ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2024 р. Справа№ 911/1857/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

без виклику представників сторін

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 (повний текст рішення складено 10.11.2023)

у справі №911/1857/23 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»

до ОСОБА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Акціонерного товариства «Райффайзен Банк»

про стягнення 99 975, 72 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до Господарського суду Київської області із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 99 975,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» стверджує про невиконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором №R322904/3187/971911 від 06.01.2021, у зв`язку з чим у відповідача виник борг за тілом кредиту у розмірі 73 493,90 грн та борг зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 26 481,82 грн, право вимоги яких було набуте позивачем за укладеним з Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» договором відступлення права вимоги №114/2-58 від 13.04.2023.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі №911/1857/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість у розмірі 99 975, 72 грн та судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі №911/1857/23 та направити справу на розгляд до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції проігнорував принцип територіальної підсудності, оскільки єдиним місцем реєстрації (проживання) апелянта є с. Горенка у Київській області, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, який сформований 14.11.2023.

За таких обставин, суд першої інстанції порушив Конституцію України, закон України про судоустрій та статус суддів, Господарський процесуальний кодекс України, розглянувши справу та прийнявши рішення, немаючи належних повноважень.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №911/1857/23 та відкладено вирішення питання пов`язаних з рухом апеляційної скарги до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №911/1857/23.

14.12.2023 на виконання вимог вищезазначеної ухвали до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/1857/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі №911/1857/23 залишено без руху. Роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази, які підтверджують сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 342,00 грн. та докази надсилання копії апеляційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та Акціонерному товариству «Райффайзен Банк».

В межах строків, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023, ОСОБА_1 подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги у справі №911/1857/23, до якої додано платіжну інструкцію від 27.12.2023 про сплату судового збору в суму 1342,00 грн. та докази надсилання копії апеляційної скарги іншим учасникам справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі №911/1857/23. Розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

26.01.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшов відзивна апеяляційну скаргу, відповідно до якого просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 без змін.

Крім того, позивач зазначив, що при визначенні підсудності справисуд посилався на достовірний та належний доказ - відповідаь з Єдиного державного демографічного реєсту, згідно з якого місцем реєстрації відповідачки ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

Перевіривши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

06.01.2021 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (після перейменування - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк») (кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №R322904/3187/971911 (надалі - кредитний договір).

У п. 1.1 кредитного договору зазначено, що відповідно до умов договору кредитор зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 99 900,00 грн, а позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти, передбачені п.п. 2.1, 2.2 договору, та комісії, а також виконати інші зобов`язання, визначені договором.

Згідно з п. 1.3 кредитного договору кінцевий термін погашення кредиту - 28.12.2023 або інша дата, визначена відповідно до статті 8 договору (останній день строку користування кредитом, в який позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості за договором в повному обсязі).

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що протягом строку фактичного користування кредитом до кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного пунктом 1.3 договору включно, позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячно кредитору проценти, сума яких розрахована на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 29,9% річних на рахунок нарахованих доходів кредитора в АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Розмір процентної ставки, за якою позичальник сплачує кредитору проценти за фактичне користування до настання кінцевого терміну погашення кредиту, збільшується на 200 базисних пунктів при кожному невиконанні або неналежному виконанні позичальником будь-якої з умов передбачених пунктом 3.4, та/або пунктом 4.2, та/або 6.1, та/або пунктом 6.4, та/або пунктом 7.1.1, та/або пунктом 8.1.4 договору. Під базисним пунктом сторони розуміють значення, що дорівнює одній сотій частині одного процента. Зазначене збільшення процентної ставки за кредитом застосовується починаючи з першого банківського дня календарного місяця, наступного за місяцем, в якому кредитору стало відомо про настання обставини, визначеної першим абзацом цього пункту договору.

За умовами п. 5.3 кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту в дату, визначену графіком (додаток №1 до договору). Якщо дата сплати, зазначена у графіку, не є банківським днем, платіж здійснюється не пізніше останнього банківського дня, що передує даті, визначеній у графіку. Якщо дата платежу у місяці здійснення платежу відсутня, позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості за кредитом та сплатити проценти в останній календарний день поточного місяця. Під поняттям «банківський день» сторони розуміють робочий день, протягом якого приймаються документи клієнтів на переказ і документи на відкликання та здійснюється їх оброблення, передання і виконання.

При простроченні погашення кредиту проценти нараховуються за весь строк фактичного користування кредитом на суму фактичної заборгованості, в т.ч. протягом строку такого прострочення (п. 5.5 кредитного договору).

Згідно з п. 8.1 кредитного договору у разі настання обставин невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань (обов`язків) за договором та/або договором забезпечення, а також інші обставини, які, на думку кредитора, свідчать про те, що зобов`язання позичальника за договором не будуть виконані, кредитор має безумовне право на власний розсуд без необхідності укладення будь-яких додаткових угод/договорів про зміни вжити один або декілька таких заходів: відмовити в наданні кредиту або його частини за договором; скасувати або встановити розмір ліміту в розмірі фактичної заборгованості позичальника за кредитом; вимагати дострокового повного/часткового погашення заборгованості; вимагати надання забезпечення (додаткового забезпечення) виконання зобов`язань позичальника за договором.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє до повного виконання ними прийнятих зобов`язань за договором (п. 12.1 кредитного договору).

Із наявних в матеріалах справи документів вбачається, що з лютого 2022 року ОСОБА_1 припинила виконання своїх зобов`язань за кредитним договором із погашення кредиту та сплати процентів.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) була припинена з 26.01.2023.

13.04.2023 Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-58 (надалі - договір відступлення).

Відповідно до ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ст. 52 Цивільного кодексу України).

За змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини восьмої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її обов`язок виконання укладених нею договорів не припиняється, а продовжує існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її обов`язок щодо виконання укладених нею як фізичною особою-підприємцем договорів не припиняється, а залишається за нею як за фізичною особою.

З 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного суду від 13.02.2018 у справі №910/8729/18 та від 25.06.2019 у справі №904/1083/18.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача, як нового кредитора у зобов`язаннях за Кредитним договором, про порушення відповідачем своїх зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 виник борг за тілом кредиту у розмірі 73 493,90 грн та борг зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 26 481,82 грн.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що банк у повному обсязі виконав зобов`язання за кредитним договором, та надав позичальнику кредитні кошти, що підтверджується виписками з рахунків позичальника які додані до позовної заяви.

Зокрема, на підтвердження розміру заборгованості банк долучив до матеріалів позовної заяви первинну бухгалтерську документацію - виписки з особових рахунків позичальника з електронних реєстрів бухгалтерського обліку. Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №554/4300/16-ц.

Згідно із частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

За умовами п. 5.3 кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту в дату, визначену графіком (додаток №1 до договору).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Так, суд першої інстанції вірно встановлено, що на момент звернення позивача до суду із цим позовом, виходячи з наявних в матеріалах справи банківських виписок з особового рахунку позичальника, підтверджується прострочення повернення позичальником кредиту.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідачем не надано суд жодних доказів на спростування наведених позивачем обґрунтувань та/або погашення вказаної заборгованості за кредитним договором.

Більше того, із наданих позивачем та третьою особою документів вбачається, що фактично відповідач перестала здійснювати погашення кредиту з лютого 2022 року. При цьому, як стверджує сама ОСОБА_1 , у своїй заяві від 21.08.2023 з березня 2022 року вона мешкає у Федеративній Республіці Німеччині, відтак якби відповідач продовжувала виконувати свої зобов`язання за кредитним договором після повномасштабної військової агресії, то докази такого виконання в неї були б в наявності. Проте жодних доказів повного погашення кредиту ОСОБА_1 суду не надано.

Щодо посилання апелянта на повномасштабну військову агресію Російської Федерації проти України, та як наслідок переїзд її до Федеративної Республіки Німеччини, то колегія суддів зазначає, що наведене не може слугувати єдиною та достатньою підставою для невиконання своїх зобов`язань перед іншими особами та звільненням від відповідальності.

До того ж, суд першої інстанції вірно зазначив, що державою Україна було вжито заходів для захисту майнових інтересів осіб - учасників кредитних правовідносин, в тому числі суб`єктів господарської діяльності, в умовах воєнного стану.

Так, згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що в матеріалах справи наявні достатні та належні докази надання третьою особою відповідачу кредиту та часткове погашення відповідачем такого кредиту у період з січня 2021 року по січень 2022 року, а також припинення виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором з лютого 2022 року.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено обов`язок сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованих висновків, що матеріалами справи підтверджується порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором з повернення кредиту починаючи з лютого 2022 року, у зв`язку з чим у неї станом на дату розгляду даного спору наявний борг за тілом кредиту у розмірі 73 493,90 грн.

Статтею 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За змістом частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що протягом строку фактичного користування кредитом до кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного пунктом 1.3 договору включно, позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячно кредитору проценти, сума яких розрахована на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 29,9% річних на рахунок нарахованих доходів кредитора в АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем за період з 24.02.2022 по 14.04.2023 процентів, які за розрахунком суду становлять 26 481, 82 грн. Таким чином, ОСОБА_1 було порушено виконання своїх зобов`язань щодо сплати процентів за користування кредитом.

13.04.2023 Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-58, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників (портфель заборгованості). Перелік кредитних договір, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання договору, зазначені у додатку №1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною.

Відступлення новому кредитору зазначених в попередньому реєстрі боржників (додаток №1 до договору) прав вимоги відбувається за умови виконання новим кредитором п. 3.2. договору, та з моменту підписання сторонами реєстру(ів) боржників, складених за формою, наведеною в додатку №2 до договору. Сторони погодили, що реєстр(и) боржників підписується(ються) сторонами не пізніше 10 робочих днів з дати підписання договору та попереднього реєстру боржників (п. 2.2 договору відступлення).

Відповідно до п. 3.1, п. 3.2 договору відступлення загальна вартість прав вимоги за договором (ціна договору), становить 12 720 706,62 грн. Новий кредитор здійснює оплату загальної вартості шляхом безготівкового переказу, на рахунок первісного кредитора протягом 2 робочих днів з моменту укладення цього договору.

На підтвердження оплати права вимоги за договором №114/2-58 від 13.04.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було надано суду платіжну інструкцію №71034 від 13.04.2023 на суму 12 720 706,62 грн.

З наданого суду витягу з реєстру боржників до договору №114/2-58 від 13.04.2023 (з урахуванням укладеної сторонами додаткової угоди №1 від 15.05.2023) вбачається, що до портфелю заборгованості було включено кредитний договір №R322904/3187/971911 від 06.01.2021, укладений між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 .

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на наведені приписи цивільного законодавства вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло від Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором із повернення кредиту у розмірі 73 493,90 грн та зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 26 481,82 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» направило на адресу відповідача, повідомлення-вимогу про зміну кредитора у зобов`язанні за кредитним договором та про сплату заборгованості, що підтверджується фіскальним чеком відділення поштового зв`язку від 04.06.2023 та списком згрупованих поштових відправлень.

Отже, суд першої інстанції вірно констатував, що у позивача, як нового кредитора, наявне право вимагати від відповідача сплати заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 99 975,72 грн.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 суми кредиту у розмірі 73 493,90 грн та процентів за користування кредитом у розмірі 26 481,82 грн.

Щодо територіальної підсудності даної справи, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних, зокрема, осіб - підприємців та громадських формувань», в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про фізичну особу підприємця, як: дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) припинена з 26.01.2023 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Частиною 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Цивільного кодексу України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

У разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою, її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею, як за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду в справі №910/8729/18 від 13.02.2019 року.

Так, зобов`язання, що виникли у ОСОБА_1 на підставі кредитного договору №R322904/3187/971911 від 06.01.2021 року, не припинились із внесенням 26 січня 2023 року запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1.

Згідно з ч. 6 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно з відповіддю №125849 від 23.06.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що місцем реєстрації відповідача є: м. Київ, вул. Невська, 7.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим кодексом.

Отже, враховуючи те, що місцем реєстрації відповідача є місто Київ, дана справа підлягала розгляду в Господарському суді міста Києва.

Зазначені обставини вірно були встановлені Господарським судом Київської області ухвалою від 26.06.2023, у зв`язку із чим позовну заяву Товарсивта з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 31 ГПК України спори між судами щодо підсудності не допускаються.

За таких обставин, твердження апелянта про те, що дана справа була розглянута з порушенням принципу територіальної підсудності є необґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 року у справі №911/1857/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі № 911/1857/23 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 911/1857/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун