РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.03.2024Справа № 910/18599/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД"

до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"

про зобов`язання внести зміни до особового рахунку товариства

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Патрікеєва Т.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" (далі - позивач, ТОВ "ГРЕЙНСВАРД") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (далі - відповідач, АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ") з вимогами про зобов`язання АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" внести зміни до особового рахунку ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" № 2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 36 359,40 грн.

У позовній заяві позивач стверджує, що протягом травня, жовтня 2023 року АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" було сформовано та направлено ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" переліки перевізних документів, ознайомившись з якими позивач встановив, що на підставі накопичувальних карток нараховано та списано з особового рахунку збір за зберігання вантажу у вагонах на 36 359,40 грн з ПДВ більше належного.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 позовну заяву ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/18599/23, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання)

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/18599/23.

15.12.2023 в системі «Електронний суд» представником відповідача сформована та зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" заява про вступ у справу як представника.

27.12.2023 в системі «Електронний суд» відповідачем сформований та зареєстрований в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Заперечуючи проти заявленого позову відповідач посилався, зокрема, на наступне:

- ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" одразу ж після отримання переліків перевізних документів було відомо про нараховані і списані з його особового рахунку кошти, проте представник ТОВ "ГРЕЙНСВАРД" не з`явився на станцію Дубно, не підписав вказаних накопичувальних карток та у жодній формі не висловлював своїх заперечень, зауважень чи застережень щодо нарахованих платежів;

- всі акти загальної форми, на підставі яких складені накопичувальні картки, підписано уповноваженим представником позивача без зауважень;

- позивачем не надано доказів того, що він у будь-якій формі висловлював свою незгоду із нарахуваннями, які включені в електронні накопичувальні картки, яка у встановленому порядку була направлена йому на узгодження відповідно до вимог п. 2.2. Технології формування та обробки електронних відомостей плати за користування вагонами ф. ГУ-46, відомостей плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу ф. ГУ-46а та накопичувальних карток ф. ФДУ-92;

- відповідачем дотримано встановлений Договором час на узгодження накопичувальних карток, а позивач, маючи на узгодженні платіжні документи, впродовж більше двох діб не вчиняв жодних дій щодо нього.

28.12.2023 в системі «Електронний суд» позивачем сформована та зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" відповідь на відзив з викладеними у ній поясненнями, міркуваннями та аргументами щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень.

02.01.2024 в системі «Електронний суд» відповідачем сформовані та 03.01.2024 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" заперечення.

27.02.2024 в системі «Електронний суд» позивачем сформоване та 28.02.2024 зареєстроване в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду" клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено заяви по суті справи та з процесуальних питань, а також додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 ЦК України принцип презумпції правомірності правочину, суд приймає Договір як належну підставу, у розумінні норм статті 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

06.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (замовник) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник) укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №43-41564379/2020-001 (далі - Договір) шляхом прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укласти публічний договір (оферти), що підтверджується повідомленням про укладення Договору від 06.03.2020, предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором перевезення.

Відповідно до статті 908 ЦК України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України) перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 1.5. Договору, договір є публічним, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється перевізником як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com, з накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП) (п. 1.6 Договору).

28.04.2023 АТ «Укрзалізниця» було оприлюднено нову редакцію Договору про надання послуг перевезення вантажів, яка введена в дію 01.05.2023.

Згідно з п. 1.4 Договору, надання послуг за Договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.

Відповідно до пункту 2.3.3 Договору, до обов`язків перевізника входить відкриття для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для замовника особового рахунку з наданням коду платника, а також присвоєння замовнику коду вантажовідправника / вантажоодержувача. Надані коди зазначаються перевізником в Інформаційному повідомлені про укладення Договору в порядку, визначеному в п. 1.9. Договору.

На виконання вказаних положень позивачу відкрито особовий рахунок з наданням коду платника № 2829531.

Пунктом 2.3.4 Договору передбачено, що перевізник веде облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу та надає замовнику відповідні розрахункові документи в електронній формі. Паперові копії таких документів надаються за зверненням замовника за цінами встановленими в додатку 1-1 до Договору через станцію або через один з підрозділів філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» АТ «Укрзалізниця», що вказано у такому зверненні замовника. В разі, оформлення первинних документів із зауваженнями, їх паперові копії надаються замовнику безоплатно.

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Договору розрахунки за Договором здійснюються через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» АТ «Укрзалізниця». Оплата послуг відповідно до Договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний в розділі 15 Договору.

Відповідно до п. 4.4 Договору, по мірі виконання перевезень та надання послуг, перевізником відображається в особовому рахунку використання замовником коштів за добу для оплати.

Згідно з п. 4.5 Договору, щодобово, упродовж періоду виконання Договору, перевізник надає замовнику переліки перевізних документів в електронному вигляді (далі - щодобові переліки перевізних документів), які відображають облік коштів, перерахованих та витрачених замовником на виконання Договору за звітну добу.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про залізничний транспорт" розрахунки відправників і одержувачів вантажу, вантажобагажу і пошти з підприємствами залізничного транспорту загального користування за перевезення, додаткові збори за вантажні операції і користування рухомим складом, а також за штрафи, пеню, неустойки здійснюються в порядку, передбаченому Статутом залізниць України, іншими актами законодавства України та міжнародними договорами.

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 (далі - Статут), визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (стаття 2 Статуту).

За статтею 62 Статуту порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику (пункт 2.6. Правил розрахунків перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644).

Пункт 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644 (далі - Правила зберігання вантажів), встановлює, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах), у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо), при цьому термін безоплатного зберігання обчислюється при затримці - з моменту затримки.

Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України (Тарифне керівництво № 1), затверджений наказом Мінтрансу України від 15 листопада 1999 року № 551, у пункті 2 розділу 2 встановлює розміри зборів за зберігання вантажів. Отже, збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Відповідно до пункту 9 Правил зберігання вантажів за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, незалежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми. Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.

Як передбачено статтею 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Відповідно до пункту 1 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 року № 334 (далі - Правила складання актів), при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року № 113).

Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу, і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами; один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала (пункту 3 Правил складання актів).

Згідно з пунктом 3 Правил користування вагонами та контейнерами облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), пам`яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під`їзні колії або орендовані ділянки колій. Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника (пункт 6 Правил користування вагонами і контейнерами).

Відповідно до пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номер.

Отже, з огляду на положення пункту 9 Правил зберігання вантажів й також виходячи з приписів пунктів 1, 3 Правил складання актів, пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами, статті 129 Статуту, належним та допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій - затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з додатком № 6 до Правил користування вагонами і контейнерами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року в справі № 904/5743/16.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

1) Як вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних, відповідно до Переліку № 20230519, на підставі Накопичувальної картки № 16050174 АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" з особового рахунку Товариства списано збір за зберігання у сумі 53 996,52 грн з ПДВ.

Зокрема, згідно з Актами загальної форми ГУ-23 №555, №556 та №563 здійснено нарахування збору за зберігання 113 т протягом 3 діб.

Відповідно до Актів загальної форми ГУ-23 №555 та №556 зафіксовано, що о 12:00 год 09.05.2023 та о 23:00 год 09.05.2023 відповідно тривали вантажні операції з вагонами. Відомостей про наявність затримки завантажених вагонів в очікувані оформлення перевезення, причини та тривалість такої затримки вказані акти не містить.

Водночас, згідно Акту загальної форми ГУ-23 № 563 (про закінчення затримки) вбачається, що затримка завантажених вагонів №59880948, №59895383 тривала з 08:10 год 10.05.2023 до 16:30 год 11.05.2023 або 32 год 20 хв.

Указаний акт містить посилання на Акт загальної форми ГУ-23 № 558, у якому також відображено причини та час початку затримки вагонів.

Отже, збір за зберігання підлягає розрахунку саме на підставі Актів загальної форми ГУ-23 № 558 та № 563.

Згідно з абз. 11 п. 2.1 Розділу III Збірника тарифів у всіх випадках неповна доба зберігання вантажів округляється до повної.

Відповідно до п. 5.1 Розділу II Збірника тарифів при визначені розміру зборів здійснюється округлення до 0,1. Кількість діб зберігання, за які нараховується збір за зберігання, визначається діленням часу затримки на 24 години. При цьому, кількість календарних діб не враховується.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 26.03.2009 № 317 затверджено Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги.

Згідно з п. 19 Коефіцієнтів до тарифів, плат та зборів, що вказані в розділах II і III Збірника тарифів, підлягає застосуванню коефіцієнт 5,139.

Таким чином, збір за зберігання у вказаних вагонах становить 113 т * 2 доби * 4 грн/т * 5,139 = 4 645,70 грн без ПДВ, а перебір збору за зберігання по Накопичувальній картці № 16050174 становить 2 322,80 грн без ПДВ, або 2 787,36 грн з ПДВ.

Зокрема, згідно з Актами загальної форми ГУ-23 №560 та №564 здійснено нарахування збору за зберігання 520 т протягом 2 діб.

Відповідно до Акту загальної форми ГУ-23 № 564 (про закінчення затримки) вбачається, що затримка завантажених вагонів №59894188, №59894204, №59884221, №59895466, №59894584, №59884452, №95056172, №95074571, №59894337 тривала з 13:30 год 11.05.2023 до 16:30 год 11.05.2023 або 3 год 00 хв.

Указаний акт містить посилання на Акт загальної форми ГУ-23 № 562, у якому також відображено причини та час початку затримки вагонів.

Отже, збір за зберігання підлягає розрахунку саме на підставі Актів загальної форми ГУ-23 № 562 та № 564.

Таким чином, збір за зберігання у вказаних вагонах становить 520 т * 1 доба * 4 грн/т * 5,139 = 10 689,10 грн без ПДВ, а перебір збору за зберігання по Накопичувальній картці № 16050174 становить 10 689,10 грн без ПДВ, або 12 826,92 грн з ПДВ.

2) Як вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних, відповідно до Переліку № 20231016, на підставі Накопичувальної картки № 13100316 АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" з особового рахунку Товариства списано збір за зберігання у сумі 30 118,68 грн з ПДВ.

Зокрема, згідно з Актом загальної форми ГУ-23 №948 здійснено нарахування збору за зберігання 193 т протягом 3 діб.

Указаний акт містить посилання на Акти загальної форми ГУ-23 № 913 та №941. Відповідно до Акту загальної форми ГУ-23 №913 зафіксовано, що станом на 10.10.2023 в 11:00 год тривали вантажні операції. Відомостей про наявність затримки завантажених вагонів в очікувані оформлення перевезення, причини та тривалість такої затримки вказаний акт не містить.

Водночас, згідно Акту загальної форми ГУ-23 № 941 (про закінчення затримки) вбачається, що затримка завантажених вагонів №95109336, №95223889, №58527771 тривала з 18:30 год 10.10.2023 до 15:25 год 12.10.2023 або 44 год 55 хв.

Указаний акт містить посилання на Акт загальної форми ГУ-23 № 915, у якому також відображено причини та час початку затримки вагонів.

Отже, збір за зберігання підлягає розрахунку саме на підставі Актів загальної форми ГУ-23 № 915 та № 941.

Таким чином, збір за зберігання у вказаних вагонах становить 193 т * 2 доба * 4 грн/т * 5,139 = 7 934,60 грн без ПДВ, а перебір збору за зберігання по Накопичувальній картці № 13100316 становить 3 967,30 грн без ПДВ, або 4 760,76 грн з ПДВ.

3) Як вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних, відповідно до Переліку № 20231029, на підставі Накопичувальної картки № 26100343 АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" з особового рахунку Товариства списано збір за зберігання у сумі 18 599,04 грн з ПДВ.

Зокрема, згідно з Актом загальної форми ГУ-23 №1051 здійснено нарахування збору за зберігання 377 т протягом 2 діб.

Указаний акт містить посилання на Акти загальної форми ГУ-23 № 1029 та №1049. Відповідно до Акту загальної форми ГУ-23 №1029 зафіксовано, що станом на 24.10.2023 в 11:30 год тривали вантажні операції. Відомостей про наявність затримки завантажених вагонів в очікувані оформлення перевезення, причини та тривалість такої затримки вказаний акт не містить.

Водночас, згідно Акту загальної форми ГУ-23 № 1049 (про закінчення затримки) вбачається, що затримка завантажених вагонів №95244430, №95060422, №95263166, №58500760, №95179933, №95103974 тривала з 01:00 год 25.10.2023 до 15:00 год 25.10.2023 або 14 год 00 хв.

Указаний акт містить посилання на Акт загальної форми ГУ-23 № 1037, у якому також відображено причини та час початку затримки вагонів.

Отже, збір за зберігання підлягає розрахунку саме на підставі Актів загальної форми ГУ-23 № 1037 та № 1049.

Таким чином, збір за зберігання у вказаних вагонах становить 377 т * 1 доба * 4 грн/т * 5,139 = 7 749,60 грн без ПДВ, а перебір збору за зберігання по Накопичувальній картці № 26100343 становить 7 749,60 грн без ПДВ, або 9 299,52 грн з ПДВ.

4) Як вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних, відповідно до Переліку № 20231105, на підставі Накопичувальної картки № 28100347 АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" з особового рахунку Товариства списано збір за зберігання у сумі 13 369,68 грн з ПДВ.

Зокрема, згідно з Актами загальної форми ГУ-23 №1068 та №1093 здійснено нарахування збору за зберігання 271 т протягом 2 діб.

Відповідно до Акту загальної форми ГУ-23 №1068 зафіксовано, що станом на 26.10.2023 в 15:00 год тривали вантажні операції. Відомостей про наявність затримки завантажених вагонів в очікувані оформлення перевезення, причини та тривалість такої затримки вказаний акт не містить.

Водночас, згідно Акту загальної форми ГУ-23 № 1093 (про закінчення затримки) вбачається, що затримка завантажених вагонів №55018998, №55019160, №55018980, №95081014, №58544016, №58528860, №58534371, №95130803, №58503939 тривала з 10:00 год 27.10.2023 до 17:00 год 27.10.2023 або 7 год 00 хв.

Указаний акт містить посилання на Акт загальної форми ГУ-23 № 1083, у якому також відображено причини та час початку затримки вагонів.

Отже, збір за зберігання підлягає розрахунку саме на підставі Актів загальної форми ГУ-23 № 1083 та № 1093.

Таким чином, збір за зберігання у вказаних вагонах становить 271 т * 1 доба * 4 грн/т * 5,139 = 5 570,70 грн без ПДВ, а перебір збору за зберігання по Накопичувальній картці № 28100347 становить 5 570,70 грн без ПДВ, або 6 684,84 грн з ПДВ.

Суд звертає увагу, що у спірних накопичувальних картках АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" неправильно зазначила кількість діб зберігання вантажів. Отже, АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" неправомірно списала з особового рахунку ТОВ «Грейнсвард» 36 359,40 грн збору за зберігання вантажу.

Разом з цим, нарахування збору за зберігання вантажу у зв`язку із затримкою в очікуванні оформлення перевезення презюмується обов`язок доведення факту наявності такої затримки. Оскільки АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" безпідставно нарахований збір за зберігання у розмірі 36 359,40 грн з ПДВ, то останні підлягають поверненню позивачу.

У той же час суд вважає за необхідне наголосити, що відповідач, заперечуючи проти заявленого позову, помилково вважає, що ТОВ «Грейнсвард» оспорює факт списання з особового рахунку коштів, тоді як спір у справі виник через безпідставність нарахування плати за зберігання вантажів у вагонах.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини 2 статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 5 ГПК України та абзацу 12 частини 2 статті 16 ЦК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до пункту 7.1. Договору, усі спірні питання з виконання Договору вирішуються шляхом переговорів, а у випадку недосягнення домовленості - у претензійно-позовному порядку.

Згідно з пунктом 7.4. Договору, належним способом захисту в судовому порядку прав та інтересів замовника щодо відображення перевізником в особовому рахунку використання замовником коштів (провізних платежів, неустойки, відшкодування збитків, інших), є відновлення становища, яке існувало до їх порушення - внесення відповідних змін до особового рахунку замовника про зарахування коштів на нього.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України (далі - ГК України). Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Оскільки, судом встановлено необґрунтованість нарахування та списання АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" вищезазначених зборів за зберігання вантажу в загальному розмірі 36 359,40 грн, і відповідач в добровільному порядку не вніс відповідних змін до особового рахунку позивача, суд на підставі вищезазначених приписів законодавства та умов договору дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 147,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. Також позивачем зазначено, що такі докази будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Станом на дату розгляду справи по суті, матеріали справи не містять доказів, понесених позивачем інших судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

3 огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 2 147,20 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 126, 129, 165, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" (Україна, 03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5; ) внести зміни до особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" (Україна, 03038, місто Київ, ВУЛИЦЯ ІВАНА ФЕДОРОВА, будинок 32 ЛІТЕРА А, 3-Й ПОВЕРХ; ) № 2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми в розмірі 36 359,40 грн.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (Україна, 03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" (Україна, 03038, місто Київ, ВУЛИЦЯ ІВАНА ФЕДОРОВА, будинок 32 ЛІТЕРА А, 3-Й ПОВЕРХ; ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 147,20 грн.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 04.03.2024.

Суддя Оксана ГУМЕГА