УХВАЛА

05 березня 2024 року

м. Київ

cправа № 903/700/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Ємця А.А., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,

представників учасників справи:

позивача - не з`явився

відповідача - Грибан Ж.В. (адвокат)

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Масалова Сергія Миколайовича

на рішення Господарського суду Волинської області від 10.08.2023 та

постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.11.2023

за заявою державного підприємства "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України"

про перегляд рішення Господарського суду Волинської області від 23.11.2020 за нововиявленими обставинами у справі №903/700/20

за позовом фізичної особи-підприємця Масалова Сергія Миколайовича

до державного підприємства "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України"

про стягнення 4 493 007,67 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" (далі - ДП "Перше Травня") 03.07.2023 надіслало на адресу суду заяву про перегляд рішення Господарського суду Волинської області від 23.11.2020 за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування підстав для звернення до суду з відповідною заявою ДП "Перше Травня" вказало на існуванні істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 320 ГПК України).

Рішенням Господарського суду Волинської області від 10.08.2023 (суддя Гарбар І.О.) заяву ДП "Перше Травня" про перегляд рішення Господарського суду Волинської області від 23.11.2020 за нововиявленими обставинами - задоволено. Скасовано рішення Господарського суду Волинської області від 23.11.2020 у справі №903/700/20 та прийнято нове рішення яким:

"В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Масалова Сергія Миколайовича до Державного підприємства "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" про стягнення 4 493 007, 67 грн., - відмовити".

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.11.2023 (колегія суддів: Філіпова Т.Л., Бучинська Г.Б., Василишин А.Р.) рішення господарського суду Волинської області від 10.08.2023 залишено без змін.

ФОП Масалов С. М., не погоджуючись із судовими рішеннями попередніх інстанцій, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 10.08.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.11.2023; ухвалити нове рішення, яким заяву ДП "Перше Травня" про перегляд рішення господарського суду Волинської області від 23.11.2020 у цій справі - залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 23.11.2020 - без змін.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Касаційна скарга ФОП Масалова С.М. подана на підставі пункту 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з урахуванням вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований апеляційним судом у оскаржуваному судовому рішенні.

Разом з тим, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Натомість, самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до імперативних приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Натомість, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Що ж до доводів касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у наведених скаржником постановах, колегія суддів зазначає таке.

Позивач, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду/постановах Верховного Суду:

- від 07.07.2022 у справі №160/3364/19;

- від 22.03.2023 у справі №154/3029/14;

- від 24.09.2020 у справі №922/1141/19;

- від 03.03.2021 у справі №904/4470/16;

- від 09.06.2022 у справі №9901/230/20;

- від 05.05.2023 у справі № 1340/5998/18;

- від 21.01.2020 у справі №2а-0870/1161/11;

- від 05.10.2022 у справі №640/12691/19.

Колегія суддів, у контексті доводів касаційної скарги, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає таке.

В адміністративній справі № 160/3364/19 (на яку посилається скаржник) спірні правовідносини виникли між товариством та органом податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Велика Палата Верховного Суду у справі визнала необґрунтованим висновок Верховного Суду України про те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, у зв`язку із чим господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. Однак, у цій справі № 903/700/20, що переглядається, орган податкової служби не є стороною спору, а позовні вимоги не стосуються визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, що свідчить про неподібність правовідносин у зазначених справах як за суб`єктним, так і за змістовним критеріями.

У цивільній справі № 154/3029/14 розглядався спір про виділ у натурі частки зі спільної часткової власності та поділ земельної ділянки. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц, зазначила про те, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків суду касаційної інстанції в кожній конкретній справі.

05.10.2022 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2021 у справі № 640/12691/19 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

У справі №2а-0870/1161/11 за позовом публічного акціонерного товариства "Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС розглядався спір про скасування податкових повідомлень-рішень. Предметом касаційного розгляду була ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2016, якою залишено постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23.05.2011 без змін.

У справі №1340/5998/18 розглядався спір про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Висновки Верховного Суду у справі №1340/5998/18 викладені у правовідносинах із формування податкового кредиту, за умови коли контролюючий орган ставить під сумнів можливість контрагентів здійснювати відповідну господарську операцію. Водночас, відповідні обставини щодо наявності у контролюючого органу сумнівів про реальний характер господарської операції не є предметом розгляду цього спору.

Також колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування статті 320 Господарського процесуального кодексу України, викладених у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 922/1141/19, від 03.03.2021 у справі №904/4470/16, від 09.06.2022 у справі № 9901/230/20. Судові рішення у зазначених справах ухвалені за іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у них доказів), тобто зазначені справи і справа № 903/700/20, судові рішення в якій переглядаються, є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них.

У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, зокрема, таке.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 23.11.2020 у справі №903/700/20 позовні вимоги ФОП Масалова С.М. до ДП "Перше Травня" задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 3 107 693,57 грн заборгованості, 839 077,26 грн штрафу, 5 094,57 грн пені, 8 490,97 грн 20 % річних, всього 3 960 356,37 грн.; в частині стягнення 93 230,81 грн штрафу, 161172,40 грн пені, 240 955,77 грн 20% річних, 37 292,32 грн суми збитків від інфляції, в позові відмовлено; стягнуто з відповідача в дохід Державного бюджету України 60 803,80 грн судового збору.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 апеляційну скаргу ДП "ДГ "Перше Травня" на рішення від 23.11.2020 у справі №903/700/20 повернуто.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2022 апеляційне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі НААН України на рішення від 23.11.2020 у справі №903/700/20 закрито.

01.02.2021 на примусове виконання рішення у справі №903/700/20 видано накази.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 17.11.2021 в справі №903/730/21 задоволено частково позов ДП "Перше травня" до ФОП Масалова С. М. про визнання недійсним договору купівлі-продажу та видаткових накладних. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 30.03.2020 №1, укладений між ДП "Перше травня" та ФОП Масаловим С. М.

03.07.2023 ДП "Перше Травня" надіслало на адресу Господарського суду Волинської області заяву про перегляд рішення Господарського суду Волинської області від 23.11.2020 у справі №903/700/20 за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування підстав для звернення до суду з відповідною заявою ДП "Перше Травня" вказує на те, що ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 01.06.2023 в справі №167/183/22 звільнено ОСОБА_1 (директора ДП "Перше Травня") від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження від 21.02.2022 №0000037 відносно звільненого ОСОБА_1 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України, - закрито на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Ухвала набрала законної сили 09.06.2023.

Ухвалою встановлено, що ОСОБА_1 обвинувачувався у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої фізичної особи, використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом інтересам юридичної особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364 КК України, та в закінченому замаху на зловживання службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої фізичної особи, використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що могло спричинити тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам юридичної особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 15, частиною другою статті 364 КК України.

Так, заявник у заяві про перегляд справи за нововиявленими обставинами вказав на те, що 30.03.2020 між ДП "Перше травня" (покупець) та ФОП Масаловим С.М. (продавець) укладено удаваний договір купівлі-продажу №1, згідно з умов якого продавець зобов`язується продати мінеральні добрива, засоби захисту рослин (товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно оплатити його в порядку та на умовах, передбачених даним договором. Назва та ціна товару зазначається в накладних та актах прийому-передачі.

Вказаний договір ОСОБА_1, злочинно, недбало, всупереч вимог Статуту підприємства та Контракту, підписав без проведення процедури закупівель та за відсутності погодження Національної академії аграрних наук України на укладення вказаного договору, а також із суб`єктом господарювання фізичною особою-підприємцем Масаловим С.М, який не отримував допуску (посвідчення) на право роботи із пестицидами і агрохімікатами, і не мав права здійснювати їх реалізацію.

В ході виконання вказаного договору, в період з 30.03.2020 по 20.05.2020 Масаловим С.М., нібито, поставлено на ДП "Перше травня" мінеральні добрива та засоби захисту рослин всього на загальну суму 3 107 693,57 грн.

При цьому, фактичну поставку вищезазначених мінеральних добрив та засобів захисту рослин на склади ДП "Перше травня" від ТОВ "Волинь-зерно-продукт" і останнім транспортовано, а фактична вартість вказаних мінеральних добрив та засобів захисту рослин за ціною цього товариства становила 2 827 971,16 грн.

Таким чином, різниця між фактичною вартістю мінеральних добрив та засобів захисту рослин в ТОВ "Волинь-зерно-продукт" та вартістю згідно з договору купівлі-продажу від 30.03.2020 № 1 склала 386 522,59 грн.

За результатами розгляду заяви ДП "Перше Травня" про перегляд рішення Господарського суду Волинської області від 23.11.2020 за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення. Відтак, скасував рішення Господарського суду Волинської області від 23.11.2020 у справі №903/700/20 та прийняв нове рішення, яким в задоволенні позову про стягнення 4 493 007,67 грн - відмовив.

Як вбачається з мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій зазначили, зокрема таке:

- Вчинення посадового злочину Нікітіним Володимиром Яковичем, який діяв всупереч інтересам державного підприємства, що виразилося в укладенні з ФОП Масаловим С.М. договору купівлі-продажу від 30.03.2020 №1 та видаткових накладних, без реальної господарської операції за цими накладними, що в подальшому стало підставою для прийняття судом рішення №903/700/20 в справі за позовом ФОП Масалова С. М. до ДП "Перше травня" про стягнення 4 493 007,67 грн., є нововиявленими обставинами, які дають право перегляду даного рішення.

Судами попередніх інстанцій взято до уваги, що договір купівлі-продажу від 30.03.2020 №1, укладений між ДП "Перше травня" та ФОП Масаловим С. М. - визнано недійсним (рішення у справі №903/730/21), що ОСОБА_1 всупереч вимог Статуту підприємства та Контракту, підписав без проведення процедури закупівель та за відсутності погодження Національної академії аграрних наук України на укладення вказаного договору; суб`єкт господарювання - ФОП Масалов С. М. не отримував допуску (посвідчення) на право роботи із пестицидами і агрохімікатами, і не мав права здійснювати їх реалізацію; а також встановлену в ухвалі Рожищенського районного суду від 01.06.2023 обставину про те, що фактичну поставку мінеральних добрив та засобів захисту рослин здійснювало ТОВ "Волинь-Зерно-Продукт".

Тобто, нововиявлену обставину, яка спростовує висновки суду, покладені в основу рішення Господарського суду Волинської області від 23.11.2020 у справі №903/700/20, відтак, колегія суддів апеляційної інстанції погодилася із висновком суду першої інстанції, що на підставі положень статей 320, 325 ГПК України рішення Господарського суду Волинської області від 23.11.2020 у справі № 903/700/20 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Суд апеляційної інстанції також відхилив аргумент ФОП Масалова С.М. щодо пропущення строку для подання заяви про перегляд рішення за нововиявленою обставиною, оскільки фактичні обставини, встановлені ухвалою Рожищенського районного суду від 01.06.2023 у справі №167/183/22, які стосуються укладення і виконання договору купівлі-продажу №1 від 30.03.2020, у цій справі є нововиявленою обставиною. Відтак, в даному випадку строк на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не пропущено, оскільки вказаний строк обраховується з дня винесення ухвали Рожищенським районним судом від 01.06.2023 у справі №167/183/22.

Аргумент скаржника про порушення судами попередніх інстанцій статті 62 Конституції України, оскільки "суд передчасно звинуватив особу у вчиненні злочину, вина якої не встановлена вироком суду", колегією суддів відхиляється з огляду на мотивувальні частини судових рішень, з яких вбачається, що встановлені ухвалою Рожищенського районного суду від 01.06.2023 у справі №167/183/22 фактичні обставини, які стосуються укладення і виконання договору купівлі-продажу від 30.03.2020 №1 у цій справі досліджувались судами у розгляді питання відповідно до положень Розділу IV Глави 3 ГПК України, що регулює порядок перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами.

Враховуючи вищенаведене, правовідносини у справах, на які посилається скаржник, та у справі, що переглядається, не є релевантними за критеріями подібності.

Крім того, не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення. Такі ж висновки були викладені і в постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №916/112/20.

Правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

У справі, яка переглядається, судами надано оцінку всім доказам, що були надані сторонами, до переоцінки яких, в силу приписів статті 300 ГПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може. Встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої та апеляційної інстанцій.

Отже, касаційна інстанція встановила, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі № 903/700/20.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів, на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу, дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Масалова С.М. на рішення Господарського суду Волинської області від 10.08.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.11.2023 у справі № 903/700/20.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження, зазвичай, вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця Масалова Сергія Миколайовича на рішення Господарського суду Волинської області від 10.08.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.11.2023 у справі № 903/700/20.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя А. Ємець

Суддя Т. Малашенкова