ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" лютого 2024 р. Справа № 924/1012/23

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заярнюка І.В. за участю секретаря судового засідання Виноградова Б.С., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", Хмельницька область, Шепетівський район, с. Крупець

до Фермерського господарства "ЗОЛОТИЙ ЖАЙВІР", Хмельницька область, м. Волочиськ

про стягнення 4 457 155,76 грн. основного боргу, 4 376 317,61 грн. пені, 668 573,36 грн. штрафу, 1 353 768,95 грн. інфляційних втрат, 7 324 567,27 грн. 48% річних

представники сторін:

від позивача - Стельмах Ю. М. в режимі ВКЗ

від відповідача - Покотило Ю. В. в режимі ВКЗ

З оголошенням перерви в судовому засіданні

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 07.02.2024р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

19.09.2023р. до господарського суду області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", Хмельницька область, Шепетівський район, с. Крупець до Фермерського господарства "ЗОЛОТИЙ ЖАЙВІР", Хмельницька область, м. Волочиськ про стягнення 4 457 155,76 грн. основного боргу, 4 376 317,61 грн. пені, 668 573,36 грн. штрафу, 1 353 768,95 грн. інфляційних втрат, 7 324 567,27 грн. 48% річних.

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи та визначено до розгляду судді Заярнюк І.В.

Ухвалою суду від 20.09.2023р. позовну заяву прийнято до розгляду, призначено підготовче засідання по справі на 10:30 год. "03" жовтня 2023 р.

У підготовчому засіданні 03.10.2023р. суд постановив ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про продовження строку проведення підготовчого засідання на 30 днів та про оголошення перерви до 11:00 год. 26.10.23р.

У підготовчому засіданні 26.10.2023р. суд постановив ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про задоволення заяви представника відповідача від 11.10.2023р., поновлено строк для подання доказів та долучено подані докази до матеріалів справи та оголошення перерви до 15:30 год. 21.11.2023р.

21.11.2023р. у підготовчому засіданні судом постановлено ухвалу про задоволення клопотання відповідача про витребування оригіналів доказів та відкладення підготовчого засідання на 11:30 год. 05.12.2023р.

У підготовчому засіданні 05.12.2023р. суд постановив ухвалу про залишення без задоволення клопотання представника Фермерського господарства "ЗОЛОТИЙ ЖАЙВІР" про призначення судової почеркознавчої експертизи по справі №924/1012/23. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12:30 год. 10.01.2024р.

10.01.2024р. у судовому засіданні суд постановив ухвалу із занесенням до проколу судового засідання про оголошення перерви до 12:00 год. 07.02.2024р.

Виклад позицій учасників судового процесу.

Позивач звернувся з позовною заявою до суду про стягнення 4 457 155,76 грн. основного боргу, 4 376 317,61 грн. пені, 668 573,36 грн. штрафу, 1 353 768,95 грн. інфляційних втрат, 7 324 567,27 грн. 48% річних за невиконання відповідачем договору поставки №130008292 від 22.04.2019р.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що на виконання вказаного договору здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 69 511 942,35 грн. Відповідач частково погасив борг за поставлений товар шляхом оплати на суму 48 211 050,93 грн. Також заборгованість була частково погашена на суму 11 645 357,48 грн. на підставі ст. 601 ЦК України шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Крім цього вартість товару була зменшена на 5 198 378,18 грн.

Відповідач у направленому суду відзиві від 02.10.2023р. із позовними вимогами не погоджується, посилаючись на те, що у відомостях про розрахунки сторін, не враховано зміни умов поставки, пов`язані із укладенням 01.12.2019р. договору поставки у новій редакції від 07.09.2020р. Додатку №3 до договору, від 01.01.2022р. Додатку №4 до договору, якими було змінено термін оплати поставленого товару.

Крім цього відповідач зазначає, що прострочення за товар, поставлений в ході виконання договору поставки № в редакції від 22.04.2019р. допущено не було.

У відповіді на відзив від 13.10.2023р. позивач не погоджується із доводами відповідача у відзиві, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Між ТОВ "Суффле Агро Україна" (далі - продавець) та Фермерським господарством "Золотий Жайвір" (далі - покупець) укладено договір поставки № від 01.12.2019р. (далі - договір), у п. 1.1 якого передбачено, що договір направлений на забезпечення продавцем покупця посівним матеріалом, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону 2020 року.

За умовами п. 1.1.1 договору у відповідності до умов, зазначених у даному договорі, продавець зобов`язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати вартість наступних сільськогосподарських товарів (що йменуються надалі -товари):

- насіння: ячменю, кукурудзи, ріпаку, соняшника, пшениці, сої, гороху, сорго, люцерни та жита;

- засоби захисту рослин;

- мінеральні добрива, органічні добрива та сидерати;

- добрива для позакореневого підживлення.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що загальний об`єм поставки - означатиме або плановий об`єм поставки, зазначений у специфікаціях до даного договору, або фактичний об`єм поставки відповідно до видаткових документів.

Згідно з п. 3.1 договору поставка здійснюється шляхом самовивозу покупцем товару власним автомобільним транспортом та за власний рахунок з одного чи кількох із наступних складів продавця, які визначені у даному пункті договору.

Право власності на товар переходить до покупця в момент відвантаження, якщо інше не погоджено сторонами додатково (п. 3.1.1 договору).

За умовами п. 3.2 договору покупець зобов`язаний перевірити кількість товару при відвантаженні, його вагу, відсутність пошкоджень і, у випадку виявлення, негайно повідомити про це продавця. Товар вважається переданим за кількістю та якістю (цілісність упаковки та інші видимі дефекти) за умови підписання товарно-транспортної (залізничної) накладної чи видаткової накладної покупцем. Претензії по кількості після прийому-передачі товарів та підписання накладних не можуть бути заявлені покупцем та не приймаються продавцем. У разі виявлення претензій по кількості чи якості складається акт згідно пункту 3.4. договору.

Відповідно до п. 3.6 договору підписання видаткової накладної представником покупця можливе без довіреності на отримання матеріальних цінностей шляхом скріплення свого підпису на документах печаткою покупця. При цьому сторони погоджуються, що вони несуть відповідальність за використання власної печатки, що вважатиметься посвідченням підпису вповноваженої особи.

Номенклатура товару, його кількість та ціна зазначаються у специфікаціях до даного договору. При оплаті товару покупець обов`язково повинен вказати номер та дату рахунку чи видаткової накладної, в іншому разі продавець залишає за собою право зарахувати кошти на закриття будь-якої існуючої заборгованості покупця. (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 4.2 договору ціна встановлюється із ПДВ, якщо тільки це не суперечить законодавству.

За умовами п. 4.3 договору, якщо інші умови оплати не будуть погоджені сторонами, покупець зобов`язується оплатити вартість товару.

У п. 4.4 договору передбачено, що у разі поставки товару продавцем без отримання погодженої попередньої оплати від покупця, кінцевою датою розрахунків (в т. ч. для цілей обчислення штрафних санкцій) сторони домовилися рахувати день підписання видаткової накладної.

Відповідно до п. 7.1 договору в разі несвоєчасної оплати вартості товарів покупцем відповідно до договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 статті 232 Господарського кодексу України, а також проценти на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України в розмірі 4 % на місяць, 48 % річних від простроченої суми.

Пунктом 7.2 договору визначено, що покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від суми прострочення за 1 (один) повні місяці прострочення.

Між ТОВ "Суффле Агро Україна" (далі - продавець) та Фермерським господарством "Золотий Жайвір" (далі - покупець) укладено договір поставки № від 22.04.2019р., у п. 1.1 якого передбачено, що даний договір є змішаним договором у розумінні частини 2 ст. 628 ЦК України та об`єднує договори поставки та надання послуг. Договір направлений на забезпечення продавцем покупця посівними матеріалами, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону, а також на надання послуг, пов`язаних із вирощуванням врожаю.

На виконання умов договорів позивач поставив відповідачу визначений у договорі товар на загальну суму 69 511 942,35 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими відтисками їх печаток видатковими накладними.

Відповідач частково розрахувався за отриманий товар на суму 48211050,93 що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача.

Також між сторонами були підписані акти зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 11 645357,48 грн. та здійснено коригування вартості товару на суму 5198378,18 грн.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають із договорів поставки. Так, на підставі договору поставки № позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 69 511942,35 грн., що підтверджується видатковими накладними

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу, який згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України застосовується також до договорів поставки. Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст.692 ЦК України).

Частиною 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За умовами п. 4.3 договору, якщо інші умови оплати не будуть погоджені сторонами, покупець зобов`язується оплатити вартість товару не пізніше 31 жовтня 2020 року.

Суд встановив, що відповідач частково розрахувався за отриманий товар на суму 48 211050,93 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача.

Також між сторонами були підписані акти зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 11645357,48 грн. та здійснено коригування вартості товару на суму 5198378,18 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за отриманий товар перед позивачем становить 4457155,76 грн.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів повної оплати вартості товару, а також не спростовано факту його отримання.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтовано заявив до стягнення 4457155,76 грн основного боргу.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань з оплати отриманого товару, позивач заявив до стягнення 7 324 567,27 грн. 48 % річних, які нараховані за період з 01.12.2019р. по 11.09.2023р., та 1353768,95 грн. інфляційних втрат які нараховані за період 01.11.2019р. по 31.07.2023р.,

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.1 договору в разі несвоєчасної оплати вартості товарів покупцем відповідно до договору, покупець сплачує продавцю, зокрема проценти на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України в розмірі 48 % річних від простроченої суми.

Суд проаналізував наданий позивачем розрахунок 48 % річних та встановив правомірність та правильність останнього.

Щодо нарахованих інфляційних втрат суд зазначає, що Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною 1 ст. 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті. Водночас, частиною 2 ст. 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003р., та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац 5 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003р. № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення").

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

У разі, якщо погашення боргу не відбувалося, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць розрахункового періоду перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100 %. Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, віднімається основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020р. у справі № 918/631/19).

Із врахуванням вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 7 324 567,27 грн. 48 % річних, які нараховані за період з 01.12.2019р. по 11.09.2023р., та 1353768,95 грн. інфляційних втрат які нараховані за період 01.11.2019р. по 31.07.2023р. обґрунтовано, та такими, що підлягають задоволенню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (ч. 1 ст.601 ЦК України).

Також, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань з оплати отриманого товару, позивач заявив до стягнення 4376317,61грн. пені, нараховану за період з 01.11.2019р. по 11.09.2023р, та 668573,36 грн. штрафу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У п. 7.1 договору сторони передбачили, що в разі несвоєчасної оплати вартості товарів покупцем відповідно до договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, і без врахування положення п. 6 статті 232 Господарського Кодексу України.

Згідно з п. 7.2 договору покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від суми прострочення за кожен 1 (один) повний місяць прострочення.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, встановив, що позивач правомірно заявив до стягнення 4376317,61 грн. пені, нараховану за період з 01.11.2019р. по 11.09.2023р, та 668573,36 грн. штрафу.

Статтею 2 ГПК України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1. ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Враховуючи вищевказане, наведені вище положення ГПК України, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

У прохальній частині позовної заяви позивач просить суд при прийнятті рішення зазначити в рішенні суду про нарахування 48% річних на суму боргу, яка буде існувати в період з 12.09.2023 року до моменту виконання судового рішення з урахуванням приписів законодавства України. Органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду здійснювати нарахування 48% річних за порушення строків оплати за договором поставки № від 22.04.2019р. за поставлений товар, з визначенням граничного строку нарахування відсотків до моменту виконання судового рішення в частині стягнення простроченої заборгованості, яка буде існувати в цей період з урахуванням приписів законодавства України, починаючи з 19.09.2023р. за формулою: сума боргу помножити на 48% річних поділити на 100 поділити на 365 помножити на кількість днів прострочення дорівнює сума відсотків.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього кодексу.

Згідно з ч.ч. 11, 12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе зазначити у резолютивній частині рішення про нарахування 48% річних, починаючи з 12.09.2023р і до моменту виконання рішення суду у справі №924/1012/23.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фермерського господарства "ЗОЛОТИЙ ЖАЙВІР" (31200, Хмельницька область, Волочиський район, м. Волочиськ, вул. Запорізька, буд. 11, код 35578504) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (30068, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, код 34863309) 4 457 155,76 грн. (чотири мільйони чотириста п`ятдесят сім тисяч сто п`ятдесят п`ять гривень 76 коп.) 80 коп.) основного боргу, 1 353 768,95 грн. (один мільйон триста п`ятдесят три тисячі сімсот шістдесят вісім гривень 95 коп.) інфляційних втрат, 7 324 567,27 грн. (сім мільйонів триста двадцять чотири тисячі п`ятсот шістдесят сім гривень 27 коп. ) 48% річних, 4 376 317,61 грн. (чотири мільйони триста сімдесят шість тисяч триста сімнадцять гривень 61 коп. ) пені, 668 573,36 грн. (шістсот шістдесят вісім тисяч п`ятсот сімдесят три гривні 36 коп.) штрафу, 272 705,74 грн. (двісті сімдесят дві тисячі сімсот п`ять гривень 74 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, здійснювати нарахування 48% річних за порушення строків оплати за поставлений товар за договором поставки № від 22.04.2019р., починаючи з 12.09.2023р. і до моменту виконання цього рішення, за формолою: сума боргу помножити на 48% річних поділити на 100 поділити на 365 помножити на кількість днів прострочення дорівнює сума відсотків.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складений та підписаний 21.02.2024р.

Суддя І.В. Заярнюк

Віддрук. 1 прим.

1 прим - до справи,

2- представнику ТОВ "Суффле Агро Україна", Стельмах Ю.М. на ел. пошту - ІНФОРМАЦІЯ_1,

3- представнику ФГ "ЗОЛОТИЙ ЖАЙВІР", Покотило Ю.В. на ел. ІНФОРМАЦІЯ_2