РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.02.2024Справа № 910/17724/23

За позовомАкціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»
доОСОБА_1
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю «Ялинівка Нова»
простягнення 4 190 122,07 грн.
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Дупляченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:не з`явився
від відповідача:не з`явився
від третьої особи:не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (надалі - «Банк») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 4 190 122,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Ялинівка Нова» грошового зобов`язання за кредитним договором №101121-АЕ від 10.11.2021, на відповідача, як поручителя за договором поруки №101121-П від 10.11.2021, покладається обов`язок з повернення суми кредиту у розмірі 3 942 246,57 грн. ту нарахованих відсотків у розмірі 247 875,50 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Ялинівка Нова» (надалі - «Товариство») а не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою суду від 14.02.2024 закрито підтовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.02.2024.

Представник позивача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив клопотання про перенесення судового засідання у даній справі у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

В задоволенні даного клопотання судом було відмовлено з огляду на приписи ч. 2 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Так, відповідачем не доведено суду неможливість уповноваження іншої особи для представлення своїх інтересів та захисту своїх прав під час розгляду даної справи.

Представник третьої особи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

В судовому засіданні 28.02.2024 судом ухвалено рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.11.2021 між Банком та Товариством (позичальник) укладено кредитний договір №101121-АЕ (надалі - «Договір»), за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит (грошові кошти на умовах, зазначених в договорі) одним або кількома траншами (сума кредиту у повному обсязі або частина суми кредиту) в національній валюті України в загальній сумі 4 000 000,00 грн. та в межах встановленого строку кредиту, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит та сплатити плату (проценти та комісії) за кредит у порядку та на умовах цього договору.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що кредит, наданий банком, забезпечується всім належним позичальнику майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому чинними законодавством України.

Також 10.11.2021 між Банком та ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки №101121-П (надалі - «Договір поруки»), згідно якого поручитель поручається перед банком за виконання боржником основного зобов`язання, в тому числі, за Договором.

За змістом п. 2.1 Договору поруки банк має право у разі порушення боржником будь-якого основного зобов`язання за основним договором або невиконання боржником зобов`язання, встановленого рішенням суду щодо визнання основного зобов`язання недійсним, звернутися до поручителя з вимогою про виконання таких зобов`язань поручитель зобов`язується виконати їх за боржника у порядку та строки, встановлені законом.

На виконання умов Договору Банком перераховані на користь Товариства грошові кошти у розмірі 4 000 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №18111 від 10.11.2021.

Додатковою угодою №240223 від 24.02.2023 сторони домовилися внести зміни в п. 1.1 Договору та викласти його в наступній редакції «Основне зобов`язання 1 - зобов`язання із повернення суми кредиту, наданого за основним договором, а саме 3 942 246,57 грн.».

Пункт 2 Додатку 2 до Договору додатковою угодою №240223 від 24.02.2023 був викладений в наступній редакції: «Позичальник зобов`язується повернути Банку загальну суму кредиту у терміни, передбачені наступним графіком: 25.04.2023 - 1 942 246,57 грн.; 25.05.2023 - 2 000 000,00 грн.; всього - 3 942 246,57 грн.».

Додатковою угодою №240223 від 24.02.2023 до Договору поруки сторони вирішили внести зміни п. 7.1 та викласти його в наступній редакції, згідно якої якщо у випадку пред`явлення банком вимоги поручитель не виконає будь-яке основне зобов`язання в терміни (строки), встановлені у зазначеній вимозі, банк має право вимагати, а поручитель зобов`язаний сплатити банку проценти за порушення грошового зобов`язання (як спеціальний вид відповідальності згідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України) в розмірі встановленої основним договором процентної ставки збільшеної на 5 процентних пункти від простроченої заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день погашення простроченої заборгованості.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням Товариством грошового зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати відсотків.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу Українии за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Приписами частини 2 вищевказаної статті Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 18 березня 2020 року в справі № 906/310/19.

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи (меморіальним ордером №18111 від 10.11.2021) підтверджується належне виконання Банком своїх зобов`язань за Договором та надання Товариству кредиту шляхом перерахування грошових коштів на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Додатковою угодою №240223 від 24.02.2023 до Договору сторонами було вирішено внести зміни до п. 2.5.2 Договору та погоджено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит/транш в терміни, встановлені у заяві на видачу траншу та дати, встановлені графіком погашення/зниження загальної суми кредиту, що є додатком 2 до цього договору, але в будь-якому випадку не пізніше кінцевої дати погашення - 25.05.2023 (включно).

За приписами ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Сторони в Договорі погодили розмір процентів за користування кредитом, на підставі якого було обраховано суму заборгованості по сплаті процентів.

За змістом приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи на містять, а представниками відповідача та третьої особи суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання Товариством грошового зобов`язання з повернення суми кредиту та сплати відсотків за його користування у встановлений у Договорі строк (25.05.2023).

Відповідно до частини першої статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частинами першою та другою статті 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання Банком кредитних коштів та факт порушення Товариством своїх зобов`язань в частині повного їх повернення у встановленому кредитним договором порядку і строки підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 як поручителя заборгованості за Договором у розмірі 4 190 122,07 грн. (в тому числі, сума неповернутого кредиту у розмірі 3 942 246,57 грн. та проценти у розмірі 247 875,50 грн.).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідачів суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову не спростовує.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідачів порівну.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 32; ідентифікаційний код 14352406) заборгованість у розмірі 4 190 122 (чотири мільйони сто дев`яносто тисяч сто двадцять дві) грн. 07 коп. та судовий збір у розмірі 50 281 (п`ятдесят тисяч двісті вісімдесят одна) грн. 46 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.03.2024.

Суддя В.П. Босий