ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.02.2024 Справа № 914/206/23

м.Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Кітаєвої С.Б., за участю секретаря судового засідання Кравця В.П., розглянувши заяву Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1», м.Стрий Львівської області

про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню

у справі

за позовом: Державного агентства резерву України, м.Київ

до відповідача: Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1», м.Стрий Львівської області

про зобов`язання повернути до державного резерву матеріальні цінності та сплату штрафних санкцій на загальну суму 6528636,19 грн.

зацікавлена особа: Стрийський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

Представники сторін:

від заявника: Михайлець О.М. представник ( в режимі відеоконференції)

від відповідача: Галик Л.М.-представник

Суть спору:

Державне агентство резерву України звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» про повернення матеріальних цінностей державного резерву та сплату штрафних санкцій на загальну суму 6528636,19 грн., а саме: 4631759,07 грн. 100% штрафу та 1896877,12 грн. пені.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.06.2023 у справі №914/206/23 позов задоволено.

21.08.2023 на виконання вказаного рішення судом видано відповідні накази.

Від відповідача через систему «Електронний суд» поступила заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 12.02.2024 розгляд заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню призначено на 27.02.2024.

22.02.2024, за вх.№5208/24, в системі «Електронний суд» представником позивача зареєстровано клопотання про участь у судовому засіданні 27.02.2024 о 13:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою суду від 23.02.2024 клопотання позивача задоволено.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання 27.02.2024 забезпечив в режимі відеоконференції, заяву відповідача заперечила та просила відмовити в її задоволені.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, вимоги заяви підтримала.

При розгляді заяви Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» про визнанню наказу таким, що не підлягає виконанню, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву, подану в порядку, визначеному вищевказаною статтею, в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника, про що постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Отже з вказаної норми вбачається, що право на звернення до суду з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню належить стягувачу або боржнику.

Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11.07.2019 року у справі № 910/8665/17, підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом наказу, зокрема: видача наказу за рішенням, яке не набрало законної сили; помилкової видачі наказу, якщо вже після видачі наказу у справі рішення суду було скасоване; видачі наказу двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу наказу вже після видачі його дубліката; пред`явлення наказу до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього наказу до виконання.

На господарський суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав виконавчий документ може бути визнано таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення, при цьому суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням конкретних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обидвох сторін виконавчого провадження.

У межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 19.09.2022 у справі №914/244/21.

Як зазначає відповідач, 03.01.2024 Стрийським відділом державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №73711690 на виконання наказу про примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 21.06.2023. Однак, наказ про примусове виконання рішення не підлягає виконанню, оскільки ДП «Стрийський КХП №1» стало відомо із заяви Держрезерву про зміну способу виконання рішення Господарського суду Львівської області від 21.06.2023 про те, що постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2023 ( має гриф «Таємно») зерно виведено з номенклатури матеріальних цінностей державного резерву.

А тому відкрите виконавче провадження №737711690 від 03.01.2024 про зобов`язання вчинити певні дії, а саме повернути до державного резерву матеріальні цінності щодо яких встановлено, факти незабезпечення зберігання, а саме: 678,085 тон пшениці 3 класу 11,678 тон житв грн.А, 10,137 тон вівса 4 класу 2,364 тон зерносуміші неможливо виконати в силу встановлених законодавчих норм.

Статтею 121-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини другої статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Суд зазначає, що у заяві про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, заявник посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 30.06.2023, яка має гриф «Таємно».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну таємницю», державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про державну таємницю», зокрема, залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці:

форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно";

форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно";

форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно", а також такі терміни дії допусків:

для форми 1 - 5 років;

для форми 2 - 7 років;

для форми 3 - 10 років

Відповідно до Закону України "Про державну таємницю" кожному документу, виробу або іншому матеріальному носію таємної інформації надається відповідний гриф секретності: "особливої важливості", "цілком таємно" або "таємно".

Докази наявності у володінні/розпорядженні Заявника таємної інформації, носії якої у встановленому порядку отримали гриф "особливої важливості", "цілком таємно" або "таємно", Заявником не надавались та у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини 7 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої не обмежений.

У випадку, якщо згідно вимог законодавства у справі має бути досліджено документ, що містить інформацію, яка становить державну таємницю, особа, у розпорядженні якої знаходиться цей документ, зобов`язана вжити заходи, які дозволяють приховати розміщену у документі таємну інформацію від несанкціонованого доступу осіб, які не мають відповідного допуску, та забезпечити можливість вільного ознайомлення суду і учасників справи з тією інформацією в документі, яка не відноситься до таємної.

Відтак, із врахуванням вищенаведеного, посилання на постанову Кабінету Міністрів України як на визнання наказу таким, що не підлягає виконанню є недоведеним та не звільняє боржника від виконання обов`язку.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, за приписами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Засадами виконавчого провадження, відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження", є обов`язковість виконання рішень.

Відповідно до ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Європейський суд з прав людини у справі Глоба проти України у рішенні no. 15729/07 від 05 липня 2012 року зазначив про те, що пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені в постанові від 10.09.2018 у справі № 905/3542/15.

Посилання заявника на те, що останній не може виконати рішення Господарського суду Львівської області, у зв`язку з тим, що факти незабезпечення зберігання не узгоджується із діючою номенклатурою матеріальних цінностей державного резерву згідно із затвердженими Кабінетом Міністрів України рівнями накопичення, не створює підстав для визнання наказу від 21.08.2023 таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищевикладене, вбачаються підстави для відмови в задоволенні заяви Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі № 914/206/23.

Керуючись статтями 234, 235, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1.У задоволенні заяви Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України..

Суддя Кітаєва С.Б.