ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"05" березня 2024 р. Справа № 906/1667/23.

Господарський суд Житомирської області у складі судді Прядко О.В.,

розглянувши заяву представника відповідача про відвід судді Прядко О.В. від 28.02.2024 у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "САРАГАС КЛАН"

до: Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" в особі філії "БІЛОКОРОВИЦЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ"

про стягнення 1770118,71 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ "САРАГАС КЛАН" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" в особі філії "БІЛОКОРОВИЦЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" про стягнення заборгованості у розмірі 1770118,71 грн, з яких 1093613,47 грн основного боргу, 486163,52 грн пені, 31100,57 грн 3% річних за користування грошовими коштами, 49879,70 грн інфляційних втрат, 109361,35 грн 10% штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем, який є правонаступником Державного підприємства "БІЛОКОРОВИЦЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО", умов договору №31-08/2/2022 від 31.08.2022 та договору №31-10/1/2022 від 31.10.2022 в частині своєчасної оплати за виконані роботи.

Ухвалою суду від 27.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 29.01.2024 о 10:20.

15.01.2024 на поштову адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 11.01.2024, у якому останній просив роз`єднати позовні вимоги, об`єднані в одне провадження за двома договорами №31-08/2/2022 від 31.08.2022 та №31-10/1/2022 від 31.10.2022, виділивши їх у самостійні провадження окремо щодо кожного з цих договорів; у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

29.01.2024 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла відповідь на відзив від 29.01.2024, яку не прийнято судом до розгляду у зв`язку з пропуском процесуального строку для її подання, клопотання про поновлення такого строку з обґрунтуванням поважності причин його пропуску позивачем не заявлялось.

Протокольною ухвалою від 29.01.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача, викладеному у відзиві, про роз`єднання позовних вимог, оскільки у суду відсутні підстави вважати, що їх сумісний розгляд ускладнить вирішення даної справи; оголошено перерву у підготовчому засіданні за клопотанням представника відповідача до 08.02.2024 о 16:00.

08.02.2024 до суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення від 08.02.2024, заява про врегулювання спору за участю судді від 08.02.2024 та клопотання про закриття провадження у справі за відсутністю предмета спору від 08.02.2024.

Протокольною ухвалою від 08.02.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі від 08.02.2024 за відсутністю підстав, передбачених ст.231 ГПК України; відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про врегулювання спору за участю судді від 08.02.2024 у зв`язку з відсутністю згоди позивача (ч.1 ст.186 ГПК України) на проведення процедури врегулювання спору за участю судді; оголошено перерву у підготовчому засіданні за клопотанням представника відповідача до 23.02.2024 об 11:00.

23.02.2024 на електронну пошту суду від представника відповідача надійшла заява про передачу справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до іншого суду від 23.02.2024.

Протокольною ухвалою від 23.02.2024 залишено без розгляду заяву представника відповідача про передачу справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до іншого суду від 23.02.2024, оскільки таку було подано на електронну пошту суду, а не в паперовій формі чи за допомогою підсистеми "Електронний суд" з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, тобто заявником використано спосіб звернення до суду, не передбачений чинним процесуальним законодавством. За таких обставин суд оголосив перерву у підготовчому засіданні 23.02.2024 до 26.02.2024 о 15:30 для надання можливості представнику відповідача подати свої заяви/клопотання з дотриманням вимог ч.8 ст.6, ст.170 ГПК України.

26.02.2024 на електронну пошту суду від представника відповідача надійшла заява про передачу справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до іншого суду від 26.02.2024, згідно з якою останній просив передати справу на розгляд до Господарського суду м. Києва за місцезнаходженням відповідача - Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ", який є правонаступником Державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство", а не за місцезнаходженням філії "БІЛОКОРОВИЦЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ", яка не є учасником відносин, діє лише від імені та в інтересах юридичної особи.

Приймаючи до уваги пояснення представника відповідача щодо технічних проблем з доступом до підсистеми "Електронний суд", невеликий проміжок часу між засіданнями (з 23.02.2024 до 26.02.2024) та віддаленість відповідача і його представника від місцезнаходження господарського суду, з метою незатягування судового процесу вищевказану заяву представника відповідача від 26.02.2024, яка надійшла на електронну пошту суду, прийнято судом до розгляду, враховуючи також відсутність заперечень з боку представника позивача.

Протокольною ухвалою від 26.02.2023 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про передачу справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до іншого суду від 26.02.2024, оскільки, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.29 ГПК України, позови у спорах, що виникають з діяльності філії юридичної особи, можуть пред`являтися також за її місцезнаходженням, право вибору між господарськими судами, яким підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. У підготовчому засіданні 26.02.2024 за клопотанням представника відповідача оголошено перерву до 06.03.2024 о 15:45.

04.03.2024 до суду від представника відповідача надійшла заява про відвід судді Прядко О.В. від 28.02.2024, у якій останній просить задовольнити вказану заяву, здійснивши відвід судді Господарського суду Житомирської області Прядко О.В. з переданням справи на розгляд за підсудністю до належного суду.

Вказана заява мотивована тим, що у відповідача виникають сумніви щодо неупередженості та об`єктивності головуючого судді, оскільки, відмовляючи у задоволенні заяви відповідача про передачу справи за територіальною підсудністю, головуючий суддя не навів мотивів для відмови за наслідками аналізу та правильного застосування норм ч.3 ст.29 ГПК України, що територіальну підсудність визначають саме і якраз виходячи з того критерію, що «позови у спорах, що виникали з діяльності філії», а не лише і тільки з факту знаходження філії на території юрисдикції Господарського суду Житомирської області.

Розглянувши вказану заяву, суд зазначає таке.

Згідно з ч.2 ст.38 ГПК України, з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу (ч.3 ст.38 ГПК України).

Відповідно до ст.39 ГПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. Питання про відвід вирішується невідкладно. Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи.

Підстави для відводу (самовідводу) судді встановлені у ст.35 ГПК України.

Так, згідно з ч.ч.1, 2 ст.35 ГПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

ГПК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть викликати сумнів у об`єктивності судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Отже особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (ч.4 ст.35 ГПК України).

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участь у конкретній справі. Відвід судді в судовому процесі як правова категорія - це висловлена в письмовій формі недовіра судді (колегії суддів) на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді в конкретній справі внаслідок виявлення будь-якої особистої прихильності чи упередженості, заявлена учасником розгляду конкретної справи.

Підстави відводу судді - це обставини, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді конкретної справи. Ці обставини можуть бути суб`єктивного характеру і стосуватися особистих зв`язків судді з особами, які беруть участь у справі, або його особистої поведінки щодо розгляду справи, чи об`єктивного характеру і стосуватися процесуального статусу судді у справі, яка розглядалася раніше.

У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Газета Україна-Центр проти України» від 15.07.2010).

Суд зазначає, що наведені представником відповідача аргументи в обґрунтування заявленого відводу не підтверджують наявність підстав, передбачених ст.35 ГПК України. Будь-яких доказів (в контексті викладених обставин), які свідчать про упередженість або необ`єктивність судді Прядко О.В. та можуть бути підставою для її відводу від розгляду справи №906/1667/23, заявником не надано.

Натомість викладені у заяві доводи щодо об`єктивності та упередженості судді Прядко О.В. ґрунтуються на власних переконаннях заявника та зводяться до незгоди з процесуальними діями та рішеннями судді щодо результатів розгляду відповідного клопотання відповідача, тобто зводяться виключно до оцінки застосування судом норм процесуального законодавства України, що у свою чергу не може свідчити про наявність упередженості судді у розгляді справи та бути підставою для відводу в силу ч.4 ст.35 ГПК України.

Відповідно до ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства, зокрема, є законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд наголошує, що суддя, відправляючи правосуддя, самостійно, на власний розсуд визначає, які саме процесуальні дії слід учинити, виходячи з конкретних обставин справи, ступеня підготовленості матеріалів самими сторонами, в тому числі вирішує заявлені сторонами клопотання та заяви.

Так, суддівську дискрецію, або суддівський розсуд, визначають як повноваження, надане особі, яка володіє владою вибирати між двома чи більше альтернативами, коли кожна з альтернатив законна.

Згідно з ч.3 ст.198 ГПК України, головуючий відповідно до завдання господарського судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Безумовно, фактор довіри до суду є одним з найголовніших критеріїв, забезпечення та створення умов існування якого є завданням суду. Таке завдання реалізується зі сторони суду як змістом його процесуальних рішень, так і порядком вчинення процесуальних дій. У зв`язку з цим слід розмежовувати дії сторони та дії суду. Дії сторони, як процесуального так і іншого характеру, не є діями суду. А тому можливі зловживання сторони, питання щодо наявності яких тільки поставлено перед судом і ним не вирішено, не є діями суду, що руйнують підвалини довіри до суду. Припущення у необ`єктивності судді, як суб`єктивна сторона довіри, повинно бути наслідком певних вчинків судді. Такі вчинки складають об`єктивну характеристику довіри, тобто є проявом зовнішніх ознак, що формують внутрішнє переконання. Переконання повинно бути наслідком саме дій судді, а не дій сторони. В інакшому випадку відсутність об`єктивно підтверджених вчинків суду не дає підстави вважати, що сумніви в об`єктивності суду є реальними, а не вигаданими.

Наведені представником відповідача у заяві про відвід судді від 28.02.2024 доводи є безпідставними та ґрунтуються виключно на припущеннях заявника, підтвердження власних сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді Прядко О.В. при здійснені правосуддя у розумінні ст.ст.35, 36 ГПК України заявник не навів, а суд не встановив.

Суд звертає увагу, що у разі незгоди учасника судового процесу з процесуальними діями та рішеннями судді, він не позбавлений права на оскарження судового рішення у встановленому законом порядку з включенням таких заперечень. При цьому, відповідно до положень ГПК України, правомірність, повнота та об`єктивність прийнятого судового рішення, вірне застосування норм матеріального чи процесуального права, оцінка доказів є предметом дослідження у відповідному апеляційному або касаційному провадженні.

Враховуючи наведені вище обставини та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що заява представника відповідача про відвід судді Прядко О.В. від 28.02.2024 є необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.35, 36, 38, 39, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача про відвід судді Прядко О.В. від 28.02.2024 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Прядко О.В.

Друк:

1 - у справу;

- сторонам та їх представникам до електронних кабінетів ЄСІТС.