ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2024 р. м. ХарківСправа № 922/5445/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.,

розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження справу № 922/5445/23

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (, юридична адреса: 61037, м. Харків, вул. Георгія Тарасенка (раніше - вул. Плеханівська), буд. 126/ адреса для листування: 61057,м.Харків, вул. Гоголя, буд. 10)

до відповідача Акціонерного товариства «Готель «МИР» (, юридична адреса: 61072, м. Харків, пр-т Науки, буд. 27А)

про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019 № 2-1978С, пені, 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 564622,05 грн,

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ "Харківенергозбут" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою (вх. № 5445/23 від 27.12.2023) до відповідача - АТ «Готель «МИР», в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 564622,05 грн, з яких: заборгованість за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019 № 2-1978С в сумі 236518,47 грн; пеня в сумі 244802,36 грн; 3% річних в сумі 20271,54 грн та інфляційні втрати в сумі 63029,68 грн, а також просить стягнути з відповідача судовий збір у сумі 8469,33 грн та повернути позивачу з Державного бюджету України помилково сплачену різницю судового збору в розмірі 427,42 грн. Розгляд справи позивач просить здійснити в порядку спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019 № 2-1978С (укладеному шляхом підписання Заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу від 03.01.2019) в частині внесення оплат в розмірах та в строки, що передбачені зазначеним договором, за фактично спожиту електричну енергію за загальний період з січня 2022 року по серпень 2023 року. Позивач зазначає, що протягом вказаного періоду відповідач не здійснював належним чином оплату за спожиту електричну енергію, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість за договором в розмірі 236518,47 грн за період з листопада 2022 року по серпень 2023 року. Також позивач зазначає, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.05.2023 у справі № 922/1353/23 затверджено укладену між сторонами мирову угоду, предметом якої є заборгованість по договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019 № 2-1978С за спожиту електричну енергію за період з січня 2022 року по жовтень 2022 року в сумі 1.139.892,49 грн, а також нараховані у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання: пеня в сумі 43614,99 грн за період лютий-липень 2022 року; 3% річних у сумі 6262,72 грн за період лютий-жовтень 2022 року та індекс інфляції в сумі 65969,64 грн за період квітень-жовтень 2022 року. Втім, відповідачем зобов`язання щодо оплати вказаної заборгованості не виконано. Зазначені вище обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача основної заборгованості за електричну енергію в розмірі 236518,47 грн за період з листопада 2022 року по серпень 2023 року, а також нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання: пені в сумі 244802,36 грн за період з 01.08.2022 по 31.08.2023; 3% річних у сумі 20271,54 грн за період з 01.11.2022 по 31.08.2023 та інфляційних у сумі 63029,68 грн за період з листопада 2022 року по липень 2023 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.12.2023 прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито позовне провадження у справі № 922/5445/23, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в справі матеріалами, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив та встановлено відповідачу 5-денний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечення на відповідь на відзив.

Зазначену ухвалу відповідно до вимог ст. 122 ГПК України вчасно офіційно оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та її копії в порядку ч. 2-4 ст. 120 та ч. 5 ст. 242 ГПК України направлено позивачу і відповідачу в електронному вигляді до їх зареєстрованих електронних кабінетів в підсистемі «Електронний Суд» ЄСІТС.

Від учасників справи після відкриття провадження у даній справі будь-яких заяв по суті справи або заяв чи клопотань з процедурних питань на адресу суду станом на день прийняття судом цього рішення не надходило.

Позивач - ПрАТ "Харківенергозбут" копію ухвали суду про відкриття провадження у справі № 922/5445/23 отримав 30.12.2023 (з урахуванням положень п. 2 ч. 6 та абз. 2 п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК), що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач - АТ «Готель «МИР» копію ухвали суду про відкриття провадження у справі № 922/5445/23 також отримав 30.12.2023 (з урахуванням положень п. 2 ч. 6 та абз. 2 п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК), що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного листа.

Таким чином, судом вчинено всіх необхідних заходів для належного повідомлення відповідача - АТ «Готель «МИР» про розгляд даної справи й надання йому можливості висловити свою позицію щодо заявлених позивачем вимог і звернутись до суду із заявами по суті справи та заявами чи клопотаннями з процесуальних питань. Втім, відповідач, своїм правом на захист не скористався, ні в установлений судом строк, ні станом на день прийняття судом даного рішення не подав відзиву на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, із заявами або клопотаннями по суті справи та з процедурних питань до суду не звертався, на зв`язок із судом будь-яким чином не виходив.

У відповідності до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України, в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Тобто, подання відповідачем відзиву на позовну заяву є правом, а не обов`язком учасника справи, а отже не може бути підставою для невиправданого затягування судового розгляду справи.

За приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України, справи в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

На підставі зазначеного, з огляду на закінчення встановленого ст. 248 ГПК України строку розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що судом вчинено всіх необхідних заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, та враховуючи, що подання відзиву на позовну заяву є правом (а не обов`язком) відповідача, і суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, а також враховуючи, що позивачем у позовній заяві досить повно висловлено свою позицію по суті заявлених ним позовних вимог і в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для прийняття рішення по даній справі, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав учасників справи щодо розгляду спору впродовж розумного строку, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності відзиву відповідача за наявними у справі матеріалами.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані позивачем до позовної заяви докази, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з відокремленням функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" з 01.01.2019 ПрАТ "Харківенергозбут" є постачальником електричної енергії за вільними цінами на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 19.06.2018 № 505 та постачальником універсальних послуг на території Харківської області у відповідності до Постанови НКРЕКП від 26.10.2018 № 1268.

Позивачем надано до матеріалів позовної заяви копію договору від 01.01.2019 № 2-1978С про постачання електричної енергії споживачу - АТ «Готель «МИР», який не підписаний споживачем.

Водночас, у матеріалах позовної заяви міститься підписана з боку споживача - АТ «Готель «МИР» та засвідчена його печаткою копія Комерційної пропозиції від 01.12.2020 № 1Ф-Р для споживачів з запланованим обсягом споживання до 50000 кВт*год на місяць «Оплата електричної енергії один раз за фактично спожиту електричну енергію (плата за надання послуг з розподілу електричної енергії здійснюється Споживачем Оператору системи розподілу)», яка є Додатком № 2 до договору від 01.01.2019 № 2-1978С, тобто являється невід`ємною частиною зазначеного договору (далі по тексту - Комерційна пропозиція № 1Ф-Р)

Також, у матеріалах позовної заяви міститься підписана з боку споживача - АТ «Готель «МИР» та засвідчена його печаткою копія Заяви-приєднання від 03.01.2019 до договору про постачання електричної енергії споживачу, яка є Додатком № 1 до договору № 2-1978С, тобто являється невід`ємною частиною зазначеного договору (далі по тексту - Заява-приєднання).

Із вказаної Заяви-приєднання вбачається, що споживач, ознайомившись з умовами договору про постачання електричної енергії споживачу (далі - Договір) на сайті електропостачальника ПрАТ "Харківенергозбут" в мережі Інтернет за адресою www.zbutenergo.kharkov.ua або в друкованому виданні, що публікується в межах території ліцензованої діяльності ПрАТ "Харківенергозбут", приєднався до умов Договору на умовах Комерційної пропозиції Постачальника № 2 з такими персоніфікованими даними Споживача:

Споживач - Публічне акціонерне товариство «Готель «МИР»;

код ЄДРПОУ Споживача - 04824844;

вид та адреса об`єкта - готельне господарство, 61072, м. Харків, пр. Науки, 27а;

Оператор, з яким Споживач уклав договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії - АТ "Харківобленерго";

дата початку постачання - з 01.01.2019.

Відповідно до Заяви-приєднання, Споживач, погодившись з цією завою-приєднанням (акцептувавши її), засвідчує вільне волевиявлення щодо приєднання до умов Договору в повному обсязі. З моменту акцептування цієї заяви-приєднання в установленому Правилами роздрібного ринку порядку Споживач та Постачальник набувають всіх прав та обов`язків за Договором і несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами Договору та чинним законодавством України.

Надаючи правову кваліфікацію вищевказаним обставинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також інші юридичні факти.

За змістом ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України).

Господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також як наслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання (ст. 174 ГК України).

Згідно з ч. 1-3 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За приписами ч. 1 ст. 265 ГК України, ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії", учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Згідно з ч. 2 ст. 56 зазначеного Закону, договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Пунктом 3.2.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП від 14.06.2018 № 312 (далі - Правила) передбачено, що електропостачальники, які постачають електричну енергію споживачам на роздрібному ринку, мають самостійно розробити форму відповідного договору на основі примірного чи типового договору, який є додатком до цих Правил. Розроблені форми договорів електропостачальники мають оприлюднювати на своїх офіційних веб-сайтах.

У відповідності до п. 3.1.7 Правил, електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку лише на вимогу споживача.

Відповідно до п. 3.2.5 Правил, укладення споживачем договору про постачання електричної енергії споживачу відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальнику заяву-приєднання.

Згідно з п. 3.2.10 Правил, за наявності публічних комерційних пропозицій електропостачальник розміщує на веб-сайті та в центрах обслуговування споживачів бланк заяви-приєднання до договору постачання електричної енергії споживачу.

Публічний договір постачання електричної енергії споживачу, комерційні пропозиції та заява-приєднання розміщені на офіційному сайті ПрАТ "Харківенергозбут" www.zbutenergo.kharkov.ua.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст. 78, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку посилається сторона, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищезазначені обставини, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів щодо їх належності, допустимості та достовірності, зважаючи на те, що лише з 01.01.2019 функцію з розподілу електричної енергії було відокремлено від функції постачання електричної енергії відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", внаслідок чого із зазначеної дати ПрАТ "Харківенергозбут" (позивач) отримав статус постачальника електричної енергії на території Харківської області та АТ «Харківобленерго» - статус оператора з розподілу електричної енергії, приймаючи до уваги співпадіння номеру договору, зазначеного в Заяві-приєднанні із номером спірного договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019 № 2-1978С, суд дійшов висновку, що дату договору (23.10.2004) у вказаній Заяві-приєднанні зазначено помилково, а відтак вказана Заява-приєднання свідчить про укладення між позивачем та відповідачем договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019 № 2-1978С.

Крім того, укладення між позивачем та відповідачем договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019 № 2-1978С підтверджується наданою позивачем до матеріалів позову підписаною з боку відповідача Комерційною пропозицією № 1Ф-Р, яка є Додатком № 2 від 01.12.2020 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019 № 2-1978С.

Як зазначає позивач у позовній заяві, з 01.01.2023 Комерційну пропозицію № 1Ф-Р було змінено на Комерційну пропозицію від 01.01.2023 № 1/23Ф-П для споживачів з запланованим обсягом споживання до 50000 кВт*год на місяць «Оплата електричної енергії один раз за фактично спожиту електричну енергію (плата за надання послуг з розподілу електричної енергії здійснюється Споживачем через Постачальника» (далі по тексту - Комерційна пропозиція № 1/23Ф-П), яку було направлено відповідачу засобами поштового зв`язку, що підтверджується наявним у матеріалах справи списком згрупованих відправлень та поштовим фіскальним чеком від 09.12.2022.

Згідно з Умовами п. 4 Комерційної пропозиції № 1Ф-Р та Комерційної пропозиції № 1/23Ф-П, розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата електричної енергії та послуг з розподілу електричної енергії здійснюється Споживачем один раз за фактичний обсяг спожитої електричної енергії, визначений за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка Споживачу, в якому зазначаються суми до сплати за спожиту електричну енергію. У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності в платіжному документі в реквізиті "Призначення платежу" посилань на період, за який здійснюється оплата, або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані Споживачем за електричну енергію, Постачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості Споживача з найдавнішим терміном її виникнення. У разі зміни тарифу надлишок (переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії, зараховується Споживачу на його особовий рахунок як попередня оплата за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 5 Комерційної пропозиції № 1Ф-Р та Комерційної пропозиції № 1/23Ф-П, рахунок за спожиту електричну енергію надається Споживачу до 12 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим. Рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка Споживачем. Рахунки на оплату надаються Споживачу у відповідних структурних підрозділах Постачальника. В разі неотримання Споживачем рахунків Постачальник направляє рахунки Споживачу поштовим зв`язком. У такому випадку рахунки вважаються отриманими Споживачем з дня їх відправлення. Оплата вартості електричної енергії здійснюється Споживачем на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Пунктом 8 Комерційної пропозиції № 1Ф-Р та Комерційної пропозиції № 1/23Ф-П передбачено, що у разі порушення Споживачем строків оплати електричної енергії передбачених п. 5 комерційної пропозиції Постачальник проводить нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочення платежу; 3% річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобов`язання за договором повинна бути оплачена Споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції. Суми пені, 3% річних, інфляційних зазначаються у розрахунковому документі окремим рядком та повинні бути оплачені протягом 5 робочих днів від дня його отримання Споживачем. Суми пені, 3% річних та інфляційних оплачуються Споживачем на поточний рахунок Постачальника.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підставі даних, отриманих від Оператора з розподілу електричної енергії - АТ «Харківобленерго», були сформовані та виставлені відповідачу - АТ «Готель «МИР» рахунки на оплату за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019 № 2-1978С за період з січня 2022 року по серпень 2023 року.

Судом встановлено, що відповідач - АТ «Готель «МИР» неналежно виконував свої зобов`язання щодо внесення оплат за спожиту електричну енергію за договором за період з січня 2022 року по жовтень 2022 року, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість за вказаний період у розмірі 1.139.892,49 грн, що стало підставою для звернення позивача - ПрАТ "Харківенергозбут" до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - АТ «Готель «МИР» заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019 № 2-1978С за спожиту електричну енергію за період з січня 2022 року по жовтень 2022 року у розмірі 1.139.892,49 грн, пені за період з лютого 2022 року по липень 2022 року в розмірі 43614,99 грн, 3% річних з лютого 2022 року по жовтень 2022 року в розмірі 6262,72 грн та інфляційних втрат за період з квітня 2022 року по жовтень 2022 року в розмірі 65969,64 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.04.2023 у справі № 922/1353/23 (суддя Погорелова О.В.) вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

У процесі розгляду справи № 922/1353/23 до суду від сторін надійшла заява від 29.05.2023 про затвердження мирової угоди, укладеної між ПрАТ "Харківенергозбут" та АТ «Готель «МИР» 26.05.2023.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.05.2023 у справі № 922/1353/23 затверджено мирову угоду, укладену між ПрАТ "Харківенергозбут" та АТ «Готель «МИР» 26.05.2023 в редакції, викладеній у тексті зазначеної ухвали суду, згідно з якою:

- предметом цієї Мирової угоди є врегулювання на підставі взаємних поступок спору у господарській справі № 922/1353/23, який виник між Сторонами в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов`язань з оплати електричної енергії, поставленої за укладеним між Сторонами Договором про постачання електричної енергії споживачу від 01.09.2021 № 2-1978С, а саме: заборгованість за спожиту електричну енергію (за період з січня по жовтень 2022 року) в сумі 1.139.892,49 грн, пеня у сумі 43614,99 грн, 3% річних у сумі 6262,72 грн, індекс інфляції у сумі 65969,64 грн. Загальна сума заборгованості складає 1.255.739,84 грн;

- відповідач визнає заявлені позивачем у справі № 922/1353/23 позовні вимоги в повному обсязі;

- сторони остаточно домовляються на підставі взаємних поступок про відстрочення та розстрочення сплати заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 1.139.892,49 грн, пеня в сумі 43614,99 грн, 3% річних у сумі 6262,72 грн, індекс інфляції в сумі 65969,64 грн, та погоджують, що вона підлягає сплаті Відповідачем на користь Позивача в період з 29.05.2023 по 30.01.2024 щомісячно частинами відповідно до затвердженого Сторонами у Мировій угоді графіку.

Проте, відповідач - АТ «Готель «МИР» не виконав своїх зобов`язань в частині здійснення розрахунку з позивачем - ПрАТ "Харківенергозбут" за спожиту електричну енергію з січня 2022 року по жовтень 2022 року, яка є предметом Мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 30.05.2023 у справі № 922/1353/23.

Також відповідачем - АТ «Готель «МИР» не виконано зобов`язання в частині внесення оплати за електричну, що була ним спожита в наступному періоді, а саме: з листопада 2022 року по серпень 2023 року, на загальну суму 236518,47 грн.

Тому позивач - ПрАТ "Харківенергозбут" звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача основної заборгованості за електричну енергію в розмірі 236518,47 грн за період з листопада 2022 року по серпень 2023 року, а також нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання: пені в сумі 244802,36 грн за період з 01.08.2022 по 31.08.2023; 3% річних у сумі 20271,54 грн за період з 01.11.2022 по 31.08.2023 та інфляційних у сумі 63029,68 грн за період з листопада 2022 року по липень 2023 року.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За приписами ст. 525-526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 57 Закону України "Про ринок електричної енергії", електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Станом на момент ухвалення судом даного рішення в матеріалах справи відсутні, а відповідачем, всупереч ст. 73, 74 ГПК України, не надано доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості за електричну енергію в розмірі 236518,47 грн за період з листопада 2022 року по серпень 2023 року або які б могли спростувати наявність у відповідача вищезазначеної заборгованості. На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019 № 2-1978С в сумі 236518,47 грн є обґрунтованими та доведеними належними і допустимими доказами, тому задовольняє позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 244802,36 грн, нарахованої у зв`язку порушенням виконання грошового зобов`язання за період з 01.08.2022 по 31.08.2023, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

За приписами п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 1-3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8 Комерційної пропозиції № 1Ф-Р та Комерційної пропозиції № 1/23Ф-П передбачено, у разі порушення Споживачем строків оплати електричної енергії передбачених п. 5 комерційної пропозиції Постачальник проводить нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочення платежу, у тому числі за день оплати: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи, що відповідачем - АТ «Готель «МИР» порушено строки оплати за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019 № 2-1978С, у відповідності до умов п. 8 Комерційної пропозиції № 1Ф-Р та Комерційної пропозиції № 1/23Ф-П у позивача - ПрАТ "Харківенергозбут" виникло право вимагати сплати відповідачем пені за порушення строків виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим, суд враховує положення пп. 16 п. 1 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 25.02.2022 № 332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану", згідно з яким на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії".

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан з 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

В подальшому відповідними Указами Президента України воєнний стан неодноразово був продовжений та триває по теперішній час.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 12.05.2015 «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 цього Закону Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Статтею 17 вказаного Закону визначено, що органи державної влади України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, громадські об`єднання, а також громадяни зобов`язані сприяти діяльності військового командування та військових адміністрацій у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану на відповідній території.

Згідно з ч. 1 ст. 20 наведеного Закону, правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 22.09.2016 «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора.

Згідно з ч. 1 ст. 3 цього Закону, Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про ринок електричної енергії», до повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належать, зокрема, затвердження правил ринку, правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу, кодексу комерційного обліку, правил роздрібного ринку, порядку розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів, який включає в тому числі положення щодо особливостей розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів з третіми державами, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Отже, НКРЕКП (Регулятор) прийняв постанову № 332 від 25.02.2022 в межах своїх повноважень, тому вказана постанова має застосовуватись, у тому числі, підпункт 16 пункту 1 цієї постанови, відповідно до якого зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Регулятор на своїх засіданнях приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції. Згідно з ч. 2 цієї статті, рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 вказаного Закону, для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор приймає обов`язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції.

Як вбачається з тексту Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332, її прийнято відповідно до законів України «Про ринок електричної енергії», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, ураховуючи Протокол наради щодо обговорення заходів стабілізації учасників ринку електричної енергії під час особливого періоду з метою забезпечення операційної безпеки функціонування основної частини ОЕС України від 25.02.2022.

Отже, Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, Регулятор на своїх засіданнях приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції та є обов`язковими до виконання.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 26.07.2023 у справі № 922/1948/22.

На підставі викладеного, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені та здійснивши власний розрахунок, суд дійшов висновку, що позивачем з порушенням вимог пп. 16 п. 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 було нараховано відповідачу пеню в розмірі 244802,36 грн за період з 01.08.2022 по 31.08.2023, тобто за період дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 20271,54 грн за період з 01.11.2022 по 31.08.2023 та інфляційних у сумі 63029,68 грн за період з листопада 2022 року по липень 2023 року, нарахованих у зв`язку порушенням виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо сплати заборгованості за спожиту електричну енергію.

Частиною 1 ст. 625 ЦК визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, з аналізу ст. 625 ЦК України вбачається, що право на звернення з позовними вимогами про стягнення коштів на підставі ч. 2 зазначеної статті виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання.

За змістом ч. 3 ст. 11, ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює в межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 4 ЦК України передбачено, що цей Кодекс є основним актом цивільного законодавства України.

Відповідно до правового висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду, зокрема в постановах: від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18, від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц та від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не мають характеру штрафних санкцій і є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, навіть, якщо умовами договору не передбачено стягнення інфляційних та річних.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України входять до складу грошового зобов`язання та є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки носять компенсаційний характер та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

З урахуванням зазначеного, враховуючи, що відповідачем - АТ «Готель «МИР» порушено строки оплати за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019 № 2-1978С, з огляду на положення ст. 625 ЦК України та умови п. 8 Комерційної пропозиції № 1Ф-Р та Комерційної пропозиції № 1/23Ф-П, у позивача - ПрАТ "Харківенергозбут" виникло право вимагати сплати відповідачем 3% річних та інфляційних втрат.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних та 3% річних, суд дійшов висновку, що вказані розрахунки є вірними та виконані у відповідності до вимог чинного законодавства, тому задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 20271,54 грн за період з 01.11.2022 по 31.08.2023 та інфляційних у сумі 63029,68 грн за період з листопада 2022 року по липень 2023 року в повному обсязі.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір, що складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 складає 2684,00 грн.

Як вбачається з матеріалів позову, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою в грудні 2023 року з вимогою майнового характеру на загальну суму 564622,05 грн, отже за подання зазначеної позовної заяви мав бути сплачений судовий збір у розмірі 8469,33 грн, що становить 1,5 відсотка ціни позову.

Позивачем при поданні позовної заяви надано суду платіжну інструкцію № 49069 від 28.11.2023, яка свідчить про сплату судового збору в розмірі 8896,75 грн, який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України, що підтверджується відповідною Випискою про зарахування судового збору.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені частково на загальну суму 319819,69 грн (236518,47 основного боргу + 20271,54 грн 3% річних + 63029,68 грн інфляційних), у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України на відповідача покладаються витрати щодо сплати судового збору в розмірі 4797,29 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо клопотання позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору в сумі 427,42 грн суд зазначає таке.

Як вже зазначалося вище, позивачем - ПрАТ "Харківенергозбут" при поданні позовної заяви надано суду платіжну інструкцію № 49069 від 28.11.2023 про сплату судового збору в розмірі 8896,75 грн, який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України. Отже, враховуючи, що за подання зазначеної позовної заяви мав бути сплачений судовий збір у розмірі 8469,33 грн, що становить 1,5 відсотка ціни позову, позивачем було переплачено судовий збір на 427,42 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 та ч. 2, 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених ч. 1 цієї статті, - повністю. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про необхідність повернути позивачу судовий збір у сумі 427,42 грн, сплачений по платіжній інструкції № 49069 від 28.11.2023 на суму 8896,75 грн за подання позовної заяви у даній справі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст. 2, ч. 3 ст. 13, ст. 73-74, 76-79, 86, п. 2 ч. 1 ст. 129, ст. 236-242, 252 ГПК України, ст. 4 , п. 1 ч. 1 та ч. 2, 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Готель «МИР» (, юридична адреса: 61072, м. Харків, пр-т Науки, буд. 27А) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (, юридична адреса: 61037, м. Харків, вул. Георгія Тарасенка (раніше - вул. Плеханівська), буд. 126) заборгованість за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019 № 2-1978С в сумі 236518,47 грн на п/р із спеціальним режимом використання НОМЕР_1 у філії ХОУ АТ "Ощадбанк", МФО 351823.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Готель «МИР» (, юридична адреса: 61072, м. Харків, пр-т Науки, буд. 27А) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (, юридична адреса: 61037, м. Харків, вул. Георгія Тарасенка (раніше - вул. Плеханівська), буд. 126) 3% річних в сумі 20271,54 грн та інфляційні втрати в сумі 63029,68 грн на п/р НОМЕР_2 у ХОУ АТ "Ощадбанк", МФО 351823.

4. Стягнути з Акціонерного товариства «Готель «МИР» (, юридична адреса: 61072, м. Харків, пр-т Науки, буд. 27А) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (, юридична адреса: 61037, м. Харків, вул. Георгія Тарасенка (раніше - вул. Плеханівська), буд. 126) судовий збір в сумі 4797,29 на п/р НОМЕР_2 у ХОУ АТ "Ощадбанк", МФО 351823.

5. Відмовити у стягненні пені в сумі 244802,36 грн.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

7. Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (отримувач ГУК Харків обл./мХар Шевченк/22030101, код отримувача 37874947, рахунок № UA3020653) повернути з Державного бюджету України Приватному акціонерному товариству "Харківенергозбут" (, юридична адреса: 61037, м. Харків, вул. Георгія Тарасенка (раніше - вул. Плеханівська), буд. 126) на поточний рахунок НОМЕР_2 в філії ХОУ АТ "Ощадбанк", МФО 351823, надлишково сплачений судовий збір у розмірі 427,42 грн по платіжній інструкції № 49069 від 28.11.2023 на суму 8896,75 грн. Оригінал вищезазначеної платіжної інструкції залишається в матеріалах судової справи.

8. Дане судове рішення є підставою для повернення надлишково сплаченого судового збору з Державного бюджету України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України.

У зв`язку з відпусткою судді повний текст рішення складено і підписано 04.03.2024.

Суддя Н.А. Новікова