ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2024 Справа № 914/1908/23

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва за участю секретаря судового засідання Лілії Бернацької розглянув матеріали

за позовом: Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Львівська автобаза № 1», м. Львів,

предмет позову: звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом демонтажу встановленої огорожі,

підстава позову: припинення орендних відносин,

за участю представників:

позивача: Наумець Анастасія Глєбівна,

відповідача: не з`явився.

1. ПРОЦЕС

1.1. На розгляд Господарського суду Львівської області 20.06.2023 надійшла позовна заява Львівської міської ради до Товариства з додатковою відповідальністю «Львівська автобаза № 1» про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом демонтажу встановленої огорожі.

1.2. Ухвалою суду від 26.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Хід розгляду справи відображено в попередніх протоколах судових засідань, зокрема, у судовому засіданні 01.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

1.3. Відводів складу суду сторонами не заявлено.

1.5. У судове засідання 08.02.2024 з`явився представник позивача. Відповідач явку представника не забезпечив, причин неявки не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином у спосіб доставки ухвали від 31.01.2024 до електронного кабінету відповідача.

2. СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

2.1. Позивач стверджує, що відповідач після припинення орендних правовідносин фактично використовує земельну ділянку № 1 площею 0, 5692 га (кадастровий номер :04:002:0049) на вул. Пасічній, 127 у м. Львів для обслуговування стоянки транспортних засобів за відсутності відповідних рішень Львівської міської ради щодо надання її у користування та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Тому право позивача підлягає судовому захисту у спосіб зобов`язання Товариства з додатковою відповідальністю «Львівська автобаза № 1» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом демонтажу встановленої огорожі.

2.2. Відповідач позовні вимоги заперечив зазначивши, що земельна ділянка звільнена відповідачем, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 24.07.2023. Також зазначає про оскарження в судовому порядку ухвал міської ради від 14.11.2012 і від 01.07.2016.

3. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

3.1. Між Львівською міською радою та Товариством з додатковою відповідальністю «Львівська автобаза № 1» існували договірні правовідносини з приводу оренди останнім земельної ділянки, площею 0, 5692 га (кадастровий номер :04:002:0049), на вул. Пасічній, 127 у м. Львів.

3.2. Так ухвалою Львівської міської ради № 1799 від 15.05.2008 «Про користування ВАТ «Львівська автобаза № 1» земельними ділянками на вул. Пасічній, 127 у м. Львові», за наслідками розгляду звернення відкритого акціонерного товариства «Львівська автобаза №1» від 25.01.2007 № 3-943, листа згоди Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Октан» від 19.11.2004 № 3, технічної документації на землекористування, міська рада ухвалила: передати Відкритому акціонерному товариству «Львівська автобаза № 1» земельні ділянки на вул. Пасічній, 127 для обслуговування будівель і споруд за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення за функцією використання - землі транспорту, зв`язку, площею 5,1024 га, в оренду терміном на 10 років; площею 0,5692 га в оренду терміном на 5 років у межах червоних ліній з обмеженнями.

3.3. На виконання зазначеної ухвали між Львівською міською радою та Відкритим акціонерним товариством «Львівська автобаза № 1» укладено договір оренди землі від 22.07.2008 року № С-1195. Предметом цього договору було надання у строкове платне користування Відкритому акціонерному товариству «Львівська автобаза №1» земельних ділянок у м. Львів, вул. Пасічна 127 для обслуговування будівель і споруд.

3.4. Пунктом 39 договору сторонами погоджено, що у випадку розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях несільськогосподарського призначення за рік, якщо у межах зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди цієї ж ділянки.

3.5. За наслідками розгляду звернення Товариства з додатковою відповідальністю «Львівська автобаза № 1» № 213 від 28.03.2012 Львівською міською радою № 1905 від 14.11.2012 ухвалено розірвати за згодою сторін договір оренди землі, зареєстрований у Львівській міській раді 22.07.2008 за № С-1998 (книга записів реєстрації Договорів оренди землі С-3), за умови виконання пункту 39 цього договору оренди землі; Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівська автобаза № 1» після прийняття цієї ухвали звільнити земельну ділянку на вул. Пасічній, 127 та демонтувати огорожу.

3.6. Ухвалою Львівської міської ради від 30.05.2013 року № 2386 у зв`язку з уточненням реєстраційного номера договору оренди землі міською радою ухвалено внести зміни до ухвали Львівської міської ради № 1905 від 14.11.2012 «Про розірвання договору оренди землі від 22.07.2008 № С-1998», замінивши у назві та пункті 2 слова «№С-1998» словами «№ С-1995».

3.7. Ухвалою Львівської міської ради від 01.07.2016 року № 724 відмовлено Товариству з додатковою відповідальністю «Львівська автобаза № 1» у продовженні терміну оренди земельної ділянки площею 0,5692 га (у тому числі площею 0,5356 га у межах червоних ліній без права капітального будівництва) на вул. Пасічній, 127 для обслуговування будівель і споруд за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення за функцією використання - землі транспорту.

3.8. Відділом державного контролю за використанням та охороною земель м. Львова Управління державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради відповідно до ст. 2, 61 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст. 12, 75, 96, 98, 99, 100, 110, 111, 112, 120, 183, 198, 206, 211 Земельного кодексу України, ст. 52, 53, 53-1, 54, 56, 188-56 Кодексу України про адміністративні правопорушення проведено обстеження земельної ділянки, яка розташована на вул. Пасічній, 127 у м. Львові на підставі листа Управління земельних ресурсів від 07.04.2023 № 4-2403-4650 та на виконання наказу Департаменту містобудування № 105 від 21.04 2023.

3.9. За результатами обстеження складено акт № 203 від 23.05.2023, відповідно до якого встановлено, що земельна ділянка № 1 використовується Товариством з додатковою відповідальністю «Львівська автобаза № 1». Інформація про плату за використання землі (своєчасно та в повному обсязі сплачена орендна плата за земельну ділянку) відсутня.

3.10. Ухвал Львівської міської ради щодо надання в оренду земельної ділянки площею 0,5692 га (кадастровий номер :04:002:0049) на вул. Пасічній, 127 у м. Львові не приймалося.

3.11. Відповідно до акта від 23.05.2023 результати обстеження земельної ділянки такі: Товариство з додатковою відповідальністю «Львівська автобаза № 1» фактично використовує земельну ділянку № 1, площею 0,5692 га (кадастровий номер :04:002:0049), на вул. Пасічній, 127 у м. Львові для обслуговування стоянки транспортних засобів за відсутності відповідних рішень Львівської міської ради щодо надання її в користування та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Встановлено, що доступ до земельної ділянки обмежено шляхом облаштування огорожі в північній частині обстежуваної земельної ділянки. Доступ до південної частини земельної ділянки не обмежено. До акта долучено план-схему земельної ділянки за адресою м. Львів, вул. Пасічна, 127.

3.12. Водночас відповідно до акта обстеження земельної ділянки від 24.07.2023, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю ««Львівська автобаза №1» в особі директора Хром`як В.М., головного інженера Грабовецького В.С. та інженера Британ М.А., земельна ділянка вивільнена згідно зухвалою № 1905 від 14.11.2012, на ділянці демонтовано огорожу та звільнено від транспортних засобів; на ділянці відсутні капітальні та тимчасові будівлі.

3.13. Також відповідачем долучено лист вих. № 249 від 18.07.2023, адресований суб`єктам господарювання, з проханням протягом 10-ти днів звільнити земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0049 на вул. Пасічній, 127 у м. Львів на виконання вимог ухвали Львівської міської ради № 1905 від 14.11.2012.

3.14. Натомість міською радою долучено ще один акт обстеження вказаної земельної ділянки № 295 від 01.08.2023, відповідно до якого за результатами обстеження земельної ділянки уповноваженими особами встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська автобаза № 1» фактично використовує земельну ділянку № 1 площею 0, 5692 га (кадастровий номер :04:002:0049) на вул. Пасічній, 127 у м. Львові для обслуговування стоянки транспортних засобів та для обслуговування проїзду до нежитлової споруди («КН» відповідно до план схеми) за відсутності відповідних рішень Львівської міської ради щодо надання її в користування та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Встановлено, що доступ до земельної ділянки обмежено шляхом облаштування огорожі з металевої зварної сітки в північній частині обстежуваної земельної ділянки. Доступ до південної частини земельної ділянки не обмежено.

3.15. Відповідачем долучено до матеріалів справи топографічне знімання (М 1:500) з нанесеними червоними лініями за адресою м. Львів, вул. Пасічна, 127 для проектних пропозицій та матеріали фотозйомки (фототаблиця) огорожі за адресою м. Львів, вул. Пасічна, на яких не видно встановленої металевої чи сітчастої огорожі.

4. ВИСНОВКИ СУДУ

4.1. Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

4.2. Згідно з пунктом «б» частини першої статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

4.3. Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

4.4. Судом встановлено, що правовідносини між Львівською міською радою та Товариством з додатковою відповідальністю «Львівська автобаза № 1» стосовно оренди земельної ділянки на вул. Пасічній, 127 для обслуговування будівель і споруд за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення за функцією використання - землі транспорту, зв`язку площею 0,5692 га припинено відповідно до ухвали Львівської міської ради від 14.11.2012 № 1905 «Про розірвання договору оренди землі від 22.07.2008 № С-1998». Із того часу до серпня 2023 року товариство не оскаржувало вказаної ухвали. Остання оскаржена в судовому порядку у господарській справі № 914/2514/23 (відкрито провадження у справі 22.08.2023), однак, докази скасування чи визнання незаконною такої ухвали суду не подані.

4.5. Акт приймання передачі земельної ділянки з оренди у матеріалах справи відсутній. Інформація про наявність огорожі на земельній ділянці, що була передана міською радою в оренду відповідачу на підставі договору оренди землі від 22.07.2008, відсутня. Натомість вимога про демонтаж огорожі на земельній ділянці на вул. Пасічній, 127 передбачалася в п. 2 ухвали Львівської міської ради № 1905 від 14.11.2012.

4.6. Обставина, про яку зазначає позивач: фактичне використання відповідачем земельної ділянки для обслуговування стоянки транспортних засобів за відсутності відповідних рішень Львівської міської ради щодо надання її в користування та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки відповідачем не спростована.

4.7. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

4.8. Відповідно до актів обстеження земельної ділянки від 23.05.2023, від 01.08.2023 доступ до земельної ділянки обмежено шляхом облаштування огорожі з металевої зварної сітки в північній частині обстежуваної ділянки. Факт виконання ухвали міської ради від 14.11.2012 і демонтажу огорожі, про що зазначено в акті від 24.07.2023, позивач не визнає.

4.9. Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

4.10. Враховуючи заперечення позивача та відсутність комісійного акта, складеного за участю представників обох сторін, про засвідчення факту відсутності огорожі на спірній земельній ділянці, у суду відсутні підстави визнавати поданий відповідачем акт допустимим доказом на підтвердження обставини звільнення земельної ділянки. Однак це не визначальна обставина для вирішення спору по суті.

4.11. Так позивач заявляє вимоги про демонтаж встановленої огорожі. Ідентифікуючи огорожу, в акті обстеження від 23.05.2023 не наведено жодних характеристик такої, в акті від 01.08.2023 вказується про наявність огорожі з металевої зварної сітки, на долучених до позову фотографіях видно два види огорожі: суцільної металевої і сітчастої, на долучених відповідачем фототаблицях відсутня огорожа. В ухвалі міської ради від 14.11.2012 характеристик огорожі, яку потрібно демонтувати у зв`язку з розірванням договору, також не наведено. У договорі оренди від 22.07.2008 відомості про існування огорожі, до того ж з конкретними характеристиками, також не вказані. Тобто відсутні однозначні та детальні характеристики об`єкта, який, на переконання позивача, здійснює перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

4.12. Крім цього, суд зауважує, що земельна ділянка, право власності щодо якої захищає позивач, знаходиться в зоні ТР-2 зона транспортної інфраструктури (вулична мережа); цільове призначення земельної ділянки за кодом КВЦПЗ 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства; обмеження щодо використання земель відсутні; інформація щодо реєстрації речових прав на земельну ділянку відсутня (з актів обстеження від 23.05.2023 і від 01.08.2023). Із часу розірвання договору оренди відповідач юридичним користувачем ділянки не є. Відповідач стверджує, а позивач не заперечував, що земельна ділянка фактично використовується різними суб`єктами. Зокрема, з листа відповідача від 18.07.2023 вбачається, що такими можуть бути ФОП Приходько О.М., ФОП Шкварок Р.М, ФОП Луцко У.В., ФОП Отюськів О.П., ФОП Хахула Я.І., ФОП Герасимів Ю.Я., ФОП Андрунник Т.С., ТзОВ «Гал-Авто світ», ТзОВ «Богородчанський молокозавод».

4.13. Визначаючи відповідачем Товариство з додатковою відповідальністю «Львівська автобаза № 1», позивач вважає, що саме відповідач встановив огорожу. Водночас доказів того, що спірну огорожу встановив саме відповідач, часу її встановлення ним, безпідставності її встановлення, а також доказів про те, що саме встановлена ним огорожа здійснює перешкоди в користуванні майном, належним позивачу, суду також не подано. Покладення в такому випадку обов`язку по демонтажу паркана на суб`єкта є додатковим фінансовим тягарем і присудження такого обов`язку за відсутності обґрунтованих підстав порушуватиме принцип рівності та змагальності сторін.

4.14. Крім цього, суд звертає увагу, що сторони не заперечують обставини обгородження не всієї земельної ділянки, а облаштування огорожі лише в північні частині, вільний доступ до південної частини, тобто вільний доступ будь-яких осіб, у тому числі позивача.

4.15. Суд зауважує, що захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

4.16. Суд також не залишає поза увагою висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/6642/18 (постанова від 14.10.2019) про стадійність захисту права, зокрема, вказано на те, що під час вирішення господарського спору суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорення відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити. Вказану позицію застосовано і Верховним Судом 14.09.2023 у cправі № 906/402/22.

4.17. Крім цього, під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект щодо відновлення відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Суду завжди необхідно враховувати, до яких наслідків призведе застосування того чи іншого способу захисту: чи призведе це до тієї кінцевої мети, яку прагне досягнути позивач, звертаючись до суду (постанова Верховного Суду 22.03.2023 у справі № 509/5080/18).

4.18. Так право власності позивача на спірну земельну ділянку сторонами не оспорюється, а факт припинення відносин оренди в 2012 році не спростовано.

4.19. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України), а Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.11.2022 № 922/3166/20 зазначає, що порушення прав власника може бути усунене шляхом демонтажу споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці.

4.20. У постановах Верховного Суду від 11.01.2023 у справі № 924/820/21 та Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц підтримано позицію, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина 2 статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина 2 статті 152 ЗК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). З цього випливає, що звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження.

4.21. Водночас способи захисту прав на земельні ділянки передбачені, зокрема, ст. 152 Земельного кодексу України. Відповідно до п. «б» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

4.22. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку.

4.23. Також відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

4.24. Як встановлено відповідно до обставин справи, позивач захищає свої права як власника земельної ділянки. Водночас у співвідношенні зі способами захисту прав власника земельної ділянки, описаним вище, суд зазначає, що огорожа не є спорудою, позивач не заявляє вимог про повернення земельної ділянки, про витребування земельної ділянки, про зобов`язання виконати вимоги ухвали Львівської міської ради від 14.11.2012 у спосіб виконання п. 2 ухвали, про відшкодування вартості за фактичне користування земельною ділянкою без правової підстави.

4.25. Співвідношення заявленої позовної вимоги про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом демонтажу встановленої огорожі із правомочностями прав власника земельної ділянки, яка фактично з 2012 року перебуває у користуванні відповідача незважаючи на розірвання договору оренди земельної ділянки, відсутність вимог органу місцевого самоврядування з 2012 року щодо повернення земельної ділянки чи відшкодування вартості користування такою упродовж такого часу, не свідчить про спроможність такої позовної вимоги захистити право власності на земельну ділянку.

4.26. Також із поданих сторонами взаємосуперечливих фотографій та фототаблиць, на яких в один час наявні два види огорожі, а в інший - відсутня огорожа, але при цьому спільної позиції сторін стосовно виду та факту відсутності огорожі немає, суд враховує, що демонтаж огорожі це не безповоротна дія, її можна здійснити і згодом повернути до цього ж стану. Тобто право власника земельної ділянки знову буде порушуватись. Усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у спосіб демонтажу лише огорожі, коли на такій земельній ділянці також знаходяться автомобілі та здійснюють діяльність інші суб`єкти, що не спростовано жодною зі сторін, не спричинить вичерпного (в межах одного судового провадження) та ефективного захисту прав власника земельної ділянки.

4.27. Відповідач заявляв усно про застосування насідків спливу позовної давності. Суд звертає увагу, що по-перше, у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову по суті аналіз пропуску чи дотримання позовної давності не підлягає дослідженню; по-друге, попри попереднє твердження до вимог за негаторним позовом не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує правопорушення.

4.28. Підсумовуючи встановлені обставини та подані сторонами докази, проаналізувавши їх із завданнями та основними засадами господарського судочинства, суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог. Тому у задоволенні позову суд відмовляє.

4.29. Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 126, 129, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 11.03.2024.

Суддя Матвіїв Р.І.