ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2024 р. Справа №909/443/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.,

Суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.

секретар судового засідання Кострик К.,

представники сторін:

позивача: Пронюк В.Я. адвокат;

відповідача: Біян Б.Р. (адвокат);

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" №01/1248 від 16.10.23 (вх. суду від 19.10.2023 №01-05/3242/23)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.09.2023 (повний текст рішення складено 25.09.2023, суддя С.М. Кобецька, м. Івано-Франківськ)

у справі №909/443/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія

"Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго", м. Івано-Франківськ

про стягнення 20 206 429,58 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення 20 206 429,58 грн, з яких: 15 190 501,07 грн - основний борг, 568 083,12 грн - 3% річних, 4 447 845,39 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що за результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу. У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником, оператором газотранспортної системи за участю операторів газотранспортних систем об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 01.10.2021 по 21.10.2021 автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" і відповідно, спожитий відповідачем природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем. Позивач на виконання умов типового договору за період з 01.10.2021 по 21.10.2021 поставив відповідачу природний газ у сумі 15 190 501,07 грн, який останнім не оплачено. У зв`язку з порушенням споживачем строків оплати за поставлений постачальником природний газ, позивач здійснив нарахування відповідачу за період з 01.12.2021 по 28.02.2023 - 3% річних у сумі 568 083,12 грн та інфляційних втрат у сумі 4 447 845,39 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 13.09.2023 у справі №909/443/23 позов задоволено. Присуджено до стягнення з Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" кошти в розмірі 20 206 429,58 грн, в тому числі: 15 190 501,07 грн основного боргу, 568 083,12 грн три проценти річних, 4 447 845,39 грн інфляційних втрат та 303 096,44 грн судового збору.

При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", як постачальником "останньої надії" на ринку природного газу, на виконання умов договору поставлено відповідачу в період з 01.10.2021 по 21.10.2021 природний газ об`ємом 352 280,53 тис. куб. м. на загальну суму 15 190 501,07 грн (з урахуванням вартості транспортування). Проте, у порушення умов договору, зокрема, пунктів 4.3, 4.4 відповідач у встановлений договором строк виставлений рахунок не оплатив. Твердження відповідача про включення послуги транспортування в рахунок на оплату поставленого природного газу суд зазначає, що відповідно до положень Кодексу ГТС та договору транспортування природного газу потужність віртуальної точки виходу до газорозподільних систем (до споживача, який підключений до газорозподільної системи) надається замовнику послуг транспортування, а отже і вартість замовленої потужності має бути сплачена замовником послуг транспортування (постачальником природного газу) на користь Оператора ГТС. Тобто, вартість замовленої потужності сплачується Оператору ГТС постачальником природного газу, який в свою чергу має право включати її до кінцевої вартості природного газу (лист НКРЕКП № 8475/16.3./7-19 від 12.08.2019).

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Державне міське підприємство "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (відповідач) не погодилось з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати частково та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" в частині стягнення плати за транспортувння природного газу в сумі 57 735, 69 грн. відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом позову позивача є вимога про стягнення заборгованості за природний газ, поставлений постачальником "останньої надії", однак з розрахунку заборгованості, що був доданий до позову, вбачається, що сума позову включає в себе плату за послугу транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з ГТС в сумі 57 735, 69 грн, що не є платою за поставлений природний газ. Ні нормами правил, ні умовами Типового договору постачання природного газу постачальником останньої надії не передбачено право постачальника останньої надії нараховувати споживачу плату за транспортування природного газу. У підпункті 2 пункту 5.2. Типового договору постачання природного газу постачальником останньої надії передбачено обов`язок споживача укласти в установленому порядку договір транстпортування природного газу з Оператором ГТС.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач вказує, зокрема, що ТзОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (постачальник «останньої надії») відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 04.07.2017 №880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України. За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів від 22.07.2020 №917-р ТзОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу. Постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється на підставі Типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним. У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником, оператором газотранспортної системи за участю операторів газотранспортних систем об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 01.10.2021 по 21.10.2021 автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" і відповідно, спожитий відповідачем природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем. Відповідно до вимог чинного законодавства потужність віртуальної точки виходу до газорозподільних систем (до споживача, який підключений до газорозподільної системи) надається замовнику послуг транспортування, а отже і вартість замовленої потужності має бути сплачена замовником послуг транспортування (постачальником природного газу) на користь Оператора ГТС. Водночас, ані п.п. 2 п. 5.2., ані іншими пунктами Типового договору постачання природного газу постачальником останньої надії та чинним законодавством не передбачено обов`язку споживача укласти договір транстпортування природного газу з Оператором ГТС.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено до розгляду головуючому судді Бонк Т.Б., введено до складу судової колегії суддів Бойко С.М. та Якімець Г.Г.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 у справі № 909/443/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача.

Подальший рух справи викладено в ухвалах суду.

Ухвалою від 05.12.2023 розгляд справи відкладено на 16.01.2024.

У судовому засіданні 16.01.2024 представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача заперечив щодо апеляційної скарги в повному обсязі та просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається:

Предметом даного спору є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення 20 206 429,58 грн заборгованості за природний газ, поставлений постачальником ''останньої надії''.

ТзОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу. У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником, оператором газотранспортної системи за участю операторів газотранспортних систем об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 01.10.2021 по 21.10.2021 автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" і відповідно, спожитий відповідачем природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем. Позивач на виконання умов Типового договору за період з 01.10.2021 по 21.10.2021 поставив відповідачу природний газ у сумі 15 190 501,07 грн ( в т.ч. 57 735, 69 грн за транспортування природного газу) який останнім не оплачено. У зв`язку з порушенням споживачем строків оплати за поставлений постачальником природний газ, позивач здійснив нарахування відповідачу за період з 01.12.2021 по 28.02.2023 - 3% річних у сумі 568 083,12 грн та інфляційних втрат у сумі 4 447 845,39 грн як вбачається з розрахунку доданого до позовної заяви.

Таким чином, сума основного боргу включає в себе плату за послугу транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з ГТС в сумі 57 735, 69 грн. Доводи та вимоги апеляційної скарги стосуються лише стягнення в частині оплати за транспортування природного газу в сумі 57 735, 69 грн.

Натомість відповідачем не заперечуються висновки суду першої інстанції про стягнення заборгованості за поставлений природний газ, в частині суми основного боргу, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Під час апеляційного перегляду даної справи, судом апеляційної інстанції не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, а тому суд не реалізовує надане ч. 4 ст. 269 ГПК України право на вихід за межі доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на вищезазначене, предметом апеляційного перегляду є правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які стосуються нарахування та стягнення плати за послугу транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з ГТС в сумі 57 735, 69 грн, що на думку апелянта, не є платою за поставлений природний газ.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до положень пункту 5 глави 1 розділу IX Кодексу ГТС замовник послуг транспортування - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу. Згідно з положеннями пункту 1 глави 1 розділу IX Кодексу ГТС (із змінами внесеними постановою НКРЕКП від 22.04.2019 №580), оператор газотранспортної системи надає право користування потужністю точок входу/виходу на прозорих та недискримінаційних засадах відповідно до положень Кодексу ГТС та договору транспортування природного газу.

Розмір потужності, що надається замовнику послуг транспортування в точці входу/виходу, визначається відповідно до положень Кодексу ГТС та договору транспортування природного газу. Згідно з положеннями пункту 10 глави 1 розділу IX Кодексу ГТС потужність віртуальної точки виходу до газорозподільних систем надається замовникам послуг транспортування відповідно до вимог Кодексу на гарантованій основі.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 глави 1 розділу VII Кодексу ГТС одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування.

Щодо оплати за послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з ГТС, суд зазначає про те, що договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

Так, Типовий договір транспортування природного газу затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497.

Згідно з пунктом 2.1 розділу II Типового договору транспортування природного газу, за цим договором Оператор надає Замовнику послугу транспортування природного газу на умовах, визначених у Договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлені в Договорі вартість такої послуги транспортування природного газу та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні.

Відповідно до положень розділу VIII Типового договору, вартість послуг договірної потужності визначається виходячи з обсягу замовленої потужності замовника згідно з додатком 1 до цього Договору (розподіл потужності) та/або додатком 2 до цього Договору (розподіл потужності з обмеженнями) та/або обсягу підтвердженої номінації у випадку замовлення потужності на період однієї газової доби.

Послуги доступу до потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи на період газового місяця, кварталу та/або року надаються на умовах 100% попередньої оплати (крім замовника послуг транспортування, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» покладено спеціальні обов?язки з постачання природного газу, у межах виконання ним таких спеціальних обов?язків або оператора газорозподільної системи) у розмірі вартості замовленої потужності на період газового місяця за п?ять робочих днів до початку газового місяця, у якому буде забезпечуватись доступ до потужностей.

Для послуг доступу до потужності на період однієї газової доби Замовник зобов??язаний здійснити 100% попередню оплату (крім замовника послуг транспортування, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» покладено спеціальні обов?язки з постачання природного газу, у межах виконання ним таких спеціальні обов?язків, або оператора газорозподільної системи) у розмірі не менше від вартості послуги доступу до потужності на період газової доби, яка планується для використання згідно з номінацією. При цьому, така оплата має бути отримана оператором газотранспортної системи на його рахунок не пізніше ніж за три години до кінцевого строку подання номінації.

Таким чином, враховуючи те, що відповідно до вимог чинного законодавства потужність віртуальної точки виходу до газорозподільних систем (до споживача, який підключений до газорозподільної системи) надається замовнику послуг транспортування, а отже і вартість замовленої потужності має бути сплачена замовником послуг транспортування (постачальником природного газу) на користь Оператора ГТС. Тобто, вартість замовленої потужності сплачується Оператору ГТС постачальником природного газу, який в свою чергу має право включати її до кінцевої вартості природного газу (лист НКРЕКП №8475/16.3./7-19 від 12.08.2019).

Щодо доводів апелянта, що підпунктом 2 пункту 5.2. Типового договору, передбачено обов`язок споживача укласти в установленому порядку договір транспортування природного газу з оператором ГТС. Слід звернути увагу, що у даному пункті Типового договору зазначено, що споживач зобов`язується, укласти в установленому порядку договір розподілу природного газу з оператором ГРМ або договір транспортування природного газу з Оператором ГТС (для прямих споживачів) для набуття права на правомірний відбір газу із газорозподільної системи та фізичну доставку газу до межі балансової належності об`єкта Споживача.

Враховуючи положення п.5 глави 1 розділу I Кодексу ГТС прямий споживач споживач, об`єкти якого приєднані безпосердньо до газотранспортної системи. Згідно з положеннями пункту 1 розділу II правил постачання природного газу підставою для постачання природного газу споживачу є, зокрема:

наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального коду ЕІС- коду як суб`єкту ринку природного газу;

наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального коду ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу;

наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов.

Отже, Договір транспортування природного газу укладається між оператором газотранспортної системи та прямим споживачем, об?єкти якого безпосередньо підключені до газотранспортної системи.

З урахуванням наведеного вище, враховуючи що відповідачем не доведено неправомірних дій позивача щодо нарахування за послугу транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з ГТС та включення до рахунку на оплату природного газу, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення коштів в розмірі 20 206 429,58 грн заборгованості за природний газ, з урахуванням послуги вартості транспортування природного газу в сумі 57 735, 69 грн.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львіської області від 13.09.2023 у справі №909/443/23 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" №01/1248 від 16.10.23 (вх. суду від 19.10.2023 №01-05/3242/23) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.09.2023 у справі №909/443/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

5. Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено та підписано 28.02.2024

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець