ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року

м. Київ

cправа № 922/2460/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:

позивача - акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Харківської філії акціонерного товариства «Укртелеком» (далі - Товариство, позивач) - не з`явився,

відповідача - комунального підприємства «Харківводоканал» (далі - Підприємство, відповідач, скаржник) - не з`явився,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - комунального підприємства "Жилкомсервіс" (далі - КП "Жилкомсервіс", третя особа) - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Підприємства

на рішення Господарського суду Харківської області від 26.09.2023 (головуючий - суддя Погорелова О.В.),

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 (головуючий - суддя Плахов О.В., судді Терещенко О.І., Тихий П.В.)

у справі №922/2460/23

за позовом Товариства

до Підприємства

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - КП "Жилкомсервіс",

про внесення змін до договору.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ВСТУП

Причиною звернення до суду є наявність/відсутність підстав для внесення змін до договору.

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство звернувся до суду з позовом до Підприємства, в якому просило внести зміни до договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, укладеного позивачем і відповідачем, а саме: виключити з додатку №1 договору "Перелік об`єктів споживання та водовідведення Харківської філії АТ "Укртелеком" рядок 50: "Гуртожиток, вул. Благодатна, 2" з 06.10.2021.

1.2. Позовні вимоги мотивовано тим, що житловий будинок по вул. Благодатній, 2 передано до комунальної власності територіальної громади міста Харкова.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.09.2023, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 у справі №922/2460/23, позов задоволено повністю.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Підприємство, посилаючись на ухвалення судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. У поданій уточненій касаційній скарзі скаржник з посиланням на пункти 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказало, зокрема таке.

4.2. Підприємство зазначає, що статтею 631 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не надається право сторонам застосовувати зворотню дію в часі пунктів додаткової угоди або окремого договору, які змінюють вже виконані договори, оскільки, послуги вже були надані, спожиті та здійснено їх оплата. Така позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 15.06.2019 у справі №910/14082/17 та від 12.10.2018 у справі №910/21671/17. Втім, Верховний Суд, оглянувши Єдиний державний реєстр судових рішень, з`ясував, що постанова у справі №910/14082/17 датована 15.06.2018, а тому вважає, що рік вказаний скаржником (2019) є технічною опискою.

4.3. На думку скаржника, суди попередніх інстанцій не застосували норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги», норми якого регулюють правовідносини щодо надання житлово-комунальних послуг (навпаки норми законів, на які суд посилається в рішенні, не регулюють цих правовідносин, норми цих законів регулюють тільки підстави та порядок передачі майна з однієї форми власності до іншої) та який не ставить в залежність від наявності прав власності або користування житловими будинками, або утримання його на балансі від можливості надання комунальних послуг споживачам фізичним особам. Фактично суди не неправильно визначили всі правовідносини, які виникли при укладенні договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, не звернув увагу на мету та предмет договору при визначенні спірних правовідносин.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу Товариство заперечило проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просило відмовити у її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16.04.2004 Товариством (абонент) і Підприємством укладено договір №ІІ-4717/00-АК-2 про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (з урахуванням додаткових угод) [далі - Договір], відповідно до умов якого Підприємство приймає стічні води та відпускає питну воду на об`єкти Товариства, перелік яких міститься у додатку №1 до Договору.

6.2. Одним з об`єктів, зазначених в додатку №1 до Договору, є Гуртожиток, вул. Благодатна, 2 (рядок 50 Переліку).

6.3. Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- на момент укладення Договору вказаний об`єкт перебував у державній власності та знаходився на балансі Товариства;

- постійно діюча комісія з питань прийняття до комунальної власності м. Харкова відомчого житлового фонду та об`єктів соціальної інфраструктури у Немишлянському районі, що створена відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради Про створення постійно діючих комісій з питань приймання до комунальної власності м. Харкова відомчого фонду та об`єктів соціальної інфраструктури від 13.07.2011 №500 зі змінами, рішення 14 сесії Харківської міської ради VII скликання від 20.09.2017 №756/17, 06.09.2021 провела обстеження будинку по вул. Благодатній, 2, секції 7, 8, що є державною власністю та знаходиться на балансі Товариства та склала акт приймання-передачі будинку літ. "А-9" секції 7, 8 по вул. Благодатній, 2 від Товариства;

- зі змісту вказаного акта вбачається, що секції 7, 8 будинку по вул. Благодатній, 2 було передано до комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

6.4. Судами попередніх інстанцій вказано, що 06.10.2021 виконавчим комітетом Харківської міської ради Харківської області було прийнято рішення №833 «Про затвердження акта приймання-передачі будинку літ. А-9, секції 7, 8 по вул. Благодатній, 2 від АТ Укртелеком».

6.4.1. Пунктом 2 вказаного рішення ухвалено Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради здійснити відповідні заходи щодо прийняття до комунальної власності територіальної громади м Харкова будинку літ. А-9, секції 7, 8, по вул. Благодатній, 2 від Товариства загальною площею 3 907,9 кв.м.

6.5. Розпорядженням Департаменту економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації від 02.09.2022 №70 "Про передачу майна в господарське відання" передано у господарське відання КП "Жилкомсервіс" житловий будинок літ. "А-9", секції 7, 8 загальною площею 3 907,9 кв.м. по вул. Благодатній, 2; доручено відділу обліку комунального майна документально оформити у встановленому порядку передачу майна відповідно до пункту 1 розпорядження.

6.6. Суди першої та апеляційної інстанції виснували, що з 06.10.2021 житловий будинок літ. "А-9", секції 7, 8 загальною площею 3 907,9 кв.м. по вул. Благодатній, 2 у місті Харкові знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова та у віданні виконавчого комітету Харківської міської ради.

6.7. У зв`язку із вказаними обставинами, 21.12.2022 позивачем направлено на адресу відповідача лист за вих.№ 822-ВИХ-HR-63М500-2022, до якого додано додаткову угоду на виключення з Договору гуртожитку за адресою: м. Харків, вул. Благодатна, 2 (Немишлянський район) відповідно до розпорядження від 02.09.2022 №70 виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області у зв`язку із передачею в комунальну власність.

6.8. Підприємством 03.02.2023 надано Товариству лист-відповідь за вих.№14-10/33, в якому повідомлено, що для розгляду питання щодо виключення з Договору житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Благодатна, 2 та переведення мешканців секцій 7, 8 на диференційовану систему розрахунків (укладення договорів безпосередньо з кожним споживачем фізичною особою) за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з Підприємством позивачу необхідно надати певний перелік документів визначених у вказаному листі.

6.9. Листом-відповіддю від 20.02.2023 №98-ВИХ-НR-63500-2023 позивач повідомив відповідача про те, що водопровідні та каналізаційні мережі, включно з водопровідним вводом, житлового будинку літ. А-9 секції 7,8 по вул. Благодатній,2 (Немишлянський район) були передані на баланс Підприємства в процесі передачі вказаного житлового фонду до комунальної власності територіальної громади м. Харкова відповідно до вимог Підприємства з наданням повного пакету документів, в тому числі документів, зазначених в листі від 03.02.2023 за вих.№14-10/33. Також, у вказаному листі позивач повторно просив відповідача виключити з Договору житлового будинку літ. «А-9» секції 7, 8 за адресою: м. Харків, вул. Благодатна, 2 (Немишлянський район).

6.10. Відповідачем 21.03.2023 направлено на адресу позивача лист вих.№14-10/118, в якому повторно повідомлено, що для розгляду питання щодо виключення з Договору житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Благодатна, 2, та переведення мешканців секцій 7, 8 на диференційовану систему розрахунків (укладення договорів безпосередньо з кожним споживачем фізичною особою) за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з Підприємством позивачу необхідно надати певний перелік документів визначених у вказаному листі.

6.11. Листом від 30.03.2023 №193-ВИХ-HR-63М500-2023 позивачем запропоновано відповідачу виключити з Договору об`єкт Гуртожиток, вул. Благодатна, 2 з 06.10.2021, уклавши додаткову угоду до Договору про виключення з додатку №1 Договору Перелік об`єктів водоспоживання та водовідведення Харківської філії АТ Укртелеком рядок 50: Гуртожиток, вул. Благодатна, 2, у зв`язку з передачею до комунальної власності територіальної громади м. Харкова відповідно до акта приймання-передачі, затвердженого рішенням виконавчого комітету ХМР від 06.10.2021 №833.

6.11.1. Також, у вказаному листі позивач просив відповідача зарахувати кошти, що були нараховані за користування послугами на об`єкті за адресою: літ. «А-9», секції 7, 8 вул. Благодатна, 2, починаючи з 07.10.2021 та сплачені Товариством у рахунок оплати наданих послуг по інших об`єктах.

6.12. У відповідь, листом від 09.05.2023 №01-01-23/1691-23 Підприємством повідомлено позивача про те, що з 01.04.2023 мешканці житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Благодатна, 2 (літ. А-9, секції 7, 8) будуть переведені на диференційовану систему розрахунків за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та запропоновано для підписання проєкт додаткової угоди про виключення вказаного об`єкту з договору з 01.04.2023.

6.13. Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, встановили, що відповідно до акта від 06.09.2021 приймання-передачі будинку літ. "А-9" секції 7, 8 по вул. Благодатній, 2 від Товариства, у склад постійно діючої комісії входили: Булгаков Ю.В. - начальник ремонтно-експлуатаційної дільниці Немишлянського району комплексу "Харківводовідведення" Підприємства; Вороненко І.В. - заступник директора з виробництва комплексу "Харківводовідведення" Підприємства; Гладков П.В. - начальник служби водогінних мереж Немишлянського району комплексу "Харківводовідведення" Підприємства; Дика І.П. - заступник начальника дільниці Немишлянського району з технічного обслуговування внутрішньобудинкових мереж комплексу "Харківводовідведення" Підприємства; Харлан В.О. - начальник управління з технічного обслуговування внутрішньобудинкових мереж комплексу "Харківводовідведення" Підприємства.

6.14. Суди попередніх інстанцій виснували, що представники відповідача були обізнані про передачу вказаного житлового приміщення до комунальної власності територіальної громади м. Харкова саме з дати підписання відповідного акта.

6.15. Суд апеляційної інстанції відхилив, як безпідставні та такі, що ґрунтуються на довільному тлумаченні норм законодавства, доводи апелянта про те, що акт приймання-передачі будинку літ. А-9 секції 7, 8 по вул. Благодатна, 2 від Товариства, затверджений рішенням виконавчого комітету Харківської міської рад від 06.10.2021 №833 лише підтверджує початок процедури прийняття об`єкта до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, оскільки, в силу приписів статті 7 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" право власності на об`єкт передачі виникає саме з дати підписання акта приймання-передачі.

6.16. Суд апеляційної інстанції зазначив, що як свідчать матеріали справи, як під час розгляду справи місцевим господарським судом так і під час апеляційного перегляду даної справи відповідач, обґрунтовуючи відмову в укладенні додаткової угоди до договору в редакції позивача, вказував на те, що мешканці спірного житлового будинку мають будуть переведені на диференційовану систему розрахунків за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з Підприємством.

6.17. Суд апеляційної інстанції зазначив, що:

- факт відкриття чи не відкриття особових рахунків мешканців будинку, укладення чи не укладення з ними договорів, не може бути підставою для відмови позивачу у внесенні змін до договору з моменту виникнення відповідних правових підстав передачі об`єкта новому власнику за актом приймання-передачі, оскільки, в контексті спірних правовідносин, перехід права власності на вказаний будинок відбувся не за волевиявленням Товариства, а в силу приписів чинного законодавства та згідно з актом органу місцевого самоврядування;

- отже, зобов`язання позивача сплачувати комунальні послуги за будівлю, яка перебуває у власності в іншого суб`єкта права власності не відповідає діючим в Україні принципам розумності, добросовісності, справедливості та рівності усіх форм власності.

6.18. Суд апеляційної інстанції зауважив, що будинок за адресою: м. Харків вул. Благодатна, 2, передано до комунальної власності за актом приймання-передачі від 06.09.2021, а вся наявна у розпорядженні позивача документація, що стосується вказаного будинку, була передана Підприємству за актом від 13.09.2021 про передачу водопровідних та каналізаційних мереж.

6.19. Враховуючи існування вказаного акта про передачу водопровідних та каналізаційних мереж від 13.09.2021, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем здійснювались дії, що призвели до протиправного затягування процесу укладення додаткової угоди до Договору, зокрема, шляхом витребування у позивача додаткової документації, що не передбачено відповідними нормативними актами, що унормовують порядок передачі об`єктів житлового фонду до комунальної власності територіальної громади.

6.20. З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції, керуючись приписами частини другої статті 651, статті 654 ЦК України, статті 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України) погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог та відповідно внесення змін до Договору, укладеного Товариством і Підприємством, а саме: виключення з додатку №1 Договору "Перелік об`єктів споживання та водовідведення Харківської філії АТ "Укртелеком" рядок 50: "Гуртожиток, вул. Благодатна, 2" саме з 06.10.2021.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 01.02.2024, зокрема відкрито касаційне провадження у справі №922/2460/23 на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Від Підприємства 22.02.2024 до Суду через підсистему «Електронний суд» надійшли пояснення.

7.3. Суд протокольною ухвалою від 27.02.2024 долучив вказані письмові пояснення з огляду на статтю 42 ГПК України до матеріалів справи, та оцінюватиме їх у межах статті 300 ГПК України.

7.4. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.5. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.4. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.5. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.6. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.7. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

8.8. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

8.9. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

8.10. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

8.11. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

8.12. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

8.13. Підприємство у касаційній скарзі посилається на постанови Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №910/14082/17 та від 12.10.2018 у справі №910/21671/17.

8.14. Предметом розгляду даної справи є внесення змін до договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, а саме виключення з додатку №1 договору житлового будинку/гуртожитку.

8.14.1. Позовні вимоги мотивовано тим, що житловий будинок передано до комунальної власності територіальної громади міста Харкова.

8.15. Предметом розгляду справи №910/14082/17 є стягнення орендної плати, пені та 3% річних.

8.15.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторонами укладено додаткову угоду до договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду; підписано нову редакцію договору; змінено умови договору щодо розміру орендної плати відповідно до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва.

8.16. Предметом розгляду справи №910/21671/17 є стягнення заборгованості з орендної плати, пені, 3% річних, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду в частині внесення орендної плати за користування нежитловим приміщенням.

8.17. Суд виходить з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

8.18. З огляду на викладене, справи №910/14082/17, №910/21671/17 та №922/2460/23 у контексті змістовного критерію, визначеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, та з урахуванням правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц, є неподібними з точки зору спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права прав і обов`язків учасників таких відносин, ні за предметом розгляду, ні за підставами позову, ані за нормативно-правовим регулюванням правовідносин, що виникли між їх учасниками, ураховуючи контекст даної справи.

8.19. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.20. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі №922/2460/23 (у частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України) на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

8.21. Також, Підприємство у касаційній скарзі визначив підставою касаційної оскарження пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України.

8.22. Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.23. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.24. На думку скаржника, суди попередніх інстанцій не застосували норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги», норми якого регулюють правовідносини щодо надання житлово-комунальних послуг.

8.25. Слід зазначити, що висновки Верховного Суду стосовно питання застосування закону, визначеного у пункті 8.24 цієї постанови у спорах предметом розгляду яких є внесення змін до договору, відсутні.

8.26. Отже, з огляду на відсутність таких висновків, необхідно з`ясувати наявність або відсутність неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.27. Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

8.28. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що судами попередніх інстанцій ухвалено рішення про задоволення позовних вимог, виходячи, зокрема, з того, що:

- будинок за адресою: м. Харків вул. Благодатна, 2, передано до комунальної власності за актом приймання-передачі від 06.09.2021, а вся наявна у розпорядженні позивача документація, що стосується вказаного будинку, була передана Підприємству за актом від 13.09.2021 про передачу водопровідних та каналізаційних мереж;

- враховуючи існування вказаного акта про передачу водопровідних та каналізаційних мереж від 13.09.2021, відповідачем здійснювались дії, що призвели до протиправного затягування процесу укладення додаткової угоди до Договору, зокрема шляхом витребувння у позивача додаткової документації, що не передбачено відповідними нормативними актами, що унормовують порядок передачі об`єктів житлового фонду до комунальної власності територіальної громади.

8.29. Суди першої та апеляційної інстанції виснували, що з 06.10.2021 житловий будинок літ. "А-9", секції 7, 8 загальною площею 3 907,9 кв.м. по вул. Благодатній, 2 у місті Харкові знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова та у віданні виконавчого комітету Харківської міської ради, а тому керуючись приписами частини другої статті 651, статті 654 ЦК України, статті 188 ГК України є правові підстави для задоволення позовних вимог та відповідно внесення змін до Договору, укладеного Товариством і Підприємством, а саме: виключення з додатку №1 Договору "Перелік об`єктів споживання та водовідведення Харківської філії АТ "Укртелеком" рядок 50: "Гуртожиток, вул. Благодатна, 2" саме з 06.10.2021.

8.30. Слід зазначити, що Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

8.31. Втім, у даному випадку спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що житловий будинок від Товариства передано територіальній громаді міста Харкова та виникла необхідність внесення відповідних змін до Договору, що по суті не стосується процесу надання та споживання житлово-комунальних послуг, а відноситься до приведення у відповідність умов правочину, зважаючи на те, що на момент укладення Договору будинок перебував у державній власності та знаходився на балансі позивача та з 06.10.2021 перейшов у комунальну власність територіальної громади.

8.32. Що ж до доводів скаржника про те, що судом порушено норми процесуального права та не всебічно досліджено нормативно-правовий акт, який відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, а саме Закон України «Про місцеве самоврядування», то слід зазначити таке.

8.33. Предметом дослідження у даній справі є виключно з`ясування наявності/відсутності підстав для внесення змін до Договору, у свою чергу, у даному випадку такою підставою стала передача житлового будинку у власність територіальної громади міста Харкова.

8.34. Судами попередніх інстанцій встановлено, що акт приймання-передачі будинку від Товариства було затверджено рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради.

8.35. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" цей Закон регулює відносини, пов`язані з передачею об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність.

Дія цього Закону поширюється на об`єкти права державної та комунальної власності, у тому числі передані в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду. Передача у державну або комунальну власність об`єктів права інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законом або рішеннями відповідних місцевих рад.

8.36. Відповідно до статті 2 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" об`єктами передачі згідно з цим Законом є, зокрема, об`єкти житлового фонду (у тому числі гуртожитки як об`єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини) та інші об`єкти соціальної інфраструктури (навчальні заклади, заклади культури (крім кінотеатрів), фізичної культури та спорту, охорони здоров`я (крім санаторіїв, профілакторіїв, будинків відпочинку та аптек), соціального забезпечення, дитячі оздоровчі табори), які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій (далі - підприємств) або не увійшли до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі не завершені будівництвом.

8.37. Передача об`єктів здійснюється комісією з питань передачі об`єктів, до складу якої входять представники виконавчих органів відповідних рад, місцевих органів виконавчої влади, органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій, фінансових органів, підприємств, трудових колективів підприємств, майно яких підлягає передачі (стаття 6 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності").

8.38. Відповідно до статті 7 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" разом з житловим фондом передаються вбудовані і прибудовані приміщення, зовнішні мережі електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення, а також будівлі, призначені для обслуговування цього фонду (бойлерні, котельні, каналізаційні та водопровідні споруди, обладнання тощо).

Передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акта приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України. Право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права.

8.39. З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій, враховуючи встановлені обставини справи, на підставі поданих сторонами доказів, застосувавши вказані у пунктах 8.35 - 8.38 норми права, дійшли заснованого на законі висновку.

8.40. Суд акцентує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.41. Верховний Суд зазначає, що наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для скасування судових рішень і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

8.42. Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку наданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду даного господарського спору, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.43. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 зі справи №373/2054/16-ц).

8.44. Отже, підстава касаційного оскарження - пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, наведена скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримала підтвердження.

8.45. Отже, оскільки, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, то підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відсутні.

8.46. Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу позивача, у тій частині, яка узгоджується з міркуваннями Суду, викладеними у цій постанові, та, з огляду на вказані вище висновки Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8.47. Верховний Суд окремо вважає за необхідне вказати, що у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.48. Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.

8.49. Слід зазначити, що в силу приписів частини другої статті 309 ГПК України формальні порушення не можуть бути підставою для скасування з формальних міркувань правильного по суті і законного рішення.

8.50. ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

8.51. У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

8.52. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.2. З огляду на викладене у пунктах 8.3 - 8.20, 9.1 цієї постанови, касаційне провадження за касаційною скаргою Підприємства з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, слід закрити.

9.3. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.4. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.5. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення.

10. Судові витрати

10.1. Судовий збір сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки, Верховний Суд касаційну скаргу відповідача залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою комунального підприємства «Харківводоканал» на рішення Господарського суду Харківської області від 26.09.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 у справі №922/2460/23 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченим пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу комунального підприємства «Харківводоканал» на рішення Господарського суду Харківської області від 26.09.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 у справі №922/2460/23 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 26.09.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 у справі №922/2460/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос