ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
21.02.2024м. СумиСправа № 920/1195/23
Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., при секретарі судового засідання Виходцевій О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення (вх №573 від 01.02.2024) у справі №920/1195/23
про стягнення 1717516,76 грн
за участю представників сторін:
від позивача: не прибув,
від відповідача: не прибув,
Рішенням від 29.01.2024 у справі №920/1195/23 позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 171751,67 грн штрафу та 25762,75 грн витрат зі сплати судового збору; в іншому відмовлено.

У відповіді на відзив (вх №7213 від 15.11.2023) представником позивача подано заяву в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

01.02.2024 представник позивача подав заяву про ухвалення додаткового рішення (вх №573), в якій просить:

1) долучити до матеріалів справи та оцінити додані до заяви копію звіту про фактично надані послуги від 30.01.2024 року за додатковою угодою №ПД/22593940 від 02 жовтня 2023 року до №38А200-4918-21 від 01.11.2021; за період з 02.10.2023 по 29.01.2024; копію акту наданих послуг від 30.01.2024 року; копію додаткової угоди №6 від 30.12.2023 до договору №38А200-4918-21 від 01.11.2021;

2) ухвалити додаткове рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРУК» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Твій Газзбут» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 34500,00 грн.

Ухвалою від 02.02.2024 у справі №920/1195/23 прийнято до розгляду заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення (вх №573 від 01.02.2024) у справі №920/1195/23; призначено розгляд зазначеної заяви у судове засідання на 21.02.2024, 12:30; запропонувати відповідачу надати письмове обґрунтування своєї позиції у справі з огляду на подану представником позивача заяву.

21.02.2024 представник позивача подав заяву про зрозгляд справи за його відсутності (вх №950).

21.02.2024 представник відповідача надіслав додаткові пояснення (вх №512), в яких зазначив, що розмір заявлених представником позивача витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 34000,00 грн. не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і неспівмірні з виконаною роботою під час підготовки та розгляду справи в суді, отже їх розмір є необґрунтованим. Крім того, представник відповідача просить суд проводити засідання з розгляду заяви представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі без участі представника відповідача.

У судовому засідання 21.02.2024 встановлено:

Учасники справи в судове засідання не прибули, про місце, дату та час розгляду заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення повідомлені належним чином, з огляду на поданні представниками позивача та відповідача клопотання, останні простять здійснити розгляд заяви за їх відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 244 ГПК України неприбуття сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду заяви за їх відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

Враховуючи достатність часу, наданого відповідачу для підготовки та подання пояснень своєї позиції з огляду на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду заяви позивача за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 233 ГПК України додаткове рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України в судовому засіданні підписано вступну та резолютивну частини додаткового рішення.

Розглянувши подану заяву представника позивача, надані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується зазначена заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення такої заяви, господарський суд установив:

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1312 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Зазначеним положенням Конституції України кореспондує стаття 16 ГПК України, положеннями якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом положень статей 1, 26, 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах; адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до визначення, наведеного у статті 30 зазначеного Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), відшкодовуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

15.11.2023, до початку судових дебатів, у відповіді на відзив представник позивача заявив про надання доказів розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

29.01.2024 ухвалено рішення у справі №920/1195/23 (повний текст рішення підписано 08.02.2024).

01.02.2024 представник позивача подав заяву про ухвалення додаткового рішення.

З огляду на зазначене, заявником дотримано вимоги абзацу 2 частини 8 статті 129 ГПК України та відсутні підстави для залишення даної заяви без розгляду на підставі абзацу 3 частини 8 статті 129 ГПК України.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу у справі представник позивача додав до справи копії наступних доказів:

1)договору про надання юридичних послуг №38А200-4918-21 від 01.11.2021;

2)додаткової угоди №2 від 30.12.2022 до договору про надання юридичних послуг №38А200-4918-21 від 01.11.2021

3)додаткової угоди №ПД/22593940 від 02.10.2023 до договору про надання юридичних послуг №38А200-4918-21 від 01.11.2021;

4)додаткової угоди №6 від 30.12.2023 до договору про надання юридичних послуг №38А200-4918-21 від 01.11.2021;

5)звіту про фактично надані послуги від 30.01.2024 за додатковою угодою №ПД/22593940 від 02 жовтня 2023 року до №38А200-4918-21 від 01.11.2021 до договору про надання юридичних послуг №38А200-4918-21 від 01.11.2021 за період з 02.10.2023 по 29.01.2024;

6)акту надання послуг від 30.01.2024.

Суд установив, що між ТОВ «Твій Газзбут» (замовник) та Адвокатським об`єднанням Гарант Груп» укладено договір надання юридичних послуг №38А200-4918-21, відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується за завданням замовника надати юридичні послуги. Здійснювати захист, представництво або надавати інші види правової допомоги на умовах, що визначені договором (надалі разом юридичні послуги та/або правова допомога), а змовник зобов`язується прийняти та оплатити належним чином надані послуги.

02.10.2023 між ТОВ «Твій Газзбут» (замовник) та Адвокатським об`єднанням Гарант Груп» укладено додаткову угоду №ПД/22593940 (далі додаткова угода)до договору надання юридичних послуг №38А200-4918-21 від 01.11.2021 (далі договір).

Пунктом 1 додаткової угоди визначено, що відповідно до п. 3.1.2. договору сторони домовились укласти окрему додаткову угоду про надання виконавцем професійної правничої допомоги, що полягає у захисті прав та законних інтересів замовника адвокатами виконавця, пов`язаних із стягненням з ТОВ «КРУК» (код ЄДР 22593940) заборгованості за спожитий природний газ, а також інших штрафних та фінансових санкцій (надалі - стягнення заборгованості).

Згідно з п. 2 додаткової угоди професійна правнича допомога адвокатами виконавця надається замовнику під час підготовки та розгляду судової справи, пов`язаної із стягненням заборгованості з боржника, у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції.

Відповідно до п. 4 додаткової угоди загальна вартість послуг, що надаються виконавцем за умовами даної додаткової угоди розраховується на підставі погодинної ставки вартості роботи адвоката, працевлаштованого у виконавця, і становить 3000,00 грн за годину та виходячи із фактичного обсягу наданих послуг. Фактичний обсяг наданих послуг визначається сторонами в актах приймання-передачі наданих послуг.

30.01.2024 між замовником та виконавцем підписано звіт про фактично надані послуги від 30.01.2024 за додатковою угодою №ПД/22593940 від 02 жовтня 2023 року до №38А200-4918-21 від 01.11.2021 до договору про надання юридичних послуг №38А200-4918-21 від 01.11.2021 за період з 02.10.2023 по 29.01.2024.

За даним звітом працівник Корабейник А.В. надала замовнику наступні послуги:

- 17.10.2023 - підготовка позовної заяви (4,50 години);

- 14.11.2023 - опрацювання відзиву на позовну заяву, доданих до нього документів та судової практики на яку посилався відповідач викладаючи свою позицію у справі №920/1195/23 (2,00 години);

- 15.11.2023 - підготовка та подання відповіді на відзив у справі № 920/1195/23 (3,00 години);

- 11.12.2023 та 29.01.2024 участь у судових засіданнях у справі №920/1195/23 (у тому числі час на прибуття до суду для участі у судовому засіданні та час тривалості судового засідання) (по 1,00 год на кожне)

Відповідно до п. 2 зазначеного звіту встановлено, що виконавцем витрачено 11,5 годин.

30.01.2024 між виконавцем та замовником підписано акт наданих послуг вартістю 34500,00 грн.

Разом з тим, у поданих представником відповідача додаткових поясненнях (вх №512 від 21.02.2024) останній зазначає, що розмір заявлених представником позивача витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 34000,00 грн. не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і неспівмірні з виконаною роботою під час підготовки та розгляду справи в суді, отже їх розмір є необґрунтованим.

Суд враховує, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частини 5-7, 9 статті 129 ГПК України встановлює випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені статтею 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 Господарського процесуального кодексу України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд акцентує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно зі статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

Дослідивши надані заявником докази та наведене у заяві обґрунтування, беручи до уваги заперечення відповідача щодо вартості наданої позивачу правової допомоги, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката не в повній мірі відповідає наведеним вище критеріям.

Суд, врахувавши рівень складності цієї справи (у контексті поставленого на вирішення суду питання щодо стягнення з відповідача суми штрафу, встановленого в договорі), а також обсяг та обґрунтованість підготовленого та поданого до суду адвокатом позову та відповіді на відзив, його значення для вирішення спору, дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спірних правовідносин, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (частина п`ята статті 129 ГПК України).

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених ТОВ «Твій Газзбут» на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, через призму критеріїв, встановлених частиною 5 статті 129 ГПК України, дослідивши докази, надані позивачем на підтвердження судових витрат, зважаючи на незначну складність справи, кількість підготовлених процесуальних документів (лише позов та відповідь на відзив) і судових засідань (два засідання), з урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, ураховуючи критерій розумності розміру витрат, виходячи з конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення, а саме шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 24000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, в решті вимог заяви про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Керуючись ст. 2, 13, 126, 129, 221, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Задовольнити частково заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення (вх №573 від 01.02.2024) у справі №920/1195/23.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРУК» (вул. Залізнична, буд. 50, м. Лебедин, Сумська обл., 42200; код за ЄДРПОУ 2259394) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» (вул. Князів Острозьких, буд. 32/2, м. Київ, 01010; код за ) 24000,00грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення може бути оскаржене.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

У зв`язку із відпусткою судді Котельницької В.Л. повне додаткове рішення складено та підписано 05.03.2024.

Суддя В.Л. Котельницька