ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2024 м. Дніпро Справа № 904/5607/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Іванова О.Г.,

розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін апеляційну скаргу Кучина Антона Борисовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2023 (суддя Дупляк С.А.), прийнятого без повідомлення (виклику) учасників у справі № 904/5607/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Кучина Антона Борисовича, м. Нікополь, Дніпропетровської області

про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

23.10.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до господарського суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Кучина Антона Борисовича про стягнення 127780,22 грн з яких: 76649,42 грн заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом, 51130,80 грн заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користуванням кредитом.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2023 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця Кучина Антона Борисовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 76649,42 грн заборгованості за кредитом, 51130,80 грн заборгованості за процентами, 2147,20 грн судового збору.

2. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ФОП Кучин А.Б. оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду та просить:

- скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Бізнес Позика»;

- стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на сплату судового збору в сумі 3220,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій у сумі 5000,00 грн.

Апелянт вважає прийняте місцевим господарським судом рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Скаржник вважає, що судом неправильно досліджені та оцінені докази, що призвело до неповно встановлених обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- зі змісту позовної заяви та рішення суду не зрозуміло, за який період кредитування та за якими ставками позивач нарахував проценти за користування кредитом. Сума заборгованості не підтверджена відповідним розрахунком з зазначенням формули розрахунку (сума боргу, розмір процентів за користування кредитом, період за який нараховано проценти), тобто заявлена до стягнення сума не підтверджена належними доказами;

- посилання суду на пункт 9 кредитного договору та його застосування до спірних правовідносин є неспроможним, оскільки Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору;

- судом не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, якою акцентовано увагу на сталості підходу до вирішення питання нарахування процентів за користування кредитом, сформульованого у постанові від 28.03.2018 № 444/9519/12 та підтвердженого постановою від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України;

3. Узагальнений виклад позиції позивача по справі (відзив на апеляційну скаргу).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Бізнес позика» вказує на те, що всі доводи та аргументи наведені ФОП Кучиним А.Б. в апеляційній скарзі, не можуть розглядатися в якості можливих підстав для скасування судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції, адже апелянтом взагалі не наведено належних та допустимих доказів, а також належних підстав, які б спростували висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції.

Позивач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції апелянт жодним чином не висловлював своїх заперечень проти позовних вимог з тих підстав, які зазначаються ним в апеляційній скарзі, що в силу приписів ч. 4 ст. 165 ГПК України позбавляє його права заперечувати проти таких обставин під час розгляду справи по суті.

Доводи скаржника стосовно відсутності посилань в рішенні суду на конкретні періоди та ставки кредитування, за якими позивач нараховував проценти за користування кредитом, позивач вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки наведеним у позовній заяві розрахунком відображено всі факти руху грошових коштів за Кредитним договором, протягом усього строку його дії.

Також, позивач вважає такими, що не відповідають дійсності доводи скаржника стосовно того, що сума заборгованості відповідача за кредитним договором, начебто, не була підтверджена розрахунком заборгованості, адже останній було додано позивачем до позовної заяви. При цьому, відповідач будучи достаменно обізнаним зі всіма складовими частинами розрахунків позивача, не скористався правом подання до суду разом з відзивом контррозрахунків ціни позову. Будь-якої незгоди щодо правильності здійсненого позивачем розрахунку, відповідач у відзиві на позов не висловлював та не заперечував. Разом з тим, долучений позивачем до позовної заяви розрахунок суми позову було складено саме на підставі первинної документації, а від так протилежні доводи апелянта не відповідають дійсності.

Доводи апелянта щодо неспроможності пункт 9 кредитного договору та його застосування до спірних правовідносин, позивач вважає безпідставними, оскільки включення до тексту кредитного договору посилання на Правила, як на невід`ємну складову частину кредитного договору є законодавчо визначеною та легальною конструкцією, що підтверджується висновками, висвітленими у постанові Верховного Суду від 12.08.2022 по справі № 234/7297/20.

Посилання апелянта з даного питання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17 позивач вважає безпідставними, оскільки в зазначеній постанові Верховний Суд висловлював позицію виключно з питань обслуговування споживачів-фізичних осіб, а кредитний договір у даній справі укладено відповідачем в якості фізичної особи-підприємця, тобто стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами по даній справі. Аналогічна правова позиція співпадає з висновками, висвітленими в пунктах 20-32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 по справі № 233/2021/19.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20.06.2021 між позивачем (далі - позивач, банк) та фізичною особою-підприємцем Кучиним Антоном Борисовичем (далі - відповідач, позичальник) укладено договір про надання кредиту № 066059-КС-006 (далі - договір).

Указаний договір укладений в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям ТОВ «Бізнес позика» (надалі за текстом - «Правила»), через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця - https://my.bizpozyka.com/.

Відповідно до п. 1 договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у сумі 100000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.

Тип кредиту: кредит. Строк кредиту: 24 тижні. Процента ставка: в день 0,79413303, фіксована. Загальний розмір наданого кредиту: 100000,00 грн. Термін дії договору до 05.05.2021. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 187200,00 грн.

Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів (п. 2 договору).

Пунктом 3 договору сторони погодили графік платежів (а. с. 23), відповідно до якого кредит підлягає сплаті щомісячно рівними платежами у сумі 15600,00 грн, починаючи з 28.11.2020 та з терміном повернення 01.05.2021.

У разі прострочення позичальником дати сплати чергового платежу визначеного графіком платежів кредитодавець має право нараховувати штраф за кожен випадок такого порушення позичальником у розмірі 10 процентів від загальної суми простроченої заборгованості в порядку, визначеному розділом 5 правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям (далі - правила) (п. 4 договору).

Згідно з п. 5 договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця http://bizpozyka.com/, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає договір.

Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до укладання договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачені законодавством України, зокрема передбачену ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. 8 договору).

Відповідно до п. 9 договору інші умови цього правочину регулюються правилами, які є невід`ємною частиною договору. Усі неврегульовані договором правовідносини сторін регулюються законодавством України.

Укладення кредитного договору підтверджується візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору про надання кредиту від 14.11.2020 № 066059-КС-006 (а. с. 24).

До укладення кредитного договору Кучина Антона Борисовича було належним чином ідентифіковано/верифіковано позивачем, а саме:

14.11.2020 за допомогою відеоверифікації здійснено перевірку особи, яка звернулася за отриманням кредиту з особою, якій належить фінансовий номер телефону НОМЕР_1 та паспорт громадянина України НОМЕР_2 (відеофайл тривалістю 00:01:53 розміщений на гугл-диску за коротким посиланням: http://surl.li/mhels та надається позивачем в Електронному Суді); через Українське бюро кредитних історій перевірено, що фінансовий номер телефону НОМЕР_1 та адреса електронної пошти належать особисто відповідачу (а. с. 20-22).

Тобто зазначені докази підтверджують факт звернення відповідача за оформленням кредиту до ТОВ «Бізнес позика».

Після оформлення кредиту, укладений договір, разом з правилами направлено позивачем на електронну пошту відповідача, що підтверджується скріншотом веб-сторінки поштового сервісу (а. с. 31).

14.11.2020 позивач видав відповідачу кредит на загальну суму 100000,00 грн (чотирма платежами у сумі по 25000,00 грн кожний) на картковий банківський рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, чим виконав свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно та в повному обсязі, що підтверджується: витягом з анкети клієнта ФОП Кучина А.Б. (а. с. 32); чотирма квитанціями платіжної системи ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) від 14.11.2020 за №№ 302997688, 302998148, 302998692 та 302999185 (видача кредиту) (а. с. 33-34); чотирма довідками ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) від 17.10.2023 (видача кредиту) (а. с. 35-36).

Видача кредиту відповідачу здійснювалась позивачем через партнера - ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY), з яким 14.12.2017 укладено Договір про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) № /12/17 (а. с. 37-39), який має ліцензію НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків від 20.11.2014 № 21 (а. с. 40).

Додатковою угодою від 07.02.2021 № 1 до договору позивач та відповідач домовились, що кредитодавець та позичальник підтверджують, що станом на 07.02.2021 сума неповернутого позичальником кредиту (отриманого відповідно до договору про надання кредиту від 14.11.2020 № 066059-КС-006, далі - договір) становить: грн. (далі за текстом - кредит). Також, кредитодавець та позичальник домовились, що після укладення цієї додаткової угоди: кредитодавець, на умовах викладених в договорі додатково надає, а позичальник додатково отримує та зобов`язується повернути, додатковий кредит у сумі 49000,00 грн. (далі - додатковий кредит). Після надання додаткового кредиту загальна сума отриманого (відповідно до договору та цієї додаткової угоди) та неповернутого позичальником кредиту та додаткового кредиту складатиме 114773,35 грн. Продовжити строк кредиту на 85 днів. Продовжити термін дії договору до 25.07.2021. Після укладення цієї додаткової угоди та надання додаткового кредиту - загальний розмір наданого кредиту становить: 114773,35 грн (п. 1 та п. 2.1. цієї додаткової угоди); орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 218117,08 грн. Комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту (далі - комісія): 2450,00 грн.

Вищезазначеною додатковою угодою сторони встановили новий графік платежів за кредитним договором з початковою датою оплати 21.02.2021 по 25.07.2021 (а. с. 41).

Укладення додаткової угоди 1 підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення зазначеної електронної додаткової угоди 1 від 07.02.2021 до договору про надання кредиту від 14.11.2020 № 066059-КС-006 (а. с. 42).

Після укладення додаткової угоди 1 позивачем відправлено її на електронну пошту відповідача , що підтверджується скріншотом веб-сторінки поштового сервісу (а. с. 43).

Крім того, місцевим господарським судом також встановлено, що 07.02.2021 позивач видав відповідачу додатковий кредит на загальну суму 49000,00 грн (двома платежами у сумі 25000,00 грн та 24000,00 грн) на картковий банківський рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується: витягом з анкети клієнта ФОП Кучина А.Б. (а. с. 32); двома квитанціями платіжної системи ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) від 07.02.2021 за №№ 371958875 та 371958414 (докредитування) (а. с. 44); двома довідками ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) від 17.10.2023 (докредитування) (а. с. 45).

Отже позивач виконав грошові зобов`язання за кредитним договором та додатковою угодою 1 своєчасно та в повному обсязі.

Відповідач в рахунок погашення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом здійснив 14 (чотирнадцять) платежів по банківських реквізитах позивача на загальну суму 203900,78 грн, що включає в себе: 2450,00 грн комісії, 72350,58 грн тіла кредиту та 129100,20 грн відсотків за користування кредитом, що підтверджується: квитанцією платіжної системи ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) від 26.12.2020 № 335359479 (оплата по кредиту, а. с. 53); довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) від 17.10.2023 (оплата по кредиту, а. с. 54); тринадцятьма інформаційними довідками ТОВ «Платежі онлайн» ТМ Platon від 16.10.2023 за №№ 2219/10, 2220/10, 2221/10, 2222/10, 2223/10, 2224/10, 2225/10, 2226/10, 2227/10, 2228/10, 2229/10, 2230/10 та 2231/10 (графа «Опис») оплата відповідачем кредиту згідно договору № , де - РНОКПП відповідача (а. с. 46-52).

Водночас, позивач стверджує, що станом на дату подання позовної заяви, заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання кредиту від 14.11.2020 № 066059-КС-006 складає - 127780,22 грн, у т.ч. 76649,42 грн заборгованість за кредитом, 51130,80 грн заборгованість по відсотках, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом від 14.11.2020 № 066059-КС-006 (а. с. 55-58).

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що ні договір про надання кредиту, ні додаткова угода 1 до договору не містять електронного підпису фізичної особи-підприємця Кучина А.Б., а тому відсутні підстави стягнення заявленої позивачем заборгованості.

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції, а також мотиви відхилення судом доводів апеляційної скарги.

З огляду на характер спірних правовідносин, предметом доказування в даній справі є встановлення факту неналежного виконання умов договору в частині повернення кредитних коштів та оплати за процентами.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст. 180 ГК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 641 ЦК України).

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 180 ГК України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 ГК України).

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2 ст. 205 ЦК України).

Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII (далі - Закон) регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів.

Статтею 11 вказаного Закону визначено порядок укладення електронного договору.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо змістом таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону).

За приписом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Частиною 11 ст. 11 Закону передбачено, що покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Підтвердження вчинення електронного правочину повинно містити такі відомості:

- умови і порядок обміну (повернення) товару або відмови від виконання роботи чи надання послуги;

- найменування продавця (виконавця, постачальника), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії щодо товару, роботи, послуги;

- гарантійні зобов`язання та інформація про інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом товару або з виконанням роботи чи наданням послуги;

- порядок розірвання договору, якщо строк його дії не визначено.

Дія цього положення не поширюється на електронні правочини, пов`язані з одноразовим наданням інформаційних електронних послуг або послуг проміжного характеру в інформаційній сфері, оплата яких здійснюється дистанційно. Постачальник таких послуг має надати змогу споживачеві ознайомитися з найменуванням постачальника, його місцезнаходженням та порядком прийняття претензії щодо послуги.

Згідно з ч. 12 ст. 11 вищевказаного Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, законодавство допускає використання одного з двох рівноправних варіантів електронного підпису: у вигляді кваліфікованого електронного цифрового підпису (ЕЦП) та електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідно до матеріалів позовної заяви та доданих до неї документів, а саме до візуальної форми щодо укладення електронного кредитного договору та візуальної форми щодо укладення електронної додаткової угоди 1, в яких викладено хронологію укладення кредитного договору та додаткової угоди 1, вбачається, що: 14.11.2020 кредитний договір підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором «G-7642»; 07.02.2021 додаткова угода підписана відповідачем одноразовим ідентифікатором «G-3024», що відповідає нормам, як ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», так і ст. 207 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що договір з додатковими угодами до нього укладені в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до листа АТ «Універсал Банк» від 15.11.2023 № БТ/8569 (а. с. 79-82) картка № НОМЕР_3 випускалась на ім`я Кучина Антона Борисовича (РНОКПП НОМЕР_4 ).

Також банком надано копії виписки за період з 14.11.2020 по 21.11.2020 та за період з 07.02.2021 по 14.02.2021 про рух грошових коштів за наведеною карткою.

Із наданих виписок вбачається, що відповідач отримав на свій картковий рахунок грошові кошти від позивача та як зазначалося вище частково погашено кредит на загальну суму 203900,78 грн.

Таким чином, здійснивши 14 (чотирнадцять) платежів по банківських реквізитах позивача на загальну суму 203900,00 грн відповідач, фактично визнав укладення договору та додаткової угоди 1, а також визнав залишкову суму заборгованості, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц та позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 по справі № 227/3760/19-ц.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).

З урахуванням умов п. 4 додаткової угоди 1 до договору (кінцевий термін повернення кредиту 25.07.2021), колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що строк повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісії банку є таким, що настав. Проте, відповідач не надав суду доказів сплати у повному обсязі заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та відсотками.

Отже, з урахуванням вищевстановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Бізнес позика» про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості на загальну суму 127780,22 грн з яких: 76649,42 грн заборгованості за отриманим кредитом та 51130,80 грн заборгованості за процентами.

Статтею 86 ГПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства, наведених правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.

Доводи скаржника про відсутність в матеріалах справи відповідного розрахунку суми позову з зазначенням формули розрахунку (суми боргу, розміру процентів за користування кредитом, періоду за який нараховано проценти), неспроможність п. 9 кредитного договору та його застосування до спірних правовідносин оскільки Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, колегія суддів відхиляє, оскільки в силу приписів ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Скаржник в апеляційній скарзі не навів жодного мотивування чому він не заперечував проти наведених у позовній заяві обставин, що виключає можливість заперечувати проти таких обставин в апеляційній інстанції.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості за кредитом (а. с. 55-58), спростовуються доводи скаржника з приводу вищевказаних заперечень на рішення місцевого господарського суду. Наявним в матеріалах справи розрахунком суми боргу спростовуються також доводи апелянта стосовно нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами дії кредитного договору, оскільки позивачем припинено нарахування відсотків за користування кредитними коштами саме 25.07.2021, тобто до граничного строку дії додаткової угоди 1.

Щодо безпідставності застосування позивачем Правил про надання грошових коштів судова колегія відхиляє такі, з огляду на п. 5 кредитного договору, підписуючи який позичальник погодився з твердженням про те, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх.

З урахуванням вищезазначеного, безпідставним є й посилання скаржника на правові позиції Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, якою акцентовано увагу на сталості підходу до вирішення питання нарахування процентів за користування кредитом, сформульованого у постанові від 28.03.2018 № 444/9519/12 та підтвердженого постановою від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а оскаржуване рішення господарського суду відповідає чинному законодавству, відповідно відсутні підстави передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

7. Розподіл судових витрат.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача по справі.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кучина Антона Борисовича - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2023 у справі № 904/5607/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право, порядок та строк касаційного оскарження визначені ст. ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов