ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" лютого 2024 р.м. Одеса Справа № 916/5731/23

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Павловій О.В.,

розглянувши справу № 916/5731/23

за позовом Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради (65022, Одеська обл., м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д; )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Косухіної Надії Олексіївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 4 582,31 грн;

представники сторін:

від позивача - не з`явився,

від відповідача - Косухіна Н.О.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальна установа "Одесреклама" Одеської міської ради, звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Косухіної Надії Олексіївни про стягнення 4 582,31 грн.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за Договором № 1357-од від 01.01.2018 на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів в період з 01.03.2022 по 31.12.2022.

Ухвалою від 03.01.2024 позовну заяву (вх. № 6319/23 від 28.12.2023) Комунальної установи "Одесреклама" Одеської міської ради прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/5731/23, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 05.02.2024, запропоновано сторонам подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки для їх подачі до суду.

15.01.2024 до суду надійшла заява відповідача про ознайомлення з матеріалами справи.19.01.2024 відповідач ознайомився з матеріалами справи.

25.01.2024 від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. Матеріали справи було надано представнику відповідача для ознайомлення в день надходження заяви.

Протокольною ухвалою від 05.02.2024 відкладено розгляд справи на 26.02.2024.

12.02.2024 за вх. № 5645/24 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Зазначає, що невиконання зобов`язань не вважається ним неналежним у зв`язку з дією обставин непереборної сили (введенням військового стану), які розпочалися у лютому 2022 року та не залежали від волі сторін. В обґрунтування своєї позиції посилається на лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин у вигляді збройної агресії РФ проти України, а також звертає увагу на п. 7.2. укладеного між сторонами договору, відповідно до якого обставинами непереборної сили вважаються: війна чи воєнні дії, повстання, мобілізація, блокади, ембарго тощо. На переконання відповідача, оскільки основним видом його діяльності за КВЕД 79.11. є «Діяльність туристичних агентств», то перелічені заходи правового режиму унеможливили здійснення діяльності як ФОП у спірний період. Вказує, що протягом березня-грудня 2022 року відповідачем не здійснювалась господарська діяльність. Окремо вказує на порушення позивачем права відповідача на досудове врегулювання спору. Також, посилаючись на п/п 8.5.4. п. 8.5. договору, зазначає, що позивач створив штучну заборгованість і зв`язку з тим, що не припинив договір в односторонньому порядку через несплату відповідачем заборгованості.

26.02.2024 відповідачем подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: претензії від 09.02.2024, адресованої позивачу; претензії позивача від 15.02.2024, адресованої відповідачу; відповіді ФОП Косухіної Надії Олексіївни на претензію позивача від 15.02.2024.

У судове засідання, яке було призначено на 26.02.2024, з`явилася ФОП Косухіна Надія Олексіївна, яка заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні.

Позивач 26.02.2024 подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі.

26.02.2024, після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд встановив наступне.

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.04.2008 № 434 були затверджені Правила розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі (далі - Правила; а. с. 8-28, т. 1), які регламентують порядок надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами та процедуру їх переоформлення, зміни й анулювання, визначають вимоги до технічного стану, художньо-естетичного вигляду та порядку розміщення рекламних засобів, умови користування місцями для розміщення зовнішньої реклами, що перебувають у комунальній власності, підстави та порядок здійснення демонтажу протиправно розміщених рекламних засобів, а також порядок здійснення контролю за дотриманням положень цих Правил. Дія цих Правил поширюється на всю територію міста Одеси, включаючи розташування рекламних засобів на будинках (будівлях) і спорудах, на відкритих майданчиках, на міських вулицях (дорогах), площах та інших територіях, у зелених зонах, на елементах вуличного обладнання, зовнішніх та внутрішніх поверхнях підземних переходів, інших об`єктах, розташованих на відкритій місцевості, незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування. Правила є обов`язковими до виконання всіма суб`єктами, що вступають у правовідносини з питань розміщення зовнішньої реклами у межах території міста Одеси.

Відповідно до п. 1.5. Правил Комунальна установа "Одесреклама" Одеської міської ради є уповноваженою особою власника місць розміщення рекламних засобів комунальної власності територіальної громади м. Одеси у сфері укладання договорів на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів.

Згідно з п. 14.1. Правил розмір плати за тимчасове користування місцями, які перебувають у комунальній власності міста, для розташування рекламних засобів встановлюється виконавчим комітетом Одеської міської ради, а місцями, що перебувають у державній або приватній власності - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).

Додатком № 2 до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.04.2008 № 434 (у редакції рішення виконкому від 25.07.2019 № 278) затверджено розмір базової плати за право тимчасового користування місцями, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, для розміщення зовнішньої реклами (а. с. 29, т. 1).

Додатком № 3 до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.04.2008 № 434 (у редакції рішення виконкому від 24.03.2011 № 120) затверджено типовий договір на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів (а. с. 30-33, т. 1).

01.01.2018 між Комунальною установою «Одесреклама» Одеської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Косухіною Надією Олексіївною укладено договір № 1357-од на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів (далі - договір), за умовами п. 2.1. якого позивач надає відповідачу (користувачу) право за плату тимчасово використовувати для розташування рекламних засобів місця на територіях, будівлях, спорудах, що є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси, або інших об`єктах, що перебувають на утриманні органів, підприємств, установ та/або організації Одеської міської ради та не передані у власність іншим особам.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що місця для розташування рекламних засобів та розрахунок плати за їх використання визначаються у відповідних додатках до цього договору.

Згідно з п. 2.3. договору користувач використовує надані йому місця виключно за цільовим призначенням з дня укладання сторонами цього договору та відповідного додатку до нього, сплачує вартість користування цими місцями в порядку та на умовах, визначених цим договором.

За умовами підп. 4.2.4. п. 4.2. договору користувач зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати кошти за цим договором.

Згідно з п. 5.2. договору користувач вносить плату за цим договором щомісячно не пізніше 27 числа місяця, за який вноситься плата, шляхом перерахунку відповідних коштів до бюджету міста Одеси на відповідний рахунок, відкритий в органах Державної казначейської служби України, зазначений в цьому договорі.

Відповідно до п. 5.5. договору у разі нерозміщення рекламного засобу через зміну містобудівної ситуації, здійснення реконструкції, ремонту, будівництва на місці розташування конструкції, плата не нараховується, про що користувач завчасно повідомляє установу.

Згідно з п. 8.3. договору його укладено на строк з 01.01.2018 по 27.12.2022.

За умовами підп. 8.5.4. п. 8.5. договору договір достроково припиняє свою дію у випадку, зокрема, розірвання договору установою в односторонньому порядку у разі несплати користувачем плати за договором протягом двох або більше місяців поспіль.

Додатком № 1 до договору сторони затвердили перелік рекламних засобів, розміщених відповідачем по вул. Новосельського, 60, а саме: 1) лайт-бокс на фасаді - об`ємні літери; 2) лайт-бокс на фасаді; 3) щит на фасаді; 4) мимохід (а.с. 50, т. 1).

Додатком до договору (а.с. 51, т. 1) сторонами також затверджено бухгалтерський розрахунок плати за право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів, які передані у тимчасове користування відповідачу, згідно з яким сума послуг за договором становить 340,50 грн на місяць.

11.05.2018 між сторонами укладено додаткову угоду № 1, якою внесено зміни до договору в частині реквізитів позивача (а. с. 52, т. 1).

01.08.2019 між сторонами укладено додаткову угоду № 3, якою внесено зміни до договору в частині деяких прав та обов`язків позивача та відповідача, плати й порядку розрахунків за договором, відповідальності сторін, терміну дії договору

Так, у відповідності з умовами даної додаткової угоди № 3, сторонами з 01.08.2019 узгоджено затвердити бухгалтерський розрахунок плати за право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів, які передані у тимчасове користування відповідачу, згідно з яким сума послуг за договором становить 516,45 грн на місяць (а.с. 56).

Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 60, т. 1), сума боргу Фізичної особи-підприємця Косухіної Надії Олексіївни за період з 01.03.2022 по 31.12.2022 складає 4 582,31 грн (сума нарахувань за відповідний період 5 097,86 грн за вирахуванням суми переплати за договором станом на 01.03.2022 - 515,55 грн).

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

У статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина 1). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2).

За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1).

Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з внесення плати за договором на право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1). Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (частина 2).

Згідно з частиною 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає доведеною обставину забезпечення позивачем відповідачу можливості тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів у спірний період. Водночас судом встановлена обставина неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо внесення плати за договором № 1357-од від 01.01.2018.

При цьому, станом на час вирішення спору судом, в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача з повідомленням щодо нерозміщення реклами у відповідності з п. 5.5. договору.

Враховуючи підтвердження матеріалами справи обставини виконання позивачем зобов`язань за договором, з огляду на те, що належних доказів, які б спростовували наявність заборгованості, відповідач, згідно приписів ст. 74,76-77 ГПК України, не надав, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів своєчасної та повної оплати відповідачем вартості послуг за договором, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом присудження до стягнення з Фізичної особи-підприємця Косухіної Надії Олексіївни на користь Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради 4 582,31 грн заборгованості.

Щодо посилань відповідача на форс-мажорні обставини суд зазначає наступне.

У частині першій статті 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

За змістом частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до приписів частини1 статті 617 ЦК України, частини 2 статті 218 ГК України та статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Наявність форс-мажорних обставин у цій справі відповідачем обумовлено повномасштабною військовою агресією РФ проти України, що стало підставою для введення в Україні воєнного стану.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 за № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який триває до теперішнього часу.

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП) оприлюднила лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.97 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Вказаний лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

У постанові від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22 Верховний Суд виклав наступні висновки:

- лист ТПП України від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин;

- форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання;

- наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Отже лист ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії РФ. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

У контексті спірних правовідносин господарський суд зазначає, що у підписаному сторонами договорі передбачений окремий розділ 7 «Форс-мажор», в якому на розсуд сторін урегульовані питання, що пов`язані із виникненням форс-мажорних обставин.

Так, згідно з п. 7.1. договору сторони погодилися, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин (дія непереборної сили, що не залежить від волі сторін), що роблять неможливим виконання сторонами передбачених даним договором зобов`язань, а також пожеж, повеней, іншого стихійного лиха чи сезонних природних явищ, сторони звільняються від відповідальності за несвоєчасне, повне або часткове невиконання своїх зобов`язань на час дії зазначених обставин та приймають зобов`язання виконати свої зобов`язання після подолання перешкод у строк, який продовжується на період вказаних обставин.

Пунктом 7.2. договору визначено, що обставинами непереборної сили вважаються: війна чи воєнні дії, повстання, мобілізація, блокади, ембарго, інші міжнародні санкції, валютні обмеження, епідемії, пожежі, вибухи, дорожні та природні катастрофи, а також інші події, котрі визнані такими компетентними державними органами.

Відповідно до п. 7.3. договору сторона, яка не в змозі виконати свої зобов`язання за договором в силу причин, зазначених п. 7.1. цього договору, протягом 20 діб інформує іншу сторону про наявність, виникнення і припинення дії форс-мажорних обставин з обов`язковим офіційним підтвердженням, виданим Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим на те державним органом.

У судовому засіданні ФОП Косухіна Надія Олексіївна на запитання суду щодо додержання передбаченого п. 7.3. договору порядку повідомлення позивача про форс-мажорні обставини пояснила, що не інформувала Комунальну установу «Одесреклама» Одеської міської ради у встановлений 20-денний строк про наявність, виникнення і припинення дії форс-мажорних обставин.

Отже, відповідачем не повідомлено про настання форс-мажорних обставин у строк, передбачений договором.

При цьому господарський суд враховує, що положеннями статті 617 Цивільного кодексу України, які кореспондуються зі статтею 218 Господарського кодексу України, передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відтак, за загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина перша статті 617 ЦК).

Таким чином, із зазначених норм вбачається, що чинним законодавством України передбачена можливість звільнення сторін зобов`язання від господарської відповідальності, передбаченої законом або умовами договору за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань у зв`язку з форс-мажорними обставинами, а не від виконання цих зобов`язань в цілому.

Натомість позивачем у даній справі не нараховуються та не заявляються до стягнення з відповідача господарські санкції у вигляді неустойки (штрафу/пені), які у розумінні ГК та ЦК України вважаються заходами відповідальності за правопорушення у сфері господарювання, від якої особи можуть бути звільнені у випадку доведення належними та допустимими доказами настання форс-мажорних обставин.

Стосовно доводів відповідача про створення позивачем штучної заборгованості у зв`язку з неприпиненням договору в односторонньому порядку через несплату відповідачем заборгованості суд зазначає, що з аналізу положень договору суд не вбачає імперативного встановленого обов`язку відповідача в односторонньому порядку розірвати договір з наведених відповідачем підстав.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності зі ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради (65022, Одеська обл., м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д; ) до Фізичної особи-підприємця Косухіної Надії Олексіївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення 4 582,31 грн - задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Косухіної Надії Олексіївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради (65022, Одеська обл., м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д; ) 4 582,31 грн заборгованості, 2 684,00 грн витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 26 лютого 2024 р. Повний текст рішення складено та підписано 04 березня 2024 р.

Суддя Р.В. Волков