ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" лютого 2024 р. Справа № 924/1240/23

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заярнюка І.В. за участю секретаря судового засідання Виноградова Б.С., розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Євстафієва Миколи Михайловича, Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, с. Мукша Китайгородська

до Приватного підприємства "ГВМ-АГРО", Хмельницький район, Ярмолинецька ТГ, с. Іванківці

про стягнення 142 487,99 грн., з яких 125 354,48 грн. основного боргу, 12 505,35 грн. інфляційних

втрат та 4 626,16 грн. 3% річних

За участю представників сторін:

позивача - В.А. Худняк - згідно ордеру ВХ №1057988

відповідача - не з`явився

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 29.02.2024р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі, заяви, клопотання.

30.11.2023 на адресу Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Євстафієва Миколи Михайловича, Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, с. Мукша Китайгородська до Приватного підприємства "ГВМ-АГРО", Хмельницький район, Ярмолинецька ТГ, с. Іванківці про стягнення 142 487,99 грн., з яких 125 354,48 грн. основного боргу, 12 505,35 грн. інфляційних втрат та 4 626,16 грн. 3% річних, заявлені з підстав неналежного виконання умов договору про надання послуг з перевезення вантажу №7 від 01.07.2022р.

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи та визначено до розгляду судді Заярнюк І.В.

Ухвалою суду від 04.12.2023р. відкрито провадження у справі №924/1240/23 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11:00 год. 11.01.2024р.

До початку підготовчого засідання на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про продовження строку підготовчого засідання та відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 11.01.2024р. постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про продовження строку підготовчого провадження у справі на 30 днів та оголошення перерви до 10:30 год. 08.02.2024р.

Ухвалою суду від 08.02.2024р. відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача про призначення судово-почеркознавчої експертизи у справі №924/1240/23 та про продовження строку підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання. Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу №924/1240/23 до судового розгляду по суті на 11:30 год. "29" лютого 2024 року.

Виклад позицій учасників судового процесу.

Фізична особа-підприємець Євстафій Микола Миколайович звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного підприємства "ГВМ-АГРО" 142 487,99 грн., з яких 125 354,48 грн. основного боргу, 12 505,35 грн. інфляційних втрат та 4 626,16 грн. 3% річних

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01.07.2022р. між ФОП Єстафієвим Миколою Миколайовичем та Приватним підприємством "ГВМ-АГРО" було укладено договір про надання послуг по перевезенню вантажу №7. Позивачем надано відповідачу відповідні послуги, що підтверджується підписаними сторонами актами наданих послуг на загальну суму 325 356,48 грн. Проте, відповідач свої обов`язки за договором перевезення, в частині своєчасної оплати послуг, належним чином не виконав. У зв`язку з чим, позивач на підставі ст. 625 ЦК України нарахував до стягнення з відповідача, в розрізі актів наданих послуг 4 626,16 грн. 3% річних за період з 07.09.2022р. по 30.11.2023р. та 12 505,35 грн. інфляційних втрат за період з вересня 2022 по листопад 2023.

У відзиві на позовну заяву поданому 19.12.2023р. відповідач зазначає, що спірний договір та жодних додатків до нього ПП "ГВМ-АГРО" не підписувало і дій спрямованих на його виконання не вчиняло. Представник відповідача заперечує факт існування договірних відносин з позивачем. З огляду на викладене, докази подані позивачем, на думку відповідача, є неналежними та недопустимими, а тому останні не можуть слугувати підставою для задоволення позову.

У відповіді на відзив представник позивача позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Окремо, представник позивача зазначає про відсутність доказів звернення відповідача до правоохоронних органів з повідомленням про підробку підпису або інших документів та стосовно незаконного вимагання коштів за послуги перевезення пшениці з поля на господарство зі сторони ФОП Євстафієва М.М. Представник позивача зазначає, що аналогічний зміст відносин сторін вбачається у справі №924/492/21, рішення в якому набрало законної сили, з матеріалів якої можна дійти висновку про повне співпадіння проставлених підписів та печаток ПП "ГРМ-АГРО" на актах здачі-приймання робіт (надання послуг) за надані послуги перевезення вантажу, на підтвердження чого надано копії відповідних актів та заяви відповідача про визнання позову у справі №924/492/21 для порівняння ідентичності підписів директора ПП "ГРМ-АГРО". Вищевикладене, на думку представника позивача, свідчить про зловживання відповідачем процесуальними правами, бажання уникнути відповідальності за борговими зобов`язаннями.

Представник позивача у судовому засіданні 29.02.2024р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання суду 29.02.2024р. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується надісланням ухвали суду від 08.02.2024р. на його офіційну електронну адресу зареєстровану в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та на електронну пошту представника відповідача.

Будь-які не розглянуті судом клопотання, подані учасниками процесу в межах розгляду справи, в матеріалах справи №924/1240/23 відсутні.

Судом враховується, що положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема, "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи відповідно до ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

В свою чергу, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема, складність справи та поведінка заявників.

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008р. у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Ст. 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи розумність строків розгляду судового спору, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст.165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

01.07.2022р. між фізичною особо - підприємцем Євстафієвим Миколою Миколайовичем (виконавець) та приватним підприємством "ГВМ-АГРО" (замовник) укладено договір надання послуг №7, за змістом якого виконавець бере на себе зобов`язання по наданню послуг по перевезенню вантажу.

У п. 2.1 договору передбачено, що вартість та обсяг наданих послуг встановлюється, за погодженням сторін, в рахунках на оплату, і є договірною ціною на погоджений об`єм послуг.

Замовник здійснює оплату наданих послуг протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання Сторонами Акту приймання-здачі виконаних робіт (наданих послуг) (п. 2.2 договору).

Відповідно до змісту п. 3.1 договору замовник зобов`язаний прийняти та своєчасно оплатити послуги по перевезенню.

За змістом п. 3.2 договору виконавець зобов`язаний після виконання перевезення надати замовнику оформлені належним чином оригінали наступних документів: рахунок, акт виконаних робіт (наданих послуг), та податкову накладну складену в електроній формі та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання умов (п. 4.2 договору).

Договір надання послуг №7 від 01.07.2022р. підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

На виконання умов вищевказаного договору виконавець надав, а замовник прийняв послуги перевезення, про що складено акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 36 від 30.08.2022р. (перевезення пшениці поле-господарство) на суму 325 356,48 грн.

До матеріалів справи додано рахунки на оплату №36 від 30.08.2022р. (дійсний до 31.08.2022р.) за підписом ФОП Євстафієва М.М.

Відповідачем проведено часткову оплату по вказаному рахунку в сумі 200 000,00 грн. що підтверджується банківською випискою.

Докази оплати відповідачем за надані позивачем послуги перевезення за договором №7 від 01.07.2022р. на суму 125 356,48 грн. до матеріалів справи не додано.

Оскільки заборгованість за договором №7 від 01.07.2022р. відповідачем у повному обсязі не погашена, позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України звернувся до суду про стягнення з останнього, окрім суми основного боргу в розмірі 125 356,48 грн., з вимогою про стягнення 4 626,16 грн. 3% річних за період з 07.09.2022р. по 30.11.2023р. та 12 505,35 грн. інфляційних втрат за період з вересня 2022 - листопад 2023.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.07.2022р між фізичною особо - підприємцем Євстафєвим М.М. та ПП "ГВМ-АГРО" укладено договір надання послуг №7, за змістом якого позивач взяв на себе зобов`язання по наданню послуг по перевезенню вантажу відповідачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Надання позивачем послуг відповідачу відповідно до умов договору №7 від 01.07.2022р на загальну суму 325 356,48 грн. підтверджується двостороннім актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №36 від 30.08.2022р.

Пунктом 2.2 договору сторони погодили, що замовник здійснює оплату наданих послуг протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання Сторонами Акту приймання-здачі виконаних робіт (наданих послуг).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

З огляду на відсутність доказів існування між сторонами інших договірних відносин та наявність на спірному договорі та актах здачі-приймання робіт (надання послуг) підпису та відтиску печатки ПП "ГВМ-АГРО", заперечення представника відповідача викладені у відзиві на позовну заяву не приймаються.

Враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, з огляду на доведеність порушення відповідачем зобов`язань з оплати за надані позивачем послуги за договором №07 від 01.07.2022р., відсутність в матеріалах справи доказів сплати відповідачем 125 356,48 грн., суд вважає заявлені позовні вимоги про стягнення 125 356,48 грн. боргу правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на прострочення строків сплати відповідачем за надані послуги за договором №07 від 01.07.2022р., позивач нарахував до стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 4 626,16 грн. 3% річних розрахованих загалом за період 07.09.2022р. по 30.11.2023р. та 12 505,35 грн. інфляційних втрат за період вересень 2022р. - листопад 2023р.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При застосуванні індексу інфляції необхідно брати до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно необхідно рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня (лист Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ").

Суд, провівши перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат встановив, що нарахування проведені позивачем правильно за заявлені періоди, а тому вимога про стягнення 4 626,16 грн. 3% річних та 12 505,35 грн. інфляційних втрат за заявлені періоди підлягає задоволенню в повному обсязі.

Статтею 2 ГПК України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1. ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає за належне задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача 125 354,48 грн. основного боргу, 4 626,16 грн. 3% річних та 12 505,35 грн. інфляційних втрат у повному обсязі.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 14, 20, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства "ГВМ-АГРО" (32140, Хмельницька обл., Ярмолинецький р-н, с. Іванівка, вул. Шевченка, буд. 62, ) на користь Фізичної особи-підприємця Євстафієва Миколи Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 125 354,48 грн. (сто двадцять п`ять тисяч триста п`ятдесят чотири гривні 48 коп.) основного боргу, 4 626,16 грн. (чотири тисячі шістсот двадцять шість гривень 16 коп.) 3% річних, 12 505,35 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот п`ять гривень 35 коп.) інфляційних втрат та 2 684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повні рішення складено та підписано 04.03.2024р.

Суддя І.В. Заярнюк

Віддрук. 1 прим.

1 прим - до справи,

2 - представнику позивача - Худняк В.А. на ел. ІНФОРМАЦІЯ_1

3- відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_2