ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2024 р. Справа № 911/3941/23

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В. розглянув матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Абрамчука Павла Костянтиновича

до Товариства з додатковою відповідальністю Узинський цукровий комбінат

про стягнення 418696,48 грн,

без участі представників учасників провадження, у зв`язку з їх неявкою;

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Абрамчук Павло Костянтинович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Київської області із позовною заявою № 19/12-23 від 19.12.2023 до Товариства з додатковою відповідальністю Узинський цукровий комбінат (далі - відповідач) про стягнення 297986,00 грн основного боргу, 73394,36 грн пені, 35758,32 грн штрафу, 6539,36 грн 3% річних та 5018,44 грн інфляційних втрат, що у сумі становить загалом 418696,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки № 2601/2023НЯ від 26.01.2023.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.01.2024 розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 29.01.2024.

Через підсистему Електронний суд 19.01.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який судом залучений до матеріалів справи. В поданому відзиві ТДВ «Узинський цукровий комбінат» виклав прохання про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 418696,48 грн з посиланням на їх необґрунтованість. Також вказав про те, що не отримував від позивача додатків до позовної заяви, а лише сам примірник позову, у зв`язку з чим позбавлений можливості надати аргументовані заперечення стосовно заявлених позовних вимог.

25.01.2024 через канцелярію суду (вх.номер 1115/24) від позивача надійшло клопотання, за змістом якого останній підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд здійснювати розгляд справи без участі його уповноваженого представника.

Також через канцелярію суду 29.01.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він спростовує викладені пояснення відповідача стосовно неотримання додатків до позовної заяви та додає опис вкладення в цінний лист від 05.12.2023, який також був доданий і до позову, про направлення позовної заяви та додатків до неї на адресу ТДВ «Узинський цукровий комбінат»: 09161, Київська обл., Білоцерківський район, м.Узин, вул. Симиренка 2.

Представник відповідача у підготовче засідання 29.01.2024 не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 29.01.2024 підготовче засідання відкладено на 12.02.2024.

Згідно п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Абзацом 2 ч. 6 даної статті, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до Довідки про доставку електронного листа ухвали суду про відкладення документ було доставлено до електронного кабінету одержувача ТДВ «Узинський цукровий комбінат» 31.01.2024 о 13:58. Тобто, днем вручення ухвали є 31.01.2024.

07.02.2024 на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання від 06.02.2024 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та клопотання від 06.02.2024 про надання дозволу представляти інтереси юридичної особи через представника.

Ухвалою суду від 09.02.2024 року зазначені клопотання було повернуто фізичній особі-підприємцю Абрамчуку Павлу Костянтиновичу без розгляду, як такі, що не відповідають вимогам ч. 2 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідача у судове засідання 12.02.2024 не з`явилися, про поважність причин неявки суд не повідомили.

Ухвалою від 12.02.2024 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.03.2024.

Через підсистему Електронний суд 27.02.2024 від ФОП Абрамчука П.К. надійшло клопотання про надання дозволу представляти інтереси фізичної особи-підприємця через представника - Полову Катерину Іванівну за довіреністю в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 28.02.2024 було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

01.03.2024 через підсистему «Електронний суд» від фізичної особи-підприємця Абрамчука Павла Костянтиновича надійшло клопотання, за змістом якого останній підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд здійснювати розгляд справи без його участі.

Зважаючи на те, що приписами частини першої статті 42 ГПК України встановлено право, а не обов`язок учасника процесу брати участь в судових засіданнях, а також те, що явка в судове засідання позивача судом обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе задовольнити дане клопотання про розгляд справи без участі фізичної особи-підприємця Абрамчука П.К.

Представник відповідача у судове засідання 04.03.2024 не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Згідно ст. 202 ГПК України, суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте він не повідомив про причини неявки або така неявка є повторною.

Відповідно до ч.4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ході розгляду справи, Господарським судом Київської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.13 ГПК України, було створено сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Суд зазначає, що неявка учасників справи, які є належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2023 року між Фізичною особою - підприємцем Абрамчуком Павлом Костянтиновичем (далі - постачальник) та ТДВ «Узинський цукровий комбінат» (далі покупець) було укладено Договір поставки № 2601/2023НЯ (далі - Договір), відповідно до умов якого в порядку, передбаченому даним Договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язаний прийняти товар та оплатити його згідно умовами Договору.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що найменування, асортимент, комплектність, кількість, ціна одиниці і загальна вартість товару в обсязі кожної партії поставки визначається в Специфікаціях на поставку товару, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Ціна товару, вартість конкретної партії товару погоджуються сторонами в Специфікації та вказується у видаткових накладних (п. 2.1).

Поставка товару здійснюється однією чи кількома партіями. Кількість товару в кожній партії вказується у видаткових накладних, підписаних уповноваженою особою покупця (п. 3.2).

Згідно п. 3.3 Договору, постачальник зобов`язується поставити товар у повному обсязі в термін, що визначається в Специфікації. Якщо після узгодження Специфікації на поставку товару склались непередбачені обставини, які тягнуть за собою неможливість поставки товару, постачальник зобов`язаний негайно письмово повідомити про це.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору № 2601/2023НЯ ним було поставлено відповідачу товар на загальну суму 3401378,50 грн, при цьому останнім сплачено лише 3 103 392,50 грн, що свідчить про неналежне та неповне виконання покупцем своїх договірних зобов`язань з приводу вчасної та повної оплати. Як наслідок за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 297986,00 грн, за стягненням якої позивач і звернувся до суду.

Поряд з вказаною заборгованістю, позивачем заявлені до стягнення 73394,36 грн пені, 35758,32 грн штрафу, 6539,36 грн 3% річних та 5018,44 грн інфляційних втрат.

Як зазначалось вище, у поданому відзиві на позов відповідач проти стягнення заборгованості в заявленій позивачем сумі 418696,48 грн заперечив. Однак, на підтвердження обґрунтувань заперечень не надав власного контрозрахунку та/або доказів повної оплати товару чи повернення товару позивачеві, у зв`язку з неможливістю здійснити його оплату; будь-яких інших доказів та пояснень, які стосуються розгляду вказаної справи також не подав.

Таким чином, справа розглядається за наявними в матеріалах справи доказами, поданими позивачем.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Спір між сторонами виник внаслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобов`язань за Договором поставки № 2601/2023НЯ від 26.01.2023.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно умов Договору № 2601/2023НЯ, позивач передав, а відповідач отримав наступний товар: лушпиння соняшникове гранульоване (палета з лушпиння соняшника) та макуха технічна соняшника, що підтверджується наступними видатковими накладними № 2560/2601 від 26 січня 2023 на суму 140160,00 грн, № 2326/2601 від 26січня 2023 на суму 127348,50 грн, № 24140/2701 від 27 січня 2023 на суму 132166,50 грн, № 2480/2701 від 27 січня 2023 на суму 135780,00грн, № 2510/2701 від 27січня 2023 на суму 137422,50 грн, № 2474/2701 від 27січня 2023 на суму 135451,50 рн, № 2324/2701 від 27 січня 2023 на суму 127239,00 грн, № 2558/2701 від 27 січня 2023 на суму 140050,50 грн, № 2226/2801 від 28 січня 2023 на суму 121873,50 грн, № 2322/2801 від 28 січня 2023 на суму 127129,50 грн, № 2455/2801 від 28 січня 2023 на суму 134411,25 грн, № 2441/2801 від 28 січня 2023 на суму 133644,75грн, № 2118/3001 від 30 січня 2023 на суму 115960,50 грн, 2576/3001 від 30 січня 2023 на суму 141036,00 грн, № 2178/3001 від 30 січня 2023 на суму 119245,50грн, № 2478/3001 від 30 січня 2023 на суму 135670,50 грн, № 2459/3001 від 30 січня 2023 на суму 134630,25 грн, № 2124/0102 від 1 лютого 2023 на суму 116289,00 грн, № 2280/0202 від 2 лютого 2023 на суму 93480,00 грн, № 2498/0202 від 2 лютого 2023 на суму 136765,50грн, № 2130/0402 від 4 лютого 2023 на суму 87330,00 грн, № 2561/0402 від 4 лютого 2023 на суму 140214,75грн, № 24820/0602 від 6 лютого 2023 на суму 101762,00 грн, № 2758/0602 від 6 лютого 2023 на суму 113078,00 грн, № 2496/0602 від 6 лютого 2023 на суму 102336,00 грн, № 2474/0602 від 6 лютого 2023 на суму 135451,50 грн, № 24740/0602 від 6 лютого 2023 на суму 135451,50 грн, копії яких містяться в матеріалах справи.

Судом було досліджено зазначені накладні та встановлено, що всі накладні без винятку підписані представниками обох сторін та скріплені печатками.

Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару матеріали справи не містять, а отже вказаний у видаткових накладних товар прийнятий відповідачем, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, а тому товар вважається прийнятим без зауважень в повному обсязі.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Вищеперелічені видаткові накладні є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки містять інформацію про господарську операцію та про осіб, які її вчинили.

До матеріалів справи позивачем додані платіжні інструкції: № 12355 від 06 лютого 2023 на суму 140 050,50 грн; № 12353 від 06 лютого 2023 на суму 135 780,00 грн, №12350 від 06 лютого 2023 на суму 127 348, 50 грн, № 12354 від 06 лютого 2023 на суму 132 166,50грн, № 12356 від 06лютого 2023 на суму 121 873,50 грн, № 12351 від 06 лютого 2023 на суму140160,00 грн, № 12352 від 06 лютого 2023 на суму137422, 50 грн, № 12357 від 06 лютого 2023 на суму 65198, 50 грн, № 12378 від 09 лютого 2023 на суму 127 239,00 грн, № 12377 від 09 лютого 2023 на суму 65 198,50 грн, № 12379 від 09 лютого 2023 на суму107562,50 грн, платіжна інструкція № 12428 від 20 лютого 2023 на суму 134 411,25 грн, № 12488 від 20 лютого 2023 на суму134 630,25 грн, № 12481 від 20 лютого 2023 на суму 107 562,50 грн, № 12491 від 20 лютого 2023 на суму 122 484,25 грн, № 12490 від 20 лютого 2023 на суму 136 765,50 грн, № 12487 від 20 лютого 2023 на суму119 245,50 грн, № 12483 від 20 лютого 2023 на суму 133 644,75 грн, № 12484 від 20 лютого 2023 на суму 115 960,50 грн, № 12489 від 20 лютого 2023 на суму116 289,00 грн, № 12486 від 20 лютого 2023 на суму 135 670,50 грн, №12485 від 20 лютого 2023 на суму 141 036,00 грн, № 12530 від 23 лютого 2023 на суму 135 451, 50 грн, № 12522 від 23 лютого 2023 на суму 17 730, 50грн, № 12524 від 23 лютого 2023 на суму 52 510,50 грн, № 12701 від 16 березня 2023 на суму18 575,00 грн, № 12702 від 16 березня 2023 на суму 87 330,00 грн, № 12703 від 16 березня 2023 на суму 94095,00 грн.

Загалом на банківський рахунок позивача ( НОМЕР_1 ) згідно поданих платіжних інструкцій із призначенням платежу «за макуху технічну та лушпиння соняшникове» та рахунків до сплати платежу, які за номерами та датами ідентичні видатковим накладним, надійшли грошові кошти в розмірі 3103392, 50 грн

За твердженням позивача та наявними у справі доказами, станом на момент подачі позову за відповідачем наявна заборгованість в загальній сумі 297986, 00 грн, яка виникла за трьома видатковими накладними, зокрема:

- № 24820/0602 від 6 лютого 2023, згідно якої поставлено макуху технічну соняшникову у кількості 24,820 т на суму 101762,00 грн. Вказана заборгованість повністю не погашена.

- № 2496/0602 від 6 лютого 2023, згідно якої поставлено макуху технічну соняшникову у кількості 24,960 т на суму 102336,00 грн. Вказана заборгованість повністю не погашена.

- № 2758/0602 від 6 лютого 2023, згідно якої поставлено макуху технічну соняшникову у кількості 27,580 т на суму 113078,00 грн. Частина неоплаченого товару склала 93880, 00 грн згідно даних бухгалтерського обліку позивача.

Таким чином, вартість неоплаченого товару з боку відповідача в сумі 297986, 00 грн (101762,00+102336,00+93880,00) стала підставою для звернення позивача із відповідним позовом до господарського суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно спірних видаткових накладних, останні датовані 06.02.2023 року, тобто факт отримання товару покупцем визначений датою накладних.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Як вказано в п. 5 Специфікації №1, підписаної сторонами 26.01.2023, розрахунки за товар здійснюються на умовах: 100% оплата по факту поставки.

Судом встановлено, що умови Договору та Специфікації не містять посилання на конкретну дату або період часу, в який покупець мав здійснити розрахунок за товар, а лише містять вказівку про повну оплату товару по факту поставки.

З огляду на те, що сторонами не надано доказів погодження строків оплати товару, суд дійшов висновку щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень норми ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

Згідно норм вказаної статті, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як зазначено в ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, відповідач повинен був оплатити товар, поставлений позивачем 06.02.2023, після його прийняття, а саме протягом наступного дня 07.02.2023 року включно.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для настання у відповідача грошового зобов`язання зі сплати заборгованості в розмірі 297986,00 грн буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано, тобто 08.02.2023.

Разом з тим, ані у строк визначений ст. 692 ЦК України, ані на момент розгляду справи, заборгованість в сумі 297986, 00 грн відповідачем не погашена.

Слід зазначити, що в матеріалах справи також міститься Акт звіряння взаємних розрахунків станом на 01.03.2023 року, в якому прослідковується факт підтвердженої з боку ТДВ «Узинський цукровий комбінат» заборгованості в розмірі 297986, 00 грн.

За висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 10.09.2019 по справі №916/2403/18, від 19.09.2019 по справі №910/14566/18, від 04.12.2019 по справі №916/1727/17, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Отже, акт звірки взаєморозрахунків сам по собі не є первинним документом та може бути належним доказом на підтвердження наявності заборгованості, лише за наявності первинних документів.

Втім, як встановлено судом, позивачем надано належні первинні документи (видаткові накладні) на підтвердження факту поставки товару та наявності у відповідача заборгованості, яка додатково відображена в акті звірки взаєморозрахунків.

До того ж з метою досудового врегулювання спору, ФОП Абрамчук П.К. звертався до ТДВ «Узинський цукровий комбінат» з вимогою № 5 за вих. номером 1409/2023 від 14.09.2023, в якій просив протягом двох днів з моменту отримання даної вимоги виконати свої зобов`язання по оплаті заборгованості в сумі 297986,00 грн.

Вказана вимога за номером накладної № 357 була направлена на адресу відповідача 14.09.2023, про що також свідчить опис вкладення до цінного листа, однак залишена відповідачем без відповіді та належного реагування.

За змістом ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи вище встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з ТДВ «Узинський цукровий комбінат» заборгованості за отриманий товар за Договором поставки №2601/2023НЯ від 26.01.2023, внаслідок чого вимога позивача про стягнення з відповідача 297986, 00 грн визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Поряд з сумою основного боргу, позивачем заявлені до стягнення 73394,36 грн пені та 35758,32 грн штрафу.

Пунктом 6.2 Договору визначено, що у разі прострочення оплати поставленого товару покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день такого прострочення.

У разі прострочення оплати товару більш ніж 60 календарних днів, покупець додатково зобов`язується сплатити постачальнику штраф в розмірі 12% від вартості неоплаченого (несвоєчасно оплаченого товару), (абз. 3 пункту 6.2. Договору).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 Господарського кодексу України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штраф це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Тобто, на відміну від пені, яка є довготривалою санкцією, штраф застосовується одноразово у відсотковому відношенні від суми невиконаного зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань не лише не заборонено, але й передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. Відповідну правову позицію викладено в постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19.

В постанові зазначено, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином, суд визнає правомірною та обґрунтованою вимогу позивача про стягнення пені та штрафу.

Згідно положеннями Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З розрахунку позивача вбачається, що ним при здійсненні розрахунку застосовано подвійну облікову ставку НБУ та нараховано пеню наступним чином: на суму боргу 297 986, 00 грн за період з 07.02.2023 по 06.08.2023 року.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого статтею 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливом шести місяців.

Як зазначено в п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Як встановлено судом, строк оплати товару згідно ст. 692 ЦК України у відповідача виник 07.02.2023, таким чином початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано, тобто 08.02.2023.

За таких обставин, вірним періодом для розрахунку пені буде період з 08.02.2023 по 06.08.2023.

Перевіркою виконаних позивачем розрахунків, здійснених за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга:Закон», судом встановлено, що заявлена до стягнення пеня в сумі 73394,36 грн (з 07.02.2023 по 06.08.2023) підлягає задоволенню частково в сумі 72986,16 грн (з 08.02.2023 по 06.08.2023).

Перевіривши розрахунок штрафу, нарахованого позивачем на суму простроченого зобов`язання з оплати товару понад 60 (шістдесят) календарний день, судом встановлено, що 12% штрафу від суми заборгованості у розмірі 297986,00 грн становить 35758,60 грн.

Отже позовні вимоги про стягнення 35758,60 грн штрафу підлягають задоволенню повністю у заявленій позивачем сумі.

Також позивачем заявлені до стягнення інфляційні втрати в розмірі 5018,44 грн, нараховані за період з 07.02.2023 по 31.08.2023 та 3% річних в сумі 6539,36 грн, нараховані за період з 07.02.2023 по 31.10.2023.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга:Закон» власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з 08.02.2023 (день, коли відповідач є таким, коди порушив грошове зобов`язання) та закінчуючи періодами зазначеними позивачем: для інфляційних втрат - 31.08.2023, для 3% річних 31.10.2023, судом встановлено, що 5018,44 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю, 3 % річних частково в сумі 6514, 87 грн.

Враховуючи викладене вище в сукупності, а також те, що факт порушення відповідачем договірних зобов`язань судом встановлений і по суті останнім не спростований, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 297986 грн 00 коп. основного боргу, 72986 грн 16 коп. пені, 35 758 грн 32 коп. штрафу, 6514 грн 87 коп. 3% річних, 5018 грн 44 коп. інфляційних втрат. В іншій частині заявлених позовних вимог суд відмовляє.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, слід зазначити, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, сума судового збору, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача з урахуванням часткового задоволення позову становить 6 273 грн 96 коп.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат» (09161, Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. В.Симиренка, 2, ) на користь фізичної особи-підприємця Абрамчука Павла Костянтиновича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ): 297 986 (двісті дев`яносто сім тисяч дев`ятсот вісімдесят шість) грн 00 коп. основного боргу, 72986 (сімдесят дві тисячі дев`ятсот вісімдесят шість) грн 16 коп. пені, 35 758 (тридцять п`ять тисяч сімсот п`ятдесят вісім) грн 32 коп. штрафу, 6 514 (шість тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн 87 коп. 3% річних, 5 018 (п`ять тисяч вісімнадцять) грн 44 коп. інфляційних втрат та 6 273 (шість тисяч двісті сімдесят три) грн 96 коп. судового збору.

3. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до статей 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 07.03.2024 року

Суддя О.В. Щоткін