За позовом Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД СУПУТНИК"
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮВЕЛІРНИЙ ЗАВОД
2. Фізичної особи-підприємця Ратушняка Юрія Олександровича
про визнання недійсним договору
За участю представників учасників справи згідно протоколу.
Приватне акціонерне товариство "Завод супутник" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювелірний завод "Діамант-13" та 2. Фізичної особи-підприємця Ратушняка Юрія Олександровича про визнання недійсним договору оренди рухомого майна від 01.03.2019.
Ухвалою суду від 11.10.2023 позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків.
23.10.2023 від позивача надійшла заява про усунення недоліків на виконання ухвали суду від 11.10.2023.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2024 у справі №910/15503/23 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

12.02.2024 від Ратушняка Юрія Олександровича до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №910/15503/23, в якій заявнику просить постановити додаткове рішення у справі №910/15503/23 про стягнення на користь Фізичної особи-підприємця Ратушняка Юрія Олександровича з Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД СУПУТНИК" судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 30 000, 00 грн.

Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2024 у справі №910/15503/23 судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем-2 під час розгляду даної справи, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2024 судове засідання з розгляду заяви Фізичної особи-підприємця Ратушняка Юрія Олександровича про розподіл судових витрат у справі №910/15503/23 призначено на 21.02.2024, запропоновано позивачу та відповідачу-1 надати суду письмові пояснення з нормативним обґрунтуванням своїх доводів чи заперечень по суті поданої заяви.

В свою чергу від позивача та відповідача-1 жодних заяв чи заперечень стосовно поданої представником відповідача-2 заяви про розподіл судових витрат у справі № 910/15503/23 до суду подано не було.

В судове засідання 21.01.2024 учасники судового процесу не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Розглянувши заяву про ухвалення додаткового судового рішення у справі, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з частиною 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

За частиною 1 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Положення статті 126 ГПК України передбачають, що для цілей розподілу судових витрат суд враховує: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що першою заявою по суті спору з боку відповідача-2 є відзив на позовну заяву від 13.12.2023, в якій відповідач зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 30 000,00 грн., які Фізична особа-підприємець Ратушняк Юрій Олександрович очікує понести в зв`язку із розглядом справи, на підтвердження чого представником відповідача-2 додано до відзиву належним чином засвідчену копію рахунку на оплату №66 від 11.12.2023 на суму 30 000, 00 грн.

Також, відповідачем-2 до своєї заяви про ухвалення додаткового рішення від 12.02.2024 додано належним чином засвідчену копію платіжної інструкції №@2PL484613 від 24.01.2024, що підтверджує факт оплати Фізичною особою-підприємцем Ратушняком Юрієм Олександровичем наданих Адвокатським об`єднанням «Алтус Леґал», а саме уповноваженим представником відповідача-2 - адвокатом Герою Роксоляною Юріївною, послуг з надання правничої (правової) допомоги у розмірі 30 000, 00 грн., відповідно до Договору №39/23-Р від 11.12.2023-Р від 15.11.2023.

Так, частиною 8 статті 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 922/376/20.

Як вбачається з матеріалів справи попередній розрахунок судових витрат наведений відповідачем у його відзиві на позовну заяву від 13.12.2023, який подано до суду до початку стадії судових дебатів у справі, а заява про розподіл судових витрат у справі №910/15503/23 подана до суду 12.02.2024, тобто в межах строків передбачених ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, зазначена заява направлена також на адресу позивача та відповідача-1, про що свідчать квитанції про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС №567748 від 09.02.2024 та №567747 від 09.02.2024, які містяться у матеріалах справи.

У зв`язку з викладеним суд доходить до висновку про наявність правових підстав для розгляду заяви відповідача-2 про розподіл судових витрат по суті.

Розглянувши заяву представника Фізичної особи-підприємця Ратушняка Юрія Олександровича про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат за надану професійну правничу (правову) допомогу, судом встановлено наступне.

На обґрунтування поданого клопотання представник відповідача-2 зазначив, що між Відповідачем-2 (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Алтус Леґал» (Адвокатське об`єднання) було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 39/23-Р від 15.11.2022 та Акт №66 про приймання-передачу наданої правничої (правової) допомоги від 11.12.2023.

Згідно з п.п. 1.1. - 1.2 цього Договору клієнт в порядку та на умовах, визначених цим Договором, доручає, а Адвокатське об??єднання бере на себе зобов?язання надати Клієнту захист, представництво та іншу правничу (правову) допомогу, передбачену цим Договором та чинним законодавством України, а саме: представляти інтереси Клієнта по справі 910/15503/23 за позовною заявою ПАТ «Завод СУПУТНИК» до ТОВ «ЮВЕЛІРНИЙ ЗАВОД «ДІАМАНТ-13», ФОП Ратушняк Ю.О. про визнання договору недійсним, а також, представляти інтереси Клієнта в правоохоронних органах, судах усіх рівнів, органах державної виконавчої служби, та інших державних і недержавних органах, установах та організаціях, незалежно від форм власності, з питань захисту законних прав та інтересів Клієнта, як позивача у справах про перешкоджання користування належним йому майном, (надалі - Правова допомога), з усіма процесуальними правами наданими ГПК України, КПК України заявнику, позивачу, відповідачу, позивачу за зустрічним позовом, власнику майна, боржнику, стягувачу. Правнича (правова) допомога надається Адвокатом, який призначається Адвокатським об?єднанням, безпосередньо на підставі цього Договору згідно Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до п.п. 3.12. - 3.13. Договору про надання правничої (правової) допомоги № 39/23-Р від 15.11.2022 клієнт зобов`язаний оплачувати витрати, які безпосередньо відносяться до обов??язку Клієнта (судовий збір. обов?язкові платежі та збори тощо), які необхідні для належного виконання його доручень. Оплачувати гонорар згідно умов цього Договору.

У п. 4.13. Договору зазначено, що з врахуванням складності справи, кількості витраченого Адвокатом часу, розмір гонорару за надання правової допомоги становить фіксовану суму у розмірі 30 000, 00 грн. без ПДВ при розгляді справи у суді першої інстанції., які оплачуються клієнтом в безготівковій формі на поточний рахунок Адвокатського об?єднання

На підтвердження понесених витрат представником відповідача-2 додано до матеріалів справи належним чином засвідчені копії Акту №66 про приймання-передачу наданої правничої (правової) допомоги від 11.12.2023, рахунку на оплату №66 від 11.12.2023 на суму 30 000,00 грн. та платіжної інструкції №@2PL484613 від 24.01.2024 на суму 30 000, 00 грн.

Заперечень проти заяви про відшкодування судових витрат, що заявлені відповідачем-2 до відшкодування позивачем - Приватним акціонерним товариством "ЗАВОД СУПУТНИК" до матеріалів справи не представлено.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:

1) за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу);

2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;

4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

При цьому, суд враховує, що у п. 9 ч. 1 ст. 1 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлено: представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення; надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні; представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами; представництво інтересів фіз- і юросіб, держави, органів держвлади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо іншого не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Водночас в Акті №66 про приймання-передачу наданої правничої (правової) допомоги від 11.12.2023 відповідно до умов Договору про надання правничої (правової) допомоги № 39/23-Р від 15.11.2022 зазначена надана правнича (правова) допомога по справі №910/15503/23 на загальну суму 30 000,00 грн.

Жодного переліку та уточнень щодо видів наданої правової допомоги з боку Адвокатського об`єднання «Алтус Леґал», відповідачем-2 у своїх клопотаннях та заявах поданих до суду з приводу розподілу судових витрат не наведено, тому суд позбавлений можливості оцінити обсяги та характер наданої представником Фізичної особи-підприємця Ратушняка Юрія Олександровича - адвокатом за Ордером серія АА №1375062 від 17.11.2023, Герою Роксоляною Юріївною правничої (правової) допомоги.

Суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст.126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Верховний Суд також зазначив, що у такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04, п.269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові від 17.09.2019 Верховного Суду по справі №910/4515/18.

Також суд зауважує, що зазначений в Акті №66 про приймання-передачу наданої правничої (правової) допомоги від 11.12.2023 відповідно до умов Договору про надання правничої (правової) допомоги № 39/23-Р від 15.11.2022 розмір витрат на правничу (правову) допомогу не є необхідним, а їх розмір не є розумним та виправданим (як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат іншою стороною).

Враховуючи наведене, з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду відповідачем документів, їх значення для вирішення спору, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи, ціною позову та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Зважаючи на предмет позову у даній справі, рівень її складності та незначний обсяг доказів, які підлягають дослідженню та були подані відповідачем, суд дійшов висновку, що заявлений відповідачем до стягнення з позивача розмір адвокатських витрат не пропорційний до предмета спору, не відповідає критеріям розумності їх розміру, дійсності та необхідності їх понесення (у заявленому розмірі), а визначений відповідачем розмір адвокатських витрат не є неминучим та розумним, що є підставою не покладати у повному обсязі понесені відповідачем витрати на правову допомогу адвоката на позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку частково задовольнити заяву представника Фізичної особи-підприємця Ратушняка Юрія Олександровича про розподіл судових витрат у справі №910/15503/23 та стягнути з Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД СУПУТНИК" витрати на правову допомогу у сумі 20 000, 00 грн.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 232, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Заяву представника Фізичної особи-підприємця Ратушняка Юрія Олександровича про розподіл судових витрат у справі №910/15503/23 задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ЗАВОД СУПУТНИК" (04080, м. Київ, вул. Межигірська, 82-А; ідентифікаційний код: 02970300) на користь Фізичної особи-підприємця Ратушняка Юрія Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

3. В іншій частині заяви відмовити.

4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 11.03.2024.

Суддя М.О. Лиськов