечить умовам Договору перевезення та чинному законодавству України, зокрема свободи договору та недопустимості в односторонньому порядку вносити зміни в ціну договору. Адже ціна договору, є однією із істотних умов договору, яка визначається сторонами за домовленістю.

Відносини залізниці з відправниками та одержувачами вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти з урахуванням специфіки функціонування цього виду транспорту як єдиного виробничо- технологічного комплексу регулюються Законом України "Про залізничний транспорт", за змістом статей 2, 8 якого умови та порядок організації перевезень за участю залізниць, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457 (далі - Статут), накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. Отже, накладна це є первинний бухгалтерський документ засвідчений сторонами договору, який підтверджує ту чи іншу операцію, а також фіксує ціну такої послуги або товару.

Із вказаного слідує, що внесення змін в односторонньому порядку до первинних бухгалтерських документів, зокрема накладної є неправомірним, так як внесення таких змін не може бути наслідком настання для іншої сторони додаткових фінансових зобов`язань.

Підсумовуючи вищевикладене, вбачається що позивачем безпідставно та неправомірно внесено зміни у первинні бухгалтерські документи, а відтак позов в частині стягнення з відповідача 564 000,00 грн. є безпідставним та недоведеним, а тому суд в його задоволенні відмовляє.

Щодо застосування строків позовної давності.

Згідно з положеннями ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормою статті 257 ЦК України закріплено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч., ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України).

Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Таким чином, лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Оскільки суд дійшов висновку про наявність самостійних підстав за яких позов у даній справі не підлягає задоволенню, заява відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності судом не розглядається.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки суду за результатами вирішення спору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову, а тому суд відмовляє в задоволенні позову щодо стягнення з відповідача 564 000, 00 грн заборгованості.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, то розмір судового збору 8 460,00, що позивачем сплачено згідно з платіжною інструкцією № 5414 від 05.12.2023 року, залишається за Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця".

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано "05" березня 2024 року.

Суддя Бережнюк В.В.