РІШЕННЯ

21 лютого 2024 року м. ТернопільСправа № 921/703/23

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

за участі секретаря судового засідання Коляска І.І.

розглянув справу

за позовом Заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури, вул. Листопадова 4, м. Тернопіль, 46000, в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008, Міністерства економіки України, вул. Грушевського 12/2, м. Київ, 01008

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України", вул. Саксаганського, 1, м. Київ, 01601; філія Акціонерного Товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Тернопільський комбінат хлібопродуктів", вул. Гайова, 21, м. Тернопіль, 46006

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, вул. Василіянок, 48, м. Івано-Франківськ, 76019

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Віконт", вул. Тютюнника Василя, буд. 5-в, м. Київ, 03150 (вул. Млинова, 1, с. Миролюбівка, Тернопільський район, Тернопільська область, 47733)

про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, усунення перешкод у користуванні державним майном

За участі представників

прокуратури: Михайлюк Т. В. (в залі суду)

позивача (Кабінету Міністрів України): Шпит І. П. (в залі суду)

позивача (Міністерства економіки України): Івашковського Д. В. (поза межами приміщення суду)

третьої особи (АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України"; філія АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Тернопільський комбінат хлібопродуктів"): Перевозника П. М. (поза межами приміщення суду)

третьої особи (Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях): Ткач Р. М. (в залі суду)

відповідача: не прибув

В порядку ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua.

Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. 35-37 ГПК України не надходило.

Суть справи.

Заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства економіки України, далі - позивачі, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віконт", далі - відповідач, про:

- скасування рішення реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ Гуляєва Олексія Олександровича №6971915 від 19.10.2013 про державну реєстрацію права приватної власності за ТзОВ "Віконт" в розмірі частки 1/1 на об`єкт нежитлової нерухомості будівлю млина з допоміжними будівлями і спорудами (реєстраційний номер об`єкта 52), за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, село Миролюбівка, вулиця Млинова, будинок 2, до складу якого увійшли будівля млина (А), будівля адмінбудинку (Б), будівля реммайстерні (В);

- усунення перешкоди у користування державним майном шляхом зобов`язання ТОВ "Віконт" звільнити приміщення будівлі млина з допоміжними будівлями і спорудами на вулиця Млинова 2 у селі Миролюбівка Тернопільського району відповідно до частки, визначеної у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 15.04.2010 року у справі №6/60-1010 (10/221-4251).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор вказує, що 19.10.2013 державний реєстратор, маючи право доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, діяв всупереч постанові Львівського апеляційного господарського суду від 15.04.2010 у справі № 6/60-1010, вчинив несанкціоновані дії щодо реєстрації за ТзОВ "Віконт" права власності на будівлі млина, адмінбудинку та реммайстерні, які знаходяться у с. Миролюбівка Тернопільського району та перебувають на балансі філії АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" Тернопільський КХП", що призвело до втрати державного права користування часткою майна у вказаних об`єктах. Звертає увагу суду на те, що проведена державним реєстратором реєстрація права власності за ТОВ "Віконт" не відповідає резолютивній частині постанови апеляційного господарського суду від 15.04.2010 та ухвалі від 23.10.2019 у справі № 6/60-1010 (10/221-4251), а саме: не відповідає розмір частки у праві спільної власності та площі нерухомого майна, зазначені в ухвалі суду та внесені державним реєстратором при державній реєстрації. Внаслідок реєстрації, проведеної державним реєстратором, держава позбавлена права користування 55 % будівлі млина, що є 55/100 частки у спільній частковій власності; 50 % будівлі адмінбудинку, що є 50/100 частки у спільній частковій власності; 48,5 % будівлі майстерні, що є 485/100 частки у спільній частковій власності.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2023 головуючим суддею для розгляду справи №921/703/23 визначено суддю Гирилу І. М.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 23.10.2023 зазначену вище позовну заяву залишено без руху; встановлено прокурору строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Визначені в ухвалі від 23.10.2023 недоліки позовної заяви прокурором усунуто 25.10.2023 (заява за вих. № 15-566 ВИХ 23 15-993-23 від 25.10.2023 в матеріалах справи).

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі 921/703/23; постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 14:00 год. 27.11.2023; залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України"; філію Акціонерного Товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Тернопільський комбінат хлібопродуктів" та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях; запропоновано учасникам справи подати/надіслати суду заяви по суті спору чи з процесуальних питань (при наявності).

16.11.2023 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (третя особа у справі), на виконання ухвали від 31.10.2023, надало письмові пояснення за №10-114-01752 від 14.11.2023 (вх. №9277), відповідно до яких рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомості за відповідачем вважає таким, що прийняте з грубим порушенням законодавства в сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Погоджується із позицією прокурора про те, що, внаслідок проведення неправомірної державної реєстрації права власності на майно, ТзОВ "Віконт" протиправно використовує всю будівлю млина, адмінкорпусу та реммайстерні, частина яких належить державі. Позовні вимоги Заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури просить задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 17.11.2023 задоволено клопотання б/н від 16.11.2023 (вх. № 9282 від 16.11.2023) АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про участь його повноважного представника адвоката Перевозника П. М. у підготовчому засіданні 27.11.2023 о 14:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення vkz.court.gov.ua.

Окрім того, 17.11.2023 від АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (третьої особи у справі) надійшли письмові пояснення по суті позову за №130-2-19/3075 від 13.11.2023 (вх. №9277), відповідно до яких останнє просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Стверджує, що проведена державним реєстратором реєстрація права приватної власності відповідача на будівлю млина, адмінкорпусу та реммайстерні суперечить постанові від 15.04.2010 та ухвалі від 23.10.2013, прийнятими Львівським апеляційним господарським судом у справі №6/60-1010(10/221-4251). Площі будівель млина, адмінбудинку та реммайстерні, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають площам цих будівель, які вказані в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 23.10.2013 у справі №6/60-1010(10/221-4251). Також зауважує, що згідно з Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" спірне майно входило до складу цілісного майнового комплексу Тернопільського комбінату хлібопродуктів та було включене до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації. Кабінет Міністрів України, як орган управління об`єктами державної власності, ні рішення про зміну правового режиму спірного майна та його передачу у приватну власність ТзОВ "Віконт", ні рішення про відмову від права власності держави на спірне майно не приймав. Припинення права власності держави на спірне майно, зміна правового режиму цього майна та його реєстрація на праві приватної власності за ТзОВ "Віконт" суперечать нормам законодавства та інтересам держави. Окрім того, посилаючись на приписи ч. 5 ст. 75 ГПК України, вважає, що оскільки прокурор та Кабінет Міністрів України не брали участі у справі №6/60-1010(10/221-4251) обставини, встановлені судовими рішеннями у вказаній справі, не мають преюдиціального значення для даної справи. Просить врахувати, що спірне майно обліковується на балансі філії АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" Тернопільський комбінат хлібопродуктів", яка сплачує податок на землю , на якій розташоване спірне нерухоме майно. Однак, філія позбавлена можливості користуватись майном, оскільки останнє одноосібно використовує відповідач. В підтвердження наведеного посилається на складені працівниками філії Акт інвентаризації та обстеження основних засобів майнового комплексу філії в с. Миролюбівка Тернопільського району від 16.02.2018 та Акт про недопуск від 15.03.2019.

22.11.2023 від Кабінету Міністрів України надійшли пояснення за №13.6-36/1256-23 від 22.11.2023 (вх. №9474), у яких останнім відображено позицію стосовно заявленого позову (правомірності звернення прокурора з даним позовом в інтересах держави; порушення права держави на володіння, користування та розпорядження державним майном внаслідок вчинення державним реєстратором реєстраційних дій). Позивач зазначає, що в силу положень ст. 141 Господарського кодексу України (далі ГК України), Закону України "Про управління об`єктами державної власності" та Закону України "Про перелік об`єктів державної власності, які не підлягають приватизації", який діяв на момент вчинення державної реєстрації права власності на спірне майно за ТОВ "Віконт", його власником є держава. Статус державного майна підтверджено рішенням Господарського суду Тернопільської області від 02.10.2006 у справі №10/157-2853, відповідно, держава в особі Кабінету Міністрів України через уповноважені органи має право на частину спірного майна, яке безпідставно зареєстровано за відповідачем та ним використовується. Вважає, що відновлення порушеного права позивача не можливе без скасування рішення реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірне майно за ТОВ "Віконт" у розмірі частки 1/1. Просить суд позовну заяву Заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури задовольнити повністю.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 22.11.2023 задоволено заяву за Міністерства економіки України вих. №2431-05/211 від 21.11.2023 (вх. № 9462) про участь його повноважних представників (Івашковського Д. В. та Приймаченко К. В.) у підготовчому засіданні 27.11.2023 о 14:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення vkz.court.gov.ua.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 27.11.2023, зважаючи на те, що призначене на 14:00 год. 27.11.2023 підготовче засідання по справі № 921/703/23 не відбулось огляду на оголошену на території Тернопільської області 27.11.2023 повітряну тривогу, останнє було призначене на 10:30 год. 13.12.2023.

Ухвалами Господарського суду Тернопільської області від 28.11.2023 та від 01.12.2023 задоволено заяву Міністерства економіки України вих. №2431-05/214 від 27.11.2023 (вх. № 9604) та клопотання АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" б/н від 30.11.2023 (вх. №9708) про участь їх повноважних представників (Івашковського Д. В., Приймаченко К. В. та Перевозника П. М.) у підготовчому засіданні 13.12.2023 о 10:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення vkz.court.gov.ua.

07.12.2023 від Міністерства економіки України надійшли письмові пояснення за №2431-05/218 від 01.12.2023 (вх. №9897), відповідно до яких останнє вважає, що позовна заява Заступника керівника Тернопільської окружної прокуратури є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Зокрема, зауважує, що на підставі постанови Львівського апеляційного господарського суду від 15.04.2010 та ухвали від 23.10.2013 у справі №6/60-1010(10/221-4251) за відповідачем визнано лише частку у спільній частковій власності, а внаслідок неправомірної державної реєстрації права власності на майно, ТОВ "Віконт" протиправно використовує всю будівлю млина, адмінбудинку та реммайстерні, частка яких належить державі.

У підготовчому засіданні 13.12.2023, яке відбулось в режимі відеоконференції за участі прокурора повноважних представників позивачів та третіх осіб, суд з`ясував предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників судового процесу та, зважаючи на відсутність в матеріалах справи будь-яких не розглянутих заяв чи клопотань учасників справи, а також вжиття судом усіх дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів, закрив підготовче провадження та призначив справу № 921/703/23 до судового розгляду по суті на 14:30 год. 08.01.2024, про що постановив відповідну ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання. Відповідача про судове засідання 08.01.2024 о 14:30 год. повідомлено ухвалою від 13.12.2023.

Ухвалами Господарського суду Тернопільської області від 14.12.2023 та від 15.12.2023 задоволено клопотання АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" б/н від 13.12.2023 (вх. №10049) та клопотання Міністерства економіки України б/н від 14.12.2023 (вх. № 10096) про участь їх повноважних представників (Перевозника П. М., Івашковського Д. В. та Приймаченко К. В.) у судовому засіданні 08.01.2024 о 14:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення vkz.court.gov.ua.

У судовому засіданні 08.01.2024, яке відбулось в режимі відеоконференції за участі прокурора, повноважних представників позивача (Кабінету Міністрів України) та третіх осіб, суд розпочав розгляд справи № 921/703/23 по суті, заслухав вступні слова учасників справи, коротко озвучив зміст письмових пояснень позивача (Міністерства економіки України) та оголосив перерву до 11:10 год. 24.01.2024, про що постановив відповідну ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання. Міністерство економіки України та ТзОВ "Віконт" про судове засідання 24.01.2024 о 11:10 год. повідомлено ухвалою від 08.01.2024.

Ухвалами Господарського суду Тернопільської області від 11.01.2024 та від 18.01.2024 задоволено клопотання Міністерства економіки України за №2431-05/10 від 10.01.2024 (вх. № 277) та клопотання АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" б/н від 17.01.2024 (вх. №501) та про участь їх повноважних представників (Івашковського Д. В. та Перевозника П. М.) у судовому засіданні 24.01.2024 о 14:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення vkz.court.gov.ua.

У судовому засіданні 24.01.2024, яке відбулось в режимі відеоконференції за участі прокурора, повноважних представників позивачів та третіх осіб, суд продовжив розгляд справи по суті, дослідив частину наявних у матеріалах справи доказів та, враховуючи оголошення на території України повітряної тривоги, оголосив перерву до 09:05 год. 07.02.2024, про що постановив відповідну ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання. Відповідача про судове засідання 07.02.2024 о 09:05 год. повідомлено ухвалою від 24.01.2024.

Ухвалами Господарського суду Тернопільської області від 25.01.2024 та від 29.01.2024 задоволено клопотання АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" б/н від 24.01.2024 (вх. №658) та клопотання Міністерства економіки України б/н від 26.01.2024 (вх. № 725) про участь їх повноважних представників (Перевозника П. М., Івашковського Д. В. та Приймаченко К. В.) у судовому засіданні 07.02.2024 о 09:05 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення vkz.court.gov.ua.

У судовому засіданні 07.02.2024, яке відбулось в режимі відеоконференції за участі повноважних представників позивачів та третіх осіб, враховуючи подане Тернопільською обласною прокуратурою клопотання №15-95ВИХ-24 від 06.02.2024 (вх. № 1060), суд на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод продовжив строк розгляду справи по суті на 15 днів та оголосив перерву до 09:05 год. 21.02.2024, про що постановив відповідну ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання. Тернопільську обласну прокуратуру та Товариство з обмеженою відповідальністю "Віконт" про судове засідання 21.02.2024 повідомлено ухвалою від 07.02.2024.

Ухвалами Господарського суду Тернопільської області від 08.02.2024 задоволено клопотання АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" б/н від 07.02.2024 (вх. №1100) та клопотання Міністерства економіки України б/н від 07.02.2024 (вх. № 1101) про участь їх повноважних представників (Перевозника П. М., Івашковського Д. В. та Приймаченко К. В.) у судовому засіданні 21.02.2024 о 09:05 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення vkz.court.gov.ua.

У судовому засіданні 21.02.2024, яке відбулось в режимі відеоконференції за участі прокурора, повноважних представників позивачів та третіх осіб, суд продовжив розгляд справи по суті, закінчив з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, перейшов до судових дебатів, заслухав заключне слово учасників справи, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та посилаючись на долучені до неї письмові докази. Вважає, що матеріалами справи доведено порушення інтересів держави щодо користування майном, яке є власністю держави та перебуває на балансі АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України". Зазначає, що внаслідок прийняття реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ Гуляєвим О. О. рішення №6971915 від 19.10.2013 про державну реєстрацію права приватної власності за ТзОВ "Віконт" в розмірі частки 1/1 на об`єкт нежитлової нерухомості будівлю млина з допоміжними будівлями і спорудами (реєстраційний номер об`єкта 52) за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, село Миролюбівка, вулиця Млинова, будинок 2, до складу якого увійшли будівля млина (А), будівля адмінбудинку (Б), будівля реммайстерні (В), держава позбавлена права користування частиною свого майна. Зауважує, що статус державного майна підтверджено рішенням Господарського суду Тернопільської області від 02.10.2006 у справі №10/157-2853. Відсутність у державному реєстрі запису про право власності держави на спірне майно не є свідченням того, що таке майно не є державним. Просить позовні вимоги задовольнити.

Повноважний представник Кабінету Міністрів України в повному обсязі підтримав позовну заяву прокурора, просить її задовольнити.

Повноважний представник Міністерства економіки України позовні вимоги прокурора вважає обґрунтованими та правомірними з підстав, наведених у наданих суду письмових поясненнях за №2431-05/218 від 01.12.2023 (вх. №9897).

Повноважний представник АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", філії АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" підтримав позов та позицію прокурора з підстав, наведених у наданих суду письмових поясненнях по суті позову за №130-21-19/3075 від 13.11.2023 (вх. №9277). Просив суд врахувати, що: відповідач незаконно заволодів майном, сама державна реєстрація проведена з порушенням норм чинного законодавства і не відповідає рішенню суду, яке слугувало підставою такої реєстрації; відповідачем порушуються інтереси Корпорації, остання позбавлена можливості користуватись своїм майном.

Повноважний представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях підтримав позицію, наведену у наданих суду письмових пояснення за №10-114-01752 від 14.11.2023 (вх. №9277). Вважає, що позовні вимоги прокурора підлягають до задоволення, оскільки державна реєстрація проведена з порушенням норм чинного законодавства, реєстрація не відповідає резолютивній частині рішення, на підставі якого її проведено. Щодо вимоги про усунення перешкод зазначив, що оскільки матеріали справи містять акти про недопуск власника до частини державного майна, відповідно, просить таку задовольнити.

Відповідач в судове засідання 21.02.2024 не прибув, причин неприбуття не повідомив, жодних заяв по суті справи чи з процесуальних питань суду не надав, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Слід зазначити, що всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не має зареєстровано електронного кабінету в системі "Електронний суд" (сформована судом відповідь в матеріалах справи). Поряд із цим, усі процесуальні документи у даній справі направлялись судом як на адресу місцезнаходження товариства, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (витяги з ЄДРЮО ФОП та ГФ станом на 28.08.2023 та станом на 13.12.2023 в матеріалах справи), а саме: вул. Тютюника Василя, буд. 5-В, м. Київ, 03150, так і на вказану прокурором у позовній заяві адресу місцезнаходження ТОВ "Віконт" вул. Млинова, 1, с. Миролюбівка, Тернопільський район.

Разом із тим, ухвали суду від 31.10.2023, від 17.11.2023, від 22.11.2023, від 27.11.2023, від 28.11.2023, від 01.12.2023, від 13.12.2023 від 15.12.2023, від 08.01.2024, від 11.01.2024, від 18.01.2024, від 24.01.2024, від 25.01.2024, від 29.01.2024, від 30.01.2024, надіслані на вказану у ЄДРЮО ФОП та ГФ адресу місцезнаходження відповідача, повернуті підприємством зв`язку із відміткою пошти: "за закінченням терміну зберігання".

Ухвали суду від 31.10.2023, від 17.11.2023, від 22.11.2023, від 27.11.2023, від 28.11.2023, від 01.12.2023, від 13.12.2023 від 15.12.2023, від 08.01.2024, від 11.01.2024, від 18.01.2024, від 24.01.2024, від 25.01.2024, від 29.01.2024, від 30.01.2024, від 07.02.2024, від 08.02.2024, надіслані судом на вказану прокурором у позовній заяві адресу місцезнаходження відповідача - отримані адресатом 07.11.2023, 23.11.2023, 22.11.2023, 30.11.2023, 05.12.2023, 19.12.2023, 21.12.2023, 16.01.2024, 23.01.2024, 25.01.2024, 01.02.2024 та 13.02.2024.

Окрім того, судом встановлено, що 24.01.2024 канцелярією суду зареєстроване сформоване засобами підсистем ЄСІТС "Електронний суд" повідомлення за №36575 про надання адвокату доступу до справи за допомогою Електронного кабінету Користувача ЄСІТС, зі змісту якого вбачається, що адвокат Островський С. В. 24.01.2024 отримав доступ до справи №921/703/23 на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги ТОВ "Віконт" від 24.01.2024,, виданого на підставі Договору про надання правової допомоги №24/01/24-1 від 24.01.2024, для представництва у судах по справі з єдиним унікальним номером справи 921/703/23. Поряд із цим, жодних заяв чи клопотань від представника відповідача - адвоката Островського С. В. в межах даної справи на адресу суду не надходило.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 Верховний Суд вказав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Застосовуючи ст. 3 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод" при розгляді даної справи, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

За даних обставин, враховуючи вжиття судом усіх можливих передбачених законом заходів та створення належних умов з метою повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, надання можливості останньому підготуватись до розгляду справи, надати заяви по суті справи та докази в обґрунтування своєї позиції, зважаючи на сплив визначених чинним процесуальним законодавством строків розгляду спору, а також те, що явка відповідача не визнавалась судом обов`язковою, що наявних у справі доказів достатньо для прийняття обґрунтованого рішення, суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у ній доказами.

Щодо звернення прокурора у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 1-3 ст. 4 ГПК України ).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у господарських, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (близькі за змістом правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у п. 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, у п. 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у справі №915/478/18, у п. 26 постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).

У судовому процесі, зокрема у господарському, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (близький за змістом правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у п. 27 постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, п. 35 постанови від 27.02.2019 у справі №761/3884/18).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі (рішення Конституційного Суду України у від 01.04.2008 № 4-рп/2008).

П. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. 3, 5 ст. 53 ГПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Ч. 4 ст. 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 з наступними змінами (далі Закон №1697-VII), яка визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції (ч. 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 1-3 ч. 4).

Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону №1697-VII дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах;

2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах

Звертаючись до суду з позовом, прокурор має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону №1697-VII, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Верховний Суд України неодноразово зазначав, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Ч. 7 ст. 23 Закону №1697-VII передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Правовий аналіз наведених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що для звернення з позовом до суду прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону №1697-VII, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено у п. 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

Необхідність звернення прокурора з даним позовом обґрунтована необхідністю задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання повернення у власність держави майна, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників.

Обґрунтовуючи порушення інтересів держави, прокурор вказує на те, що внаслідок реєстрації частини державного майна (будівлі млина, адмінбудинку та реммайстерні), що знаходяться за адресою: вул. Млинова, 2 у с. Миролюбівка Тернопільського району за ТОВ "Віконт" відбулось протиправне позбавлення держави її прав та законних інтересів стосовно володіння, користування та розпорядження майном, яке перебуває на балансі філії АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" Тернопільський комбінат хлібопродуктів".

Зазначає, що відповідно до Закону України "Про управління об`єктами державної власності" повноваження щодо управління державним майном здійснює Кабінет Міністрів України. П. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" визначено, що основними повноваження Кабінету Міністрів України у сфері економіки, фінансів, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, оплати та охорони праці є: здійснення відповідно до закону управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами, делегування в установленому законом порядку окремих повноваження щодо управління зазначеними об`єктами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям та відповідним суб`єктам господарювання; подання Верховній Раді України пропозиції стосовно визначення переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації. Зауважує, що відповідно до Статуту ДАК "Хліб України" засновником ДАК "Хліб України" є держава в особі Кабінету Міністрів України. Майно, передане засновником до статутного фонду ДАК "Хліб України", є власністю держави і управління ним здійснює Кабінет Міністрів України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України за №954-р від 09.10.2019 повноваження з управління корпоративними правами держави АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" були передані від Міністерства аграрної політики України до Міністерства економіки України.

Враховуючи наведене, прокурор стверджує про те, що власником частини майна за адресою: вул. Млинова, 2 у с. Миролюбівка Тернопільського району є держава в особі Кабінету Міністрів України, а органом, уповноваженим на управління корпоративними правами держави АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України", є Міністерство економіки України.

Поряд із цим, звертає увагу суду на те, що ні Кабінетом Міністрів України, ні Міністерством економіки України не вжито заходів для усунення порушень закону на право користування зазначеним вище державним майном.

Повідомляє, що з метою захисту порушених інтересів держави, на виконання приписів ст. 23 Закону №1697-VII, Тернопільською обласною прокуратурою 02.05.2023 надіслано до Кабінету Міністрів України запит за №15-256ВИХ-23, у якому повідомлено про наявність рішень суду та державної реєстрації, на підставі яких з власності держави незаконно вибуло майно, та запропоновано вжити заходів щодо їх оскарження.

03.05.2023 прокуратурою в порядку ст. 23 Закону №1697-VII надіслано до Кабінету Міністрів України, як уповноваженого державою органу щодо управління державним майном, запит за №50-86-4357 ВИХ-23 про те, чи приймав Кабінет Міністрів України рішення про зміну правового режиму спірного майна або рішення про відмову від права власності держави на майно, яким чином і ким саме здійснюється володіння та користування державним майном, чи вживались заходи щодо усунення перешкод в його користуванні.

Вказані запити Кабінет Міністрів України згідно з листом №11369/0/2/23 від 09.05.2023 скерував на розгляд до Мін`юсту, Мінагрополітики та Мінекономіки.

Листом за №11369/0/2/23 від 09.05.2023 Кабінет Міністрів України повідомив Тернопільську обласну прокуратуру, що рішень про зміну правового режиму спірного майна ДП ДАК "Хліб України" "Тернопільський комбінат хлібопродуктів" або про відмову від права власності держави на зазначене майно не приймалося.

20.06.2023 Тернопільською окружною прокуратурою повторно на адресу Кабінету Міністрів України скеровано запит за №50-86-6208ВИХ-23.

Листом за №6162-23 від 04.07.2023 Секретаріат Кабінету Міністрів України повідомив, що розгляд запиту за №50-86-6208ВИХ-23 доручено Міністерству юстиції України, Міністерству аграрної політики України та Міністерству економіки України.

31.08.2023 Тернопільська обласна прокуратура звернулась до Кабінету Міністрів України із запитом за №15-462ВИХ-23 щодо інформування яким чином і ким саме здійснюється володіння та користування частиною державного майна та чи вживались заходи щодо усунення перешкод у його користуванні, у тому числі звернення до суду про скасування державної реєстрації за ТОВ "Віконт" права власності на спірне майно.

Листом за №23401/0/2-23 від 07.09.2023 Секретаріат Кабінету Міністрів України повідомив, що запит за №15-462ВИХ-23 надіслано на розгляд у Мін`юсту, Мінагрополітики та Мінекономіки.

Листом за №124149/12466-4-23/9.1.2 від 21.09.2023 Міністерство юстиції України повідомило, що у разі звернення органів прокуратури до суду із відповідним позовом в інтересах Кабінету Міністрів України та відкриття провадження у справі Міністерством буде забезпечено самопредставництво інтересів Уряду та сформовано правову позицію щодо заявлених позовних вимог.

З матеріалів справи також вбачається, що з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді Тернопільська обласна прокуратура зверталась і до Міністерства економіки України, як органу управління об`єктами державної власності (лист за №50-86-437ВИХ-23 від 03.05.2023 в матеріалах справи). Зокрема, просила повідомити: чи приймало Міністерство рішення про зміну правового режиму спірного майна або рішення про відмову від права власності держави на майно, яким чином і ким саме здійснюється володіння та користування державним майном, чи вживались заходи щодо усунення перешкод в його користуванні.

У відповіді за №2802-09/26957-05 від 08.06.2023 на вказаний запит Міністерство економіки України повідомило, що не приймало рішення про зміну правового режиму спірного майна; інформація про відмову від права власності держави на майно в порядку ст. 347 ЦК України у нього відсутня та, у зв`язку із виявленням факту протиправного заволодіння ТОВ "Віконт" державним майном, просило вжити заходів прокурорського реагування, спрямованих на захист інтересів держави.

У листі за №2802-09/53731-05 від 05.10.2023 Міністерство економіки України просило Тернопільську обласну прокуратуру невідкладно вжити заходів прокурорського реагування щодо звернення до суду з позовом в інтересах держави в порядку, визначеному ст. 23 Закону №1697-VII щодо володіння та користування нерухомого майна, що обліковувалося на балансі ДП "Тернопільський комбінат хлібопродуктів" ДАК "Хліб України", розташоване у с. Миролюбівка Тернопільського району Тернопільської області (45% будівлі млина, 50% будівлі адмінбудинку та 51,5% будівлі реммайстерні), власником якого безпідставно визнано ТОВ "Віконт".

Листами за №15-547ВИХ-2315-992-23 та №15-546ВИХ-2315-992-23 від 12.10.2023 Тернопільська обласна прокуратура, на виконання вимог абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону №1697-VII, повідомила Міністерство економіки України та Кабінет Міністрів України про подання позовної заяви до ТОВ "Віконт" про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, усунення перешкод у користуванні державним майном.

Наведене, на переконання суду, свідчить про те, що при зверненні до суду з даним позовом прокурором дотримано вимог чинного законодавства, надано можливість уповноваженим органам відреагувати на можливі порушення інтересів держави, аргументовано бездіяльність останніх та, відповідно, обґрунтовано наявність підстав для звернення з даним позовом до суду.

Долучений до матеріалів справи лист за №15/2/2-8421вих-23 від 09.10.2023 свідчить про те, що представництво інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України Тернопільською обласною прокуратурою здійснюється за письмовим дорученням заступника Генерального прокурора.

Встановлені судом обставини справи:

23.09.1999 між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Тернопільській області, м. Тернопіль та Товариством з обмеженою відповідальністю "Віконт" було укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 6 (далі Договір №6), відповідно до п. 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державну трьохповерхову будівлю млина з цокольним поверхом площею 2 293 кв. м, яке знаходиться на балансі дочірнього підприємства "Тернопільський комбінат хлібопродуктів" ДАК "Хліб України", вартість якого визначена відповідно до звіту про експертну оцінку нерухомого майна, складеного на 01.04.1999 і становить 125 500 грн.

П. 1.2, 2.1-2.2 Договору №6 визначено, що приміщення знаходиться за адресою: с. Миролюбівка, Тернопільський район, Тернопільська область і надається для організації виробництва борошна і крупи. Вступ Орендаря у користування майном настає одночасно із підписанням сторонами Договору та Акту прийому-передачі вказаного майна. Передача майна в оренду не спричиняє передачу Орендарю права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається держава в особі дочірнього підприємства "Тернопільський комбінат хлібопродуктів" ДАК "Хліб України", а Орендар користується ним протягом терміну дії договору оренди.

П. 6.2, 6.4 Договору №6 сторони визначили, що Орендар з дозволу Орендодавця вправі вносити зміни до складу орендованого майна, проводити його реконструкцію, технічне переозброєння, що зумовлює підвищення його вартості. Орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення орендованого майна за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без заподіяння шкоди.

Договір діє з 01.09.1999 до 01.09.2009 строком на 10 (десять ) років (п. 10.1 Договору №6).

З матеріалів справи вбачається, що факт укладення зазначеного правочину був предметом неодноразового дослідження судами.

Зокрема, у рішенні від 02.10.2006 у справі №10/157-2853 Господарський суд Тернопільської області, досліджуючи питання правомірності укладення вказаного правочину, встановив, що 11.05.1999 правління ДАК "Хліб України" на своєму засіданні розглянуло питання "Про надання дозволу дочірньому підприємству ДАК "Хліб України" Тернопільський комбінат хлібопродуктів" на передачу в оренду терміном на 10 років нерухомого майна, а саме: приміщення виробничого корпусу млина, розташованого в с. Миролюбівка, загальною площею 2 293 кв. м ТзОВ "Віконт". П. 3 прийнятого рішення ДАК "Хліб України" надав дозвіл ДП "Тернопільський комбінат хлібопродуктів" на передачу в оренду терміном на 10 років нерухомого майна, а саме: приміщення виробничого корпуса млина в с. Миролюбівка загальною площею 2 293 кв. м ТзОВ "Віконт".

23.09.1999, на виконання умов Договору оренди нежитлового приміщення № 6, між балансоутримувачем "Тернопільським комбінатом хлібопродуктів" та орендарем - ТОВ "Віконт" було підписано Акт приймання-передачі орендованого приміщення - будівлі млина, що знаходиться за адресою: с. Миролюбівка Тернопільського району, який погоджено заступником начальника РВ ФДМУ по Тернопільській області Чернечинець П. М.

При цьому судом також встановлено, що передане в оренду майно є цілісним майновим комплексом із завершеним циклом виробництва та відповідно до Статуту ДАК "Хліб України" є державною власністю.

04.02.2000 ТОВ "Віконт" звернулося з листом за № 1 до РВ Фонду державного майна України по Тернопільській області та ДП ДАК "Хліб України" Тернопільський комбінат хлібопродуктів" про надання дозволу на реконструкцію орендованого приміщення млина в с. Миролюбівка і вказав перелік робіт, які необхідно виконати.

Листом за №12-1-09/65 від 06.04.2000 ДАК "Хліб України" повідомила ДП "Тернопільський комбінат хлібопродуктів", що компанія не заперечує проти виконання орендарем капітальних робіт у виробничому корпусі млина, розташованого в с. Миролюбівка, загальна вартість яких складає 38, 0 тис. грн.

У листі за № 01/147 від 03.07.2001 ДП "Тернопільський комбінат хлібопродуктів" зазначено, що рішенням правління ДАК "Хліб України" (витяг з протоколу № 43 від 15.06.2001) комбінату надано дозвіл на передачу в оренду ТОВ "Віконт" складу зерновідходів, свинарника, побутового корпусу з лабораторією, що розташовані в с. Миролюбівка, строком на два роки.

На виконання зазначеного, 07.08.2001 між Регіональним відділенням ФДМУ по Тернопільській області, як Орендодавцем, з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Віконт", як Орендарем, з другої сторони, укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 31 (далі Договір №31), за умовами п. 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування побутове приміщення з лабораторією площею 138, 5 кв. м, склад під зерновідходи площею 432, 4 кв. м та свинарник площею 336 кв. м загальною площею 904, 5 кв. м, розміщені за адресою: с. Миролюбівка, Тернопільський район, Тернопільська область та знаходяться на балансі дочірнього підприємства "Тернопільський комбінат хлібопродуктів" ДАК "Хліб України", вартість якого визначена згідно з звітом про експертну оцінку нерухомого майна, складеного станом на 30.03.2001 і становить 52 345 грн. Майно передається в оренду для організації виробництва борошна і крупи.

Відповідно до п. 2.1 Договору №31 Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше підписання сторонами цього Договору акта приймання-передачі майна.

П. 6.2 Договору №31 сторони визначили, що Орендар з дозволу Орендодавця має право вносити зміни до складу орендованого майна, проводити його реконструкцію, технічне переозброєння, що зумовлює підвищення його вартості.

Згідно з п. 10.1 Договору №31 останній укладено строком на 2 (два) роки, що діє з 07.08.2001 до 07.08.2003 включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором (п. 10.6 Договору).

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 02.10.2006 у справі №10/157-2853, залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.12.2006 та постановою Вищого господарського суду України від 16.05.2007.

Прокурор зазначає, що вказані у Договорі №31 приміщення передані ТзОВ "Віконт" згідно з актом приймання-передачі орендованого майна. Дію Договору було продовжено на той самий період і на тих же умовах до 07.08.2007. Угодою № 1 від 25.04.2007 про внесення змін до Договору оренди № 31 від 07.08.2001, зокрема, змінено цільове використання об`єкту оренди, а саме: майно побутового приміщення з лабораторією площею 138, 5 кв. м передано з метою використання для розміщення офісу; склад під зерновідходи площею 432, 4 кв. м - для розміщення відповідного складу; свинарник площею 333, 6 кв. м - для розміщення ремонтної майстерні і побутових приміщень. У період користування майном (упродовж дії договорів оренди) ТзОВ "Віконт" проводилися роботи з реконструкції млина, а також щодо ремонту будівель лабораторії та свинарника. Роботи здійснювалися згідно з наданими дозволами Регіонального відділення ФДМУ по Тернопільській області (лист № 02- 14/326 від 22.02.2000) та попереднього погодження балансоутримувача ДП ДАК "Хліб України" Тернопільський комбінат хлібопродуктів" (лист № 12-1-09/65 від 06.04.2000).

Проте, як стверджує прокурор у позовній заяві, даючи згоду на проведення ремонту млина Регіональне відділення ФДМУ по Тернопільській області зазначило, що вартість проведеного поліпшення не повинна перевищувати 25 відсотків вартості майна (31 375 грн) і при закінченні договору оренди, якщо не можна буде його відокремити від орендованого майна без заподіяння шкоди, компенсації не підлягатиме. Наведене відображено і у наданих суду 16.11.2023 РВФДМ України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях у поясненнях. Тернопільська філія "Львівпромбудпроект" виготовила проектно-кошторисну документацію на капітальний ремонт приміщення млина. Згідно з експертизою проекту, проведеною Тернопільським експертно-технічним центром, проектна документація відповідала нормативним актам з питань охорони праці. Загальна вартість виконаних робіт ТзОВ "Віконт" становила 105 388 грн. Розпорядженням голови Тернопільської райдержадміністрації від 17.04.2003 № 213 призначена державна технічна комісія для прийняття в експлуатацію після капітального ремонту млина у с. Миролюбівка. Актом від 29.04.2003 року державна технічна комісія прийняла млин в експлуатацію. Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію після капітального ремонту млина в с. Миролюбівка Тернопільського району затверджено розпорядженням голови райдержадамінстрації від 04.06.2003 року № 328.

Окрім того, прокурор стверджує, що ТзОВ "Віконт" зверталося із відповідними клопотаннями та отримало дозвіл на проведення капітального ремонту будівель лабораторії та свинарника, реконструкція яких під майстерні та адмінбудинок прийнята в експлуатацію відповідною комісією 08.12.2005. Після закінчення терміну дії договорів оренди об`єкти договорів оренди нерухомого майна № 6 від 23.09.1999 та № 31 від 07.08.2001 ТзОВ "Віконт" передано ДП ДАК "Хліб України" Тернопільський комбінат хлібопродуктів", як балансоутримувачу майна, згідно актів приймання-передачі орендованого майна від 12.10.2009 та від 06.10.2009, відповідно.

Однак, у 2007 році ТОВ "Віконт" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідачів: Миролюбівської сільської ради, Регіонального відділення·Фонду державного майна України по Тернопільській області, ДП ДАК "Хліб України", про визнання за ним права власності на нерухоме майно, а саме: 45, 6 % будівлі млина, 50 % будівлі адмінбудинку та 51, 5 % будівлі реммайстерні з побутовими приміщеннями.

Позовні вимоги ТОВ "Віконт" обґрунтовувало тим, що після прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у нього виникло право власності на новозбудоване майно.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 10.12.2007, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.06.2008 та постановою Вищого господарського суду України від 07.10.2008 у справі №10/221-4251, у позові ТзОВ "Віконт" про визнання права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: с. Миролюбівка Тернопільського району, а саме: на 45, 6% будівлі млина, на 50% будівлі адмінбудинку та на 51,5% будівлі реммайстерні з побутовими приміщеннями, відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТзОВ "Віконт", суд вказав, що товариство вийшло за межі дозволів, провівши капітальний ремонт на суму, яка перевищує 25 % вартості орендованого майна, що є порушенням вимог чинного законодавства України. Також суд зазначив, що дії ТзОВ "Віконт" при проведенні ремонтних робіт не створювали нову річ, а лише поліпшували її, а майно, що передане в оренду на підставі Договорів від 23.09.1999 та 07.08.2001, є державною власністю і відповідно до положень Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягає приватизації" не підлягає відчуженню.

Поряд із цим, 22.05.2009 ТзОВ "Віконт" звернулось до Господарського суду Тернопільської області із заявою про перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.12.2007 у зв`язку із нововиявленими обставинами.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 07.08.2009 у справі №6/60-1010(10/221-4251) у задоволенні заяви ТзОВ "Віконт" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.12.2007 у справі №10/221-4251 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.04.2010 у справі №6/60-1010/(10/221-4251) апеляційну скаргу ТзОВ "Віконт" б/н від 07.08.2009 задоволено. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 07.08.2009 у справі № 6/60-1010(10/221-4251) скасовано. Заяву ТзОВ "Віконт" про перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.12.2007 у справі № 10/221-4251 задоволено. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.12.2007 у справі № 10/221-4251, у зв`язку з нововиявленими обставинами, скасовано. Позов ТзОВ "Віконт" у справі № 10/221-4251 задоволено: визнано за останнім право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: с. Миролюбівка Тернопільського району, а саме 45% будівлі млина, 50% будівлі адмінбудинку та 51.5% будівлі реммайстерні з побутовими приміщеннями.

Слід зазначити, що наведені вище обставини щодо укладення між Регіональним відділенням ФДМУ по Тернопільській області та ТзОВ "Віконт" Договору оренди нежитлового приміщення № 6 та Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 31, передачі Орендарю вказаних у Договорах №6 та №31 нежитлових приміщень, звернення ТзОВ "Віконт" із відповідними клопотаннями про надання дозволу на реконструкцію орендованого майна, прийняття майна в експлуатацію після капітального ремонту були предметом дослідження і у справі №6/60-1010(10/221-4251). Дані обставини визнаються і учасниками справи.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.10.2013 у справі №6/60-1010(10/221-4251) роз`яснено резолютивну частину постанови Львівського апеляційного господарського суду від 05.04.2010, зокрема, вказано, що за ТОВ "Віконт" визнано право власності на нерухоме майно (нежитлові приміщення), що знаходяться на вул. Млинова, 1 у с. Миролюбівка Тернопільського району, а саме:

45% будівлі млина, що є 45/100 частки у спільній частковій власності загальною площею 2 278, 2 кв. м;

50% будівлі адмінбудинку, що є 50/100 частки у спільній частковій власності загальною площею 266, 23 кв. м;

51.5% будівлі ремонтні майстерні з побутовими приміщеннями, що є 515/1000 частки у спільній частковій власності загальною площею 687, 83 кв. м.

Матеріалами справи, зокрема інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 20.01.2023 (інформаційна довідка №320722500) підтверджується, що державним реєстратором Тернопільського районного управління юстиції Андрійовською В. В. 12.09.2013 прийнято документи для проведення реєстраційних дій на виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду; рішенням реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ Гуляєвим О. О. №6971915 від 19.10.2013 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право приватної власності ТОВ "Віконт" на будівлі млина з допоміжними будівлями і спорудами на вул. Млинова, 2 у с. Миролюбівка Тернопільського району (реєстраційний номер об`єкта 52), а саме:

- будівлю млина (А) загальною площею 2 160, 6 кв. м;

- будівлю адмінбудинку (Б) загальною площею 274, 3 кв. м;

- будівлю реммайстерні ( В) загальною площею 593, 4 кв. м.

Підставою для реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності ТОВ "Віконт" на зазначені вище будівлі державний реєстратор вказав постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.04.2010 у справі №6/60- 1010(10/221-4251).

Прокурор стверджує, що проведена державним реєстратором реєстрація права приватної власності за ТОВ "Віконт" не відповідає резолютивній частині постанови Львівського апеляційного господарського суду від 15.04.2010 та наданим в ухвалі суду апеляційної інстанції від 23.10.2013 у справі №6/60-1010(10/221-4251) роз`ясненням, оскільки відповідно до вказаних судових рішень за відповідачем визнано лише частку у спільній частковій власності, а у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ "Віконт" зареєстровано одноосібне право власності на спірні об`єкти нерухомості, форма власності вказана приватна, розмір частки 1/1. Окрім того, вказує, що площі нерухомого майна є відмінними від тих, які визначені в ухвалі суду від 23.10.2013.

Враховуючи наведене, прокурор просить суд:

- скасувати рішення реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ Гуляєва Олексія Олександровича №6971915 від 19.10.2013 про державну реєстрацію права приватної власності за ТзОВ "Віконт" в розмірі частки 1/1 на об`єкт нежитлової нерухомості будівлю млина з допоміжними будівлями і спорудами (реєстраційний номер об`єкта 52), за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, село Миролюбівка, вулиця Млинова, будинок 2, до складу якого увійшли будівля млина (А), будівля адмінбудинку (Б), будівля реммайстерні (В);

- усунути перешкоди у користуванні державним майном шляхом зобов`язання ТОВ "Віконт" звільнити приміщення будівлі млина з допоміжними будівлями і спорудами на вулиця Млинова 2 у селі Миролюбівка Тернопільського району відповідно до частки, визначеної у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 15.04.2010 у справі №6/60-1010 (10/221-4251).

Заслухавши в судових засіданнях доводи та пояснення прокурора, повноважних представників позивачів та третіх осіб, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд відзначає таке.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ч. 1 ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Ст. 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

За приписами ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Усі підстави виникнення права власності можна поділить на первісні і похідні способи. В основу цього поділу може бути покладено критерій волі (коли визначальне значення має воля на виникнення права власності, її відсутність) та критерій правонаступництва (коли значення має наявність або відсутність правонаступництва при виникненні права власності).

Первісним вважаються такі способи набуття права власності, за яким право власності на річ виникає вперше або незалежно від волі попередньою власника. Похідні способи характеризуються тим, що право власності переходить від однієї особи до іншої (правонаступництво) та виникає внаслідок взаємного волевиявлення цих осіб.

Ст. 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ст. 321 ЦК України гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ч. 1 ст. 13 Конституції України визначено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Держава Україна відповідно до ч. 2 ст. 2, ст. 15 ЦК України є учасником цивільних відносин та має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання оспорювання.

Відповідно до ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Ст. 22 ГК України передбачено, що суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів. Цією ж статтею визначено, що держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ГК України управління об`єктами державної власності відповідно до закону здійснюють Кабінет Міністрів України і, за його уповноваженням, центральні та місцеві органи виконавчої влади. У випадках, передбачених законом, управління державним майном здійснюють також інші суб`єкти.

Законом України "Про управління об`єктами державної власності" № 185-V від 21.09.2006, з наступними змінами (далі Закон № 185-V) встановлено, що повноваження щодо управління державним майном відповідно до статей 4, 5 цього Закону здійснює Кабінет Міністрів України.

Зокрема, ст. 1 Закону № 185-V передбачено, що управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Об`єктами управління державної власності є: майно, яке передане державним комерційним підприємствам, установам та організаціям; державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій (ст. 3 Закону № 185-V).

Ст. 5 Закону № 185-V визначено, що Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом. Здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України: визначає органи виконавчої влади та державні колегіальні органи, які здійснюють функції з управління об`єктами державної власності; встановлює порядок передачі об`єктів державної власності суб`єктам управління, визначеним цим Законом; приймає рішення про створення, реорганізацію та ліквідацію господарських структур і визначає уповноважені органи управління, які здійснюють контроль за їх діяльністю.

Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів (ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" № 794-VII від 27.02.2014, далі - Закон № 794-VII).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України у сфері економіки та фінансів, зокрема, здійснює відповідно до закону управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами, делегує в установленому законом порядку окремі повноваження щодо управління зазначеними об`єктами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям та відповідним суб`єктам господарювання; подає Верховній Раді України пропозиції стосовно визначення переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1000 від 22.08.1996 утворено Державну акціонерну компанію "Хліб України" у формі відкритого акціонерного товариства та визначено, що останнє створюється з метою забезпечення інтересів держави та населення у процесі реформування системи закупівель і використання зерна державних ресурсів, створення сприятливих умов для інвестування елеваторної, борошномельно-круп`яної і комбікормової промисловості.

Постановою Кабінету Міністрів України за № 1375 від 12.11.1996 затверджено статут ДАК "Хліб України", відповідно до якого визначено, що майно Компанії становлять основні фонди та оборотні кошти, а також цінності, вартість яких відображається в балансі Компанії. Майно Компанії є власністю держави і закріплюється за Компанією на праві повного господарського відання.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1218 від 05.11.1997 "Про прискорення приватизації хлібоприймальних і хлібозаготівельних підприємств" та згідно з додатком № 3 до неї майно Державного підприємства "Тернопільський комбінат хлібопродуктів" передано до статутного фонду ДАК "Хліб України", а зазначене державне підприємство перетворене у дочірнє підприємство ДАК "Хліб України".

Факт перебування орендованого ТОВ "Віконт" майна, зокрема трьохповерхової будівлі млина з цокольним поверхом, на балансі ДП ДАК "Хліб України" Тернопільський комбінат хлібопродуктів" встановлено також рішенням Господарського суду Тернопільської області від 02.10.2006 у справі №10/157-2853, яке набрало законної сили.

Згідно з постановою Верховної Ради України № 88/95-ВР від 03.03.1995 "Про перелік об`єктів, які не підлягають приватизації у зв`язку з їх загальнодержавним значенням" та Законом України "Про перелік об`єктів державної власності, які не підлягають приватизації", майно Тернопільського комбінату хлібопродуктів входило до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

П. 31 Статуту ДАК "Хліб України" (в редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України № 240 від 04.03.2001) передбачав, що майно, яке не підлягає приватизації і передане до статутного фонду Компанії, перебуває у державній власності до прийняття відповідно до законодавства спеціального рішення про приватизацію.

Відповідно до п. 36, 38 Статуту ДАК "Хліб України" (в редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України №887 від 02.07.2007) майно, передане засновником до статутного фонду Компанії, у тому числі кошти, належать Кампанії на праві господарського відання. Компанія стосовно переданого їй засновником до статутного фонду державного майна, яке включене до переліку об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може вчиняти дії, наслідком яких може бути відчуження майна, в тому числі передача в заставу тощо, до виключення такого майна із зазначеного переліку об`єктів.

Засновником ДАК "Хліб України" є держава в особі Кабінету Міністрів України. До прийняття рішення про приватизацію акцій ДАК "Хліб України" 100 відсотків акцій, які випускаються на величину статутного фонду, є власністю держави (п. 29, 50 Статуту).

Постановою Кабінету Міністрів України №764 від 11.08.2010 ліквідовано дочірні підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" та утворено державне підприємство "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

20.01.2011, на виконання постанови Кабінету Міністрів України №764 від 11.08.2010, майно ДП ДАК "Хліб України" Тернопільський комбінат хлібопродуктів", у т. ч. об`єкти нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано спірним рішенням за ТОВ "Віконт", прийнято ДП "Державна продовольчо-зернова корпорація України" згідно з Актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу №22.

Відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 325 від 07.07.2011 утворено Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" шляхом перетворення державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", яке є правонаступником майнових прав та обов`язків державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №502 від 29.08.2019 змінено тип публічного акціонерного товариства "Державна продовольча-зернова корпорація України" на приватне та перейменовано останнє в Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

П. 1.2 та 1.5 Статуту АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" визначено, що товариство створено шляхом перетворення ДІІ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та є правонаступником усіх його майнових і немайнових прав та обов`язків. Товариство здійснює володіння, користування і розпорядження майном, що перебуває в його власності, відповідно до законодавства та мети своєї діяльності. Майно, що є державною власністю та передано Товариству на праві господарського відання, користування чи управління, включається до його активів, але не може бути відчужене в будь-який спосіб без рішення загальних зборів (п. 5.4 Статуту АТ "Державна продовольча-зернова корпорація України").

Наведене підтверджує доводи прокурора про те, що спірне нерухоме майно було внесене державою до статутного фонду ДП ДАК "Хліб України" Тернопільський комбінат хлібопродуктів" та входило до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Як вже зазначалось вище, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.04.2010 у справі №6/60-1010/(10/221-4251), залишеною без змін постановою Вищого господарського суду від 05.08.2010, за ТОВ "Віконт" визнано право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: с. Миролюбівка Тернопільського району, а саме: 45% будівлі млина, 50% будівлі адмінбудинку та 51. 5% будівлі реммайстерні з побутовими приміщеннями.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.10.2013 у справі №6/60-1010(10/221-4251) роз`яснено резолютивну частину постанови Львівського апеляційного господарського суду від 05.04.2010, зокрема, вказано, що за ТОВ "Віконт" визнано право власності на нерухоме майно (нежитлові приміщення), що знаходяться на вул. Млинова, 1 у с. Миролюбівка Тернопільського району, а саме: 45% будівлі млина, що є 45/100 частки у спільній частковій власності загальною площею 2 278, 2 кв. м; 50% будівлі адмінбудинку, що є 50/100 частки у спільній частковій власності загальною площею 266, 23 кв. м; 51. 5% будівлі ремонтні майстерні з побутовими приміщеннями, що є 515/1000 частки у спільній частковій власності загальною площею 687, 83 кв. м.

Відповідно до ст. 129 1 Конституції України, ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Аналогічні положення були закріплені у ст. 129 Конституції України та ст. 115 ГПК України, в чинній на момент прийняття вказаного судового рішення редакції.

Однак, на підставі вказаного судового рішення, реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ Гуляєвим Олексієм Олександровичем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис за №6971915 від 19.10.2013 про право приватної власності ТОВ "Віконт" на вказане нерухоме майно - об`єкт нежитлової нерухомості будівлю млина з допоміжними будівлями і спорудами (будівля млина (А) заг. площею 2 160, 6 кв. м; будівля адмінбудинку (Б) заг. площею 274, 3 кв. м, будівля реммайстерні (В) заг. площею 593, 4 кв. м) на вул. Млинова, 2 у с. Миролюбівка Тернопільського району (реєстраційний номер об`єкта 52) із зазначенням розміру частки 1/1.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень урегульовано Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", за №1952-IV від 01.07.2004 з наступними змінами (далі Закон №1952-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення державного реєстратора, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1-3 ст. 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За приписами ч. 1, 3 ст. 10 Закону №1952-IV державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб`єктів прав, об`єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід`ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи. Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи.

Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження (ч. 1 ст. 15 Закону №1952-IV в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення).

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 15 Закону №1952-IV у випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, права стосовно якого підлягають державній реєстрації. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Пп. 2 п. 20 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011, в редакції на час вчинення реєстраційних дій (далі - Порядок), передбачено, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор вносить до запису про нерухоме майно такі відомості щодо об`єкта нерухомого майна: тип об`єкта нерухомого майна (житловий будинок, будівля, споруда, квартира, житлове приміщення, нежитлове приміщення тощо); призначення об`єкта нерухомого майна (житловий або нежитловий); площа об`єкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова); відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєння літера, загальна та (за наявності) житлова площа об`єкта нерухомого майна, який є складовою частиною складної речі та призначений для обслуговування іншої (головної) речі, пов`язаний з нею спільним призначенням та є її приналежністю); адреса об`єкта нерухомого майна; підстава для внесення запису про нерухоме майно: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім`я та по батькові державного реєстратора; найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу.

П. 21 Порядку вказано, що у разі проведення державної реєстрації виникнення права власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до запису про право власності та суб`єкта цього права, зокрема, відомості про: вид спільної власності (у разі, коли майно належить на праві спільної власності); розмір частки у праві спільної власності (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності).

Ч. 1, 2 ст. 24 Закону №1952-IV передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об`єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п`ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до ст. 26 Закону №1952-IV в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Поряд із цим, судом враховано, що згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення непорушності майнових прав", який набрав чинності з 22.07.2023, ч. 3 ст. 26 Закону №1952-IV викладено у новій редакції. Зокрема, передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Правовий аналіз наведених вище приписів спеціального закону свідчить про те, що способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що проведена державним реєстратором реєстрація права приватної власності за ТзОВ "Віконт" в розмірі частки 1/1 на об`єкт нежитлової нерухомості будівлю млина з допоміжними будівлями і спорудами (реєстраційний номер об`єкта 52) за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, село Миролюбівка, вулиця Млинова, будинок 2, до складу якого увійшли будівля млина (А) загальною площею 2 160, 6 кв. м, будівля адмінбудинку (Б) загальною площею 274, 3 кв. м, будівля реммайстерні (В) загальною площею 593, 4 кв. м, не відповідає резолютивній частині постанови Львівського апеляційного господарського суду від 15.04.2010 та ухвалі від 23.10.2013 у справі №6/60-1010(10/221-4251), які слугували підставою для реєстрації. При проведенні такої реєстрації реєстратором порушено вимоги п. 21 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на наведене, вимогу прокурора про скасування рішення реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ Гуляєва Олексія Олександровича №6971915 від 19.10.2013 про державну реєстрацію права приватної власності за ТзОВ "Віконт" в розмірі частки 1/1 на об`єкт нежитлової нерухомості будівлю млина з допоміжними будівлями і спорудами (реєстраційний номер об`єкта 52) за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, село Миролюбівка, вулиця Млинова, будинок 2, до складу якого увійшли будівля млина (А), будівля адмінбудинку (Б), будівля реммайстерні (В), суд визнає обґрунтованою, правомірною, а позов в даній частині, таким, що підлягає до задоволення.

Щодо вимоги прокурора про усунення перешкоди у користуванні державним майном шляхом зобов`язання ТОВ "Віконт" звільнити приміщення будівлі млина з допоміжними будівлями і спорудами на вулиця Млинова 2 у селі Миролюбівка Тернопільського району відповідно до частки, визначеної у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 15.04.2010 року у справі №6/60-1010 (10/221-4251, суд відзначає таке.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх постановах зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (вказане узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, яка відображена у постанові від 03.09.2019 у справі № 917/1258/18).

Відповідно до ст. 391 ЦК України правом вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном наділений власник такого майна.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України) і цей спосіб захисту може бути реалізовано шляхом подання негаторного позову, що є позовом власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

При цьому, позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання такого негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном (висновок, наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №924/1220/17, постанові Верховного Суду від 27.10.2021 у справі №916/1769/20).

Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним.

З матеріалів справи вбачається, що станом на сьогоднішній день власником майна за принципом реєстраційного підтвердження є ТзОВ "Віконт". Докази реєстрації спірного майна за державою, в особі уповноважених органів в матеріалах справи відсутні.

За даних обставин, суд прийшов до висновку, що визначений у позові спосіб захисту усунення перешкод у користуванні державним майном не є належним способом захисту. Відповідно, у даній частині позову суд відмовляє.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684 грн 00 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд покладає на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. 73-79, 86, 123, 129, 165, 202, 232-233, 236-238, 240, 241, 326, 327 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати рішення реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, м. Київ Гуляєва Олексія Олександровича №6971915 від 19.10.2013 про державну реєстрацію права приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Віконт" в розмірі частки 1/1 на об`єкт нежитлової нерухомості будівлю млина з допоміжними будівлями і спорудами (реєстраційний номер об`єкта 52), за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, село Миролюбівка, вулиця Млинова, будинок 2, до складу якого увійшли будівля млина (А), будівля адмінбудинку (Б), будівля реммайстерні (В).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віконт", вул. Тютюнника Василя, буд. 5-в, м. Київ, 03150 (вул. Млинова 1, с. Миролюбівка, Тернопільський район, Тернопільська область, 47733), ідентифікаційний код 30495874, на користь Тернопільської обласної прокуратури, вул. Листопадова 4, м. Тернопіль, 46000, ідентифікаційний код 02910098, 2 684 грн 00 коп. в повернення сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст. 256-257 ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04.03.2024

Суддя І.М. Гирила