РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.02.2024Справа № 910/1091/23

За позовом Приватного акціонерного товариства "ВЕСКО" (м. Київ)

до Компанії Веско Клайс Італі Ес.Ер.Ел. (Vesco Сlays Italy S.R.L.) (Віа Сарагозза, Італія)

про стягнення 1 482 803,71 долари США та 530 617,85 євро,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Баринова О.І.

Представники сторін:

Від позивача: Гальцова І.К.

Від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "ВЕСКО" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії Веско Клайс Італі Ес.Ер.Ел. (Vesco Сlays Italy S.R.L.) про стягнення 1.482.803,71 долари США та 530.617,85 євро заборгованості за поставлений позивачем товар за контрактом №02/2022/V/8 від 01.07.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 29.08.2023, а також ухвалено, зокрема, направити судове доручення про надання правової допомоги у справі № 910/1091/23 до Уповноваженого органу Італії, копію даної ухвали суду та позовної заяви з доданими до неї документами направити також безпосередньо на адресу Компанії Веско Клайс Італі Ес.Ер.Ел. (Vesco Сlays Italy S.R.L.), встановлено Компанії Веско Клайс Італі Ес.Ер.Ел. (Vesco Сlays Italy S.R.L.) строк для подання відзиву на позовну заяву - 20 днів з моменту отримання даної ухвали; а також зупинено провадження у справі №910/1091/23 до 29.08.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2023 поновлено провадження у справі №910/1091/23, призначено підготовче засідання на 03.10.2023, зупинено провадження у справі до 03.10.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2023 поновлено провадження у справі.

Про розгляд справи відповідач повідомлений належним чином шляхом направлення судового доручення про надання правової допомоги у справі №910/1091/23 до Уповноваженого органу Італії, а також шляхом направлення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі а позовної заяви з доданими до неї документами також безпосередньо на адресу Компанії Веско Клайс Італі Ес.Ер.Ел. (Vesco Сlays Italy S.R.L.).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.01.2024.

26.12.2023, до початку розгляду означеної справи по суті, до Господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача про визнання позову, в якій також викладено клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Судове засідання з розгляду справи по суті, призначене на 23.01.2024, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Ващенко Т.М. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 27.02.2024.

У судовому засіданні 27.02.2024 представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, не заперечувала проти заяви відповідача про визнання позову. Представник відповідача у судове засідання не з`явився та його неявка не перешкоджає розгляду справи відповідно до ст. 202 ГПК України.

27.02.2024 суд, по виходу з нарадчої кімнати, проголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив, що повне рішення буде складено в строк, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2022 між позивачем (Продавець) та компанією Vesco Сlays Italy S.R.L. (відповідач, Покупець) було укладено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу вогнетривкої глини №02/2022/V/8 (далі - Контракт), за мовами якого продавець зобов`язався продати на умовах даного Контракту, а відповідач - придбати глину з вогнетривких та тугоплавких глин українського походження (продукція), відповідно до доданих специфікацій, які є невід`ємною частиною Контракту.

Відповідно до п. 7.3. Контракту правом, що регулює правовідносини, які виникають за цим правочином, є матеріальне право України.

Додатком 1 від до Контракту (специфікація) сторони погодили поставку товару в кількості 200 000,00 тон.

З наявних у матеріалах справи накладних (коносаментів) та вантажно-митних декларацій, що оформлялись в ході операцій з поставок вогнетривкої глини відповідно до Контракту, вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв без зауважень продукцію в загальній кількості 28 155,313 т.

Вартість поставленої за Контрактом глини відповідно до виставлених продавцем рахунків-фактур склала 1 068 142,28 євро та 1 482 803,71 доларів США.

У пункті 1 Додаткової угоди від 30.10.2022 до Контракту, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою №5 до Контракту, сторони погодили, що виставлені позивачем рахунки повинні бути оплачені до 30.11.2022.

Проте, як вказує позивач у позовній заяві, поставлена продукція не була оплачена відповідачем, і наразі його заборгованість за Контрактом складає 1 482 803,71 доларів США та 530 617,85 євро.

Відповідач факт поставки позивачем товару за Контрактом на означену суму та наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 1 482 803,71 доларів США та 530 617,85 євро повністю визнає, що вбачається з його заяви про визнання позову від 26.12.2023.

Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У ч. 2 ст. 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ч. 1 ст. 664 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач у своїй заяві визнав позовні вимоги повністю.

Як передбачено положеннями частин 1, 4 статті 191 ГПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з частиною 2 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 ГПК України).

Судом встановлено, що визнання позову уповноваженим представником відповідача відповідає вимогам статті 191 Господарського процесуального кодексу України та такі дії останнього не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відтак суд дійшов висновку про прийняття визнання відповідачем позову.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

У той же час відповідно до частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 1 статті 130 ГПК України передбачено, що в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку із прийняттям визнання відповідачем позову, 50 % сплаченого позивачем судового збору підлягає поверненню йому з Державного бюджету України за відповідною ухвалою суду, яку слід постановити після набрання даним рішенням законної сили.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 183, 185, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Компанії Веско Клайс Італі Ес.Ер.Ел. (Vesco Сlays Italy S.R.L.) (Віа Сарагозза 130, 41121 Модена (МО), Італія/Via Saragozza 130, 41121 Modena (MO) Italy; реєстраційний номер MO-429036) на користь Приватного акціонерного товариства "ВЕСКО" (04053, місто Київ, пров. Бехтерівський, будинок 12Б; ідентифікаційний код 00282049) 1 482 803 (один мільйон чотириста вісімдесят дві тисячі вісімсот три) долари США 71 цент, 530 617 (п`ятсот тридцять тисяч шістсот сімнадцять) євро 85 євроцентів та 469 700 (чотириста шістдесят дев`ять тисяч сімсот) грн 00 коп. судового збору.

3. Повернути Приватному акціонерному товариству "ВЕСКО" (04053, місто Київ, пров. Бехтерівський, будинок 12Б; ідентифікаційний код 00282049) з Державного бюджету України 469 700 (чотириста шістдесят дев`ять тисяч сімсот) грн 00 коп. судового збору, про що після набрання рішенням законної сили постановити відповідну ухвалу.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 05.03.2024.

Суддя Т.М. Ващенко