УХВАЛА

м. Київ

12.03.2024Справа № 910/2800/24

Суддя Господарського суду міста Києва Турчин С.О., розглянувши

заяву Фермерського господарства "Віра"

про забезпечення позову

у справі за позовом за позовом Фермерського господарства "Віра"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал"

про визнання недійсними договорів та зобов`язання передати майно,

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Віра" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал", в якому просить суд:

визнати недійсним договір купівлі-продажу №1803/21/1303 від 18.03.2021, укладений між Фермерським господарством "Віра" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал";

визнати недійсним договір фінансового лізингу №180321/фл-1303 від 18.03.2021, укладений між Фермерським господарством "Віра" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал";

витребувати з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал" на користь Фермерського господарства "Віра" наступне майно: а) Жатка для збирання зернових (H00630R725200) 2008 року випуску; б) Жатка для збирання кукурудзи ) 2012 року випуску; в) Жатка для збирання соняшнику (20161903) 2016 року випуску; г) Комбайн зернозбиральний (H09770S725910) 2008 року випуску; д) Трактор Колісний (Z8RZ02378) 2008 року випуску; е) Сівалка механічна (31071396) 2007 року випуску; є) Візок для транспортування жатки (6LB49868) 2006 року випуску.

Разом із позовом ФГ "Віра" подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд:

Забезпечити позов шляхом накладення арешту на наступне майно: а) Жатка для збирання зернових (H00630R725200) 2008 року випуску; б) Жатка для збирання кукурудзи ) 2012 року випуску; в) Жатка для збирання соняшнику (20161903) 2016 року випуску; г) Комбайн зернозбиральний (H09770S725910) 2008 року випуску; д) Трактор Колісний (Z8RZ02378) 2008 року випуску; е) Сівалка механічна (31071396) 2007 року випуску; є) Візок для транспортування жатки (6LB49868) 2006 року випуску за договором фінансового лізингу №180321/фл-1303 від 18.03.21 року до набрання чинності судового рішення у справі

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал" (код 36258745) передати на відповідальне зберігання Фермерському господарству "Віра" (код 31446456) наступне майно: а) Жатка для збирання зернових (H00630R725200) 2008 року випуску; б) Жатка для збирання кукурудзи ) 2012 року випуску; в) Жатка для збирання соняшнику (20161903) 2016 року випуску; г) Комбайн зернозбиральний (H09770S725910) 2008 року випуску; д) Трактор Колісний (Z8RZ02378) 2008 року випуску; е) Сівалка механічна (31071396) 2007 року випуску; є) Візок для транспортування жатки (6LB49868) 2006 року випуску за договором фінансового лізингу №180321/фл-1303 від 18.03.21 року до набрання чинності судового рішення у справі.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову заявник зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу №1803/21/1303 від 18.03.2021, голова Фермерського господарства "Віра" продав належне господарству майно, яке в подальшому, за договором зворотного фінансового лізингу №180321/фл-1303 від 18.03.21, передано господарству в лізинг. Водночас, приватними виконавцями виконавчого округу Кіровоградської області були відкриті виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса за договором лізингу щодо повернення сільськогосподарської техніки. Спірне майно Фермерського господарства "Віра" було вилучено приватними виконавцями під час виконавчого провадження.

Заявник вказує, що наразі має намір захистити своє право власності на сільськогосподарську техніку, яка вибула з власності на підставі недійсних договорів, проте Товариство з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал", під час розгляду судового спору, може вилучити цю техніку та продати третій особі (добросовісному набувачу) і за таких умов позивач вимушений буде звертатися до суду повторно з іншими позовними вимогами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Положеннями ч.1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21.

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами (правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20).

Зі змісту ст.136 ГПК України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосовуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 по справі №910/361/18.

Дослідивши та надаючи оцінку за правилами статті 86 ГПК України наданим заявником доказам та наведеним заявником обставинам у сукупності, суд зазначає, що заявником не надано доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал", вчиняє будь-які дії щодо вилучення майна чи дії спрямовані на відчуження такого майна на користь третіх осіб.

Виходячи зі змісту заяви, необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована припущенням можливого подальшого відчуження майна Товариством з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал".

Належних обґрунтувань щодо вжиття саме такого заходу забезпечення позову заявником не наведено.

Відповідно до ч.11 ст.137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Враховуючи вимоги частини 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, необхідно з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та суд не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.

Заявлені заходи про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал" передати на відповідальне зберігання Фермерському господарству "Віра" майно: а) Жатка для збирання зернових (H00630R725200) 2008 року випуску; б) Жатка для збирання кукурудзи ) 2012 року випуску; в) Жатка для збирання соняшнику (20161903) 2016 року випуску; г) Комбайн зернозбиральний (H09770S725910) 2008 року випуску; д) Трактор Колісний (Z8RZ02378) 2008 року випуску; е) Сівалка механічна (31071396) 2007 року випуску; є) Візок для транспортування жатки (6LB49868) 2006 року випуску по змісту є тотожним задоволенню позовних вимог про витребування з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еска Капітал" на користь заявника зазначеного майна. Окрім того, жодних мотивів та нормативних обґрунтувань щодо вжиття саме такого заходу забезпечення позову заявником не наведено.

Наразі обґрунтовані підстави вважати, що у разі задоволення позовних вимог виконання рішення буде неможливим, у суду відсутні.

Враховуючи наведене вище, суд зазначає, що заявником у заяві про забезпечення позову не наведено належних обґрунтувань та не доведено належними доказами того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на вище наведене, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Згідно із приписами ч.6 ст.140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 136, 137, 138, 140, 232, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Фермерського господарства "Віра" про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили 12.03.2024 та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. О. Турчин