РІШЕННЯ

Іменем України

22 лютого 2024 року м. Чернігівсправа № 927/896/23 (910/7583/23)

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Солончевої О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ОУШЕН ФІНАНС» (Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС ЕВОЛЮШН») до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення 1 400 000 грн 00 коп., поданої в межах справи за заявою КРЕДИТОРА: Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС ЕВОЛЮШН» (код 40473930) 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 38 ()
БОРЖНИК: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОУШЕН ФІНАНС» (код 39818287) 14000, м. Чернігів, проспект Перемоги, 87, офіс 102
про відкриття провадження у справі про банкрутство

за участі представників учасників справи:

від позивача: Пода В.В. - адвокат (ордер серії СВ № 1071566 від 05.12.2023), арбітражний керуючий Лященко П.В.

від відповідача: Труфанова О.С. - адвокат, дов. від 10.08.2023 № 8296-К-Н-О

від третьої особи: не з`явився

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судовому засіданні з 08.02.2024 по 22.02.2024, на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 22.02.2024, на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

29 червня 2023 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС ЕВОЛЮШН» (надалі - кредитор) про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ОУШЕН ФІНАНС» (надалі - боржник) на підставі ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ОУШЕН ФІНАНС»; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Лященка П.В.

Постановою Господарського суду Чернігівської області від 01.11.2023, зокрема припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю «ОУШЕН ФІНАНС» та повноваження розпорядника майна боржника Лященка П.В.; визнано боржника банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Лященка П.В.

15.05.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ОУШЕН ФІНАНС» до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення сплачених позивачем лізингових платежів в рахунок сплати вартості об`єкту лізингу згідно Договору фінансового лізингу № 4О16054ЛИ від 01.07.2016 в сумі 1 000 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що на його думку, оскільки укладений між сторонами Договір фінансового лізингу № 4О16054ЛИ від 01.07.2016 був в односторонньому порядку розірваний лізингодавцем, у останнього виникло зобов`язання повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ОУШЕН ФІНАНС» сплачені ним лізингові платежі в сумі 1 000 000,00 грн, оскільки в силу приписів діючого законодавства України (ст. 655, 692, 693 Цивільного кодексу України) вони по своїй суті є оплатою предмету купівлі-продажу (попередньою оплатою).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2023 постановлено: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального провадження; встановити відповідачу строк протягом 15-ти днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; запропонувати у строк протягом 5 днів: позивачу - з дня отримання відзиву на позов надати до суду відповідь на відзив відповідача; відповідачу - заперечення на відповідь на відзив, якщо такі будуть подані до суду.

27.06.2023 відповідачем подано до Господарського суду міста Києва відзив від 26.06.2023 № 26/06-1 на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що позовні вимоги банком не визнаються; також банк просить застосувати позовну давність.

В підготовчому засіданні 18.07.2023 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 29.08.2023.

31.07.2023 позивачем до Господарського суду міста Києва подана відповідь від 24.07.2023 № 01-24/07-23 на відзив зі змісту якої вбачається, що товариство не погоджується з доводами відповідача, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2023 постановлено передати справу № 910/7583/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОУШЕН ФІНАНС» до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення 1 000 000 грн за підсудністю до Господарського суду Чернігівської області для розгляду в межах справи № 927/896/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ОУШЕН ФІНАНС».

30.10.2023 матеріали справи № 910/7583/23 надійшли до Господарського суду Чернігівської області; справі присвоєно єдиний унікальний номер 927/896/23 (910/7583/23).

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.11.2023 постановлено: позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОУШЕН ФІНАНС» до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення 1 000 000 грн 00 коп. (справа № 910/7583/23) прийняти та приєднати до матеріалів справи № 927/896/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ОУШЕН ФІНАНС»; розгляд позовної заяви здійснювати в межах справи № 927/896/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ОУШЕН ФІНАНС» за правилами загального позовного провадження; повторно провести підготовче провадження та призначити розгляд позовної заяви в підготовчому засіданні на 05 грудня 2023 року; викликати для участі в судовому засіданні представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОУШЕН ФІНАНС» в якості позивача. Повідомити позивача, що у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійде заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору; викликати для участі в судовому засіданні представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в якості відповідача. Повідомити відповідача, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду справи.

Ухвала суду від 06.11.2023 була направлена учасникам у справі про банкрутство до їх електронних кабінетів в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» та згідно довідок про доставку електронного листа, роздрукованих з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», доставлена до електронних кабінетів 06.11.2023 11:43.

Статтею 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 06.11.2023 є такою, що отримана учасниками справи 06.11.2023.

Процесуальним правом на участь в призначеному на 05.12.2023 підготовчому засіданні учасники справи не скористались.

До початку підготовчого засідання 05.12.2023 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

20.11.2023 до Господарського суду Чернігівської області позивачем подані додаткові пояснення по справі від 17.11.2023 № 06-11/2023.

За змістом ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

20.11.2023 позивачем до Господарського суду Чернігівської області подано заяву від 17.11.2023 № 07-11/2023 про збільшення позовних вимог, якою товариство просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 1 400 000,00 грн.

05.12.2023 господарський суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 21.12.2023; одночасно постановлено повідомити відповідача про призначення судового засідання, а також про те, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду заяви.

Ухвала суду від 05.12.2023 була направлена відповідачу у справі до його електронного кабінету в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» та згідно довідки про доставку електронного листа, роздрукованої з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», доставлена до електронного кабінету 06.12.2023 12:37.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 05.12.2023 є такою, що отримана відповідачем 06.12.2023.

Процесуальним правом на участь в призначеному на 21.12.2023 підготовчому засіданні відповідач не скористався.

Після закінчення підготовчого засідання 05.12.2023 о 11:23 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшов відзив Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 05.12.2023 на позовну заяву.

З даної заяви по суті справи вбачається, що банк не визнає позовні вимоги повністю, також не визнає в повному обсязі та заперечує щодо всіх наведених позивачем обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; в повному обсязі заперечує щодо правової оцінки обставин, наданих позивачем, та заперечує й повністю не погоджується з правовими підставами позову.

В обґрунтування своїх заперечень банк зазначає, що, на його думку, правозастосування ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України регулює наслідки невиконання продавцем свого зустрічного обов`язку із передачі товару у власність покупця, який в свою чергу отримує дві альтернативні дії - вимагати повернення товару або вимагати повернення попередньої оплати.

Виходячи з твердження про те, що умовою застосування ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, відповідач вважає, що вказана норма не може бути застосована до спірних правовідносин, адже Банк свої зобов`язання виконав належним чином та у повному обсязі.

На переконання відповідача зазначене вище твердження додатково підтверджується тим, що інший альтернативний спосіб захисту прав покупця, визначений таким положенням - вимагати передання оплаченого товару від продавця - позивач застосувати не може, оскільки своє первісне зобов`язання зі здійснення попередньої оплати не виконав.

Відповідач вважає, що позивач не набув права діяти альтернативно враховуючи диспозицію ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, а саме вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати, що свідчить про відсутність умов застосування вказаного положення Кодексу до спірних правовідносин.

На переконання відповідача невірним є застосування в даному випадку ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, оскільки немає ні правових підстав, ні фактичних обставин, які б надавали позивачу право вимагати повернення сплачених лізингових платежів, та відповідно, покладали на Банк зобов`язання повернути ці платежі.

Одночасно відповідач просить застосувати позовну давність.

13.12.2023 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшли додаткові пояснення позивача (від 12.12.2023 № 05-12/2023).

21.12.2023 господарський суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 04.01.2024; одночасно постановлено:

залучити Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС ЕВОЛЮШН» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача;

зобов`язати позивача не пізніше двох днів з дня вручення копії даної ухвали направити третій особі (Товариству з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС ЕВОЛЮШН») копії позовної заяви з додатками, а докази такого направлення надати суду;

встановити процесуальний строк для подання третьою особою письмових пояснень щодо позову - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії позовної заяви з додатками;

повідомити третю особу про призначення судового засідання, а також про те, що її неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду позовної заяви.

Ухвала суду від 21.12.2023 була направлена третій особі до її електронного кабінету в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» та згідно довідки про доставку електронного листа, роздрукованої з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», доставлена до електронного кабінету 21.12.2023 19:08.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 21.12.2023 є такою, що отримана третьою особою 22.12.2023.

Процесуальним правом на участь в призначеному на 04.01.2024 підготовчому засіданні третя особа не скористалась.

27.12.2023, у встановлений судом процесуальний строк, через систему «Електронний суд» до Господарського суду надійшли пояснення від 27.12.2023 щодо позову, зі змісту яких вбачається, що третя особа погоджується із заявленими позовними вимогами та просить задовольнити їх в повному обсязі.

Одночасно третя особа просить призначене на 04.01.2024 підготовче засідання провести за відсутності її повноважного представника.

За клопотанням відповідача, задоволеним ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 22.12.2023, призначене на 04.01.2024 підготовче засідання проведено в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 04.01.2024 постановлено:

продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів,

закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 17 січня 2024 року на 09 год. 00 хв.,

викликати для участі в судовому засіданні представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОУШЕН ФІНАНС» в якості позивача. Повідомити позивача, що у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійде заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору,

викликати для участі в судовому засіданні представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в якості відповідача. Повідомити відповідача, що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду справи,

викликати для участі в судовому засіданні представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС ЕВОЛЮШН» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. Повідомити третю особу, що її неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду позовної заяви,

клопотання Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задовольнити,

проведення судового засідання здійснити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon» (https://easycon.com.ua/) відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.

Ухвала суду від 04.01.2024 була направлена сторонам та третій особі до їх електронних кабінетів в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» та згідно довідок про доставку електронного листа, роздрукованих з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», доставлена до електронних кабінетів 04.01.2024 19:29.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 04.01.2024 є такою, що отримана відповідачем 05.01.2024.

16.01.2024 на електронну пошту Господарського суду Чернігівської області надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС ЕВОЛЮШН» про проведення призначеного на 17.01.2024 судового засідання за відсутності його повноважного представника.

Розглянувши вказане вище клопотання третьої особи, суд постановив протокольну ухвалу про залишення його без розгляду, оскільки за змістом ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Проте, електронний примірник клопотання третьої особи не підписаний електронним підписом його автора.

Постановляючи дану ухвалу, суд враховує, що 17.01.2024 о 09:06 в мережі Інтернет (Telegram-канал "Суспільне Чернігів") з`явилось повідомлення про оголошення повітряної тривоги в Чернігівській області, яка тривала до 09:32.

Враховуючи даний факт та наказ голови Господарського суду Чернігівської області від 12.07.2022 № 24-од, призначене на 17.01.2024 на 09:00 судове засідання по даній справі не проводилось; даний факт підтверджується також Актом від 17.01.2024 № 9-24 щодо оголошення повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 17.01.2024 постановлено:

призначити судове засідання на 08 лютого 2024 року,

повідомити третю особу про призначення судового засідання, а також про те, що її неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду позовної заяви,

проведення судового засідання здійснити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon» (https://easycon.com.ua/) відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.

Ухвала суду від 17.01.2024 була направлена третій особі до її електронного кабінету в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» та згідно довідки про доставку електронного листа, роздрукованої з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», доставлена до електронного кабінету 17.01.2024 17:16.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 17.01.2024 є такою, що отримана третьою особою 18.01.2024.

Процесуальним правом на участь в призначеному на 08.02.2024 судовому засіданні третя особа не скористалась.

07.02.2024 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Чернігівської області надійшли додаткові пояснення від 07.02.2024 позивача до позовної заяви.

В судовому засіданні 08.02.2024 оголошено перерву до 22.02.2024; одночасно постановлено:

повідомити третю особу про призначення судового засідання, а також про те, що її неявка не перешкоджає проведенню судового засідання та розгляду позовної заяви;

клопотання Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задовольнити;

проведення судового засідання здійснити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon» (https://easycon.com.ua/) відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.

Ухвала суду від 08.02.2024 була направлена третій особі до її електронного кабінету в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» та згідно довідки про доставку електронного листа, роздрукованої з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», доставлена до електронного кабінету 08.02.2024 21:06.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 08.02.2024 є такою, що отримана третьою особою 09.02.2024.

Процесуальним правом на участь в призначеному на 22.02.2024 судовому засіданні третя особа не скористалась.

До початку судового засідання 22.02.2024 позивачем до Господарського суду Чернігівської області подані додаткові пояснення від 21.02.2024.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників учасників у справі про банкрутство, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОУШЕН ФІНАНС» (Лізингоодержувач) був укладений Договір фінансового лізингу № 4О16054ЛИ (надалі - Договір), за умовами якого Банк є власником нерухомого майна, яке зазначено у Додатку № 1 Договору (надалі - Майно).

Банк передає Лізингоодержувачу Майно, а Лізингоодержувач приймає Майно від Банку в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим Договором строки, на умовах фінансового лізингу (надалі - Лізинг).

Лізингові платежі:

Розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються Додатком № 2.

Лізингові платежі сплачуються на рахунок, зазначений у п. 1.4 цього Договору.

Лізингоодержувач сплачує Банку винагороди на рахунок, зазначений у п. 1.4 цього Договору:

винагороду за відкриття рахунку «Фінансовий лізинг (оренда)» у розмірі 500,00 (п`ятсот) гривень 00 копійок у день укладення цього Договору;

відсоткову винагороду за користування Майном у розмірі 12 (дванадцять) % річних від суми залишку несплаченої вартості Майна, виходячи з фактичної кількості днів користування Майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений у Додатку 2.

У випадку порушення Лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим Договором, відсоткова винагорода за користування Майном складає 24 (двадцять чотири) % річних від суми залишку несплаченої частини вартості Майна, згідно Додатку № 2.

Лізингоодержувач сплачує Банку на відповідний рахунок, зазначений у п. 1.4 цього Договору, винагороду за користування Майном, отриманим у лізинг, у розмірі, що визначається за відповідною формулою.

Розрахунок винагороди здійснюється 25-го числа кожного поточного місяця, починаючи з дня прийому-передачі майна у лізинг. Нарахування та сплата винагороди здійснюється щомісячно з 25-го числа по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу, зазначений в Додатку 2, або дату остаточного погашення заборгованості за цим Договором у день дострокового повного виконання зобов`язань за цим Договором. У випадку несплати винагороди за користування майном, отриманим в лізинг, у зазначений термін, винагорода вважається простроченою.

Сплата винагороди за користування майном отриманим у лізинг здійснюється в українській гривні.

Передача Банком та прийом Лізингоодержувачем Майна в лізинг здійснюється згідно Акту прийому-передачі Майна, зазначеним у Додатку № 3, що є невід`ємною частиною цього Договору (надалі - Додаток № 3). З моменту підписання Додатку № 3 Лізингоодержувач несе повну цивільну відповідальність перед третіми особами, відшкодовує в повному обсязі шкоду третім особам, заподіяну в результаті експлуатації Майна. ризик невідповідності Майна цілям використання цього Майна несе Лізингоодержувач.

Лізингоодержувач під власну відповідальність зобов`язався неухильно дотримуватися норм та правил експлуатації, використання і ремонту Майна.

Акт прийому-передачі Майна Сторони укладають та підписують у дату укладання цього Договору. З дати підписання Сторонами Акту прийому-передачі Майна Лізингоодержувач приймає його від Банку в платне володіння та користування.

Протягом усього терміну дії цього договору Майно є власністю Банку.

Умови переходу права власності на Майно: Майно переходить у власність Лізингоодержувача за умови сплати Банку всієї суми лізингових платежів, а також всіх інших платежів за цим Договором.

Банк має право, зокрема вимоги повернення Майна у випадку дострокового розірвання Договору.

Банк має право відмовитися від Договору і вимагати повернення Майна, якщо Лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови Банку від Договору, Договір є розірваним з дати зазначеної Банком у повідомленні про відмову від Договору.

Банк зобов`язався, зокрема передати Майно в платне користування Лізингоодержувачу на умовах та строки, що обумовлені цим Договором. Після сплати всієї суми лізингових платежів та інших платежів, що передбачені цим Договором, передати Майно у власність Лізингоодержувача та документ, що підтверджує повну сплату платежів за цим Договором.

Лізингоодержувач має право, зокрема повернути Майно Банку без придбання його у власність за умови сплати за графіком лізингових платежів, винагород за Договором, неустойки у формі штрафу за Договором.

Лізингоодержувач зобов`язався, зокрема:

повернути Майно Банку у випадку розірвання Договору у стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому Банку заборгованість по лізинговим платежам на поточну дату, інших платежам за цим Договором, а також відшкодувавши заподіяні цим збитки, в строк не пізніше дати розірвання цього Договору. Лізингоодержувач зобов`язався усунути погіршення Майна, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення Майна Банк має право вимагати відшкодування завданих йому збитків;

сплачувати Банку винагороду за відкриття рахунку «Фінансовий лізинг (оренда)»; лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості Майна); відсоткову винагороду за користування Майном; винагороду за користування Майном, отриманим в лізинг; інші витрати Банку, безпосередньо пов`язані з цим Договором.

Цей Договір підлягає розірванню в односторонньому порядку за ініціативою Банка шляхом письмового повідомлення про це Лізингоодержувач за 3 (три) дні, зокрема у випадку повної або часткової несплати лізингового платежу Лізингоодержувачем, якщо прострочення сплати становить більше ніж 30 (тридцять) днів. Порушення строків плати винагород за Договором.

У випадку розірвання цього Договору, Майно повинно бути повернуте Лізингоодержувачем у термін розірвання, по Акту прийому-передачі Майна в тому стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу.

У повідомленні про розірвання Сторони зазначають причину дострокового розірвання Договору. При цьому для розірвання цього Договору, договорів про внесення змін Сторони не складають.

Строк дії цього Договору з дати підписання цього Договору по 25.06.2036 (двадцять п`яте червня дві тисячі тридцять шостого) року. У частині не виконаних Сторонами зобов`язань договір діє до повного їх виконання. Зазначений строк може бути змінений у випадках дострокового виконання зобов`язань Лізингоодержувача за Договором, у випадку розірвання договору.

Додаток 1 (предмет фінансового лізингу - нерухоме майно), Додаток № 2 (Графік лізингових платежів), Додаток № 3 (Акт прийому-передачі) є невід`ємними частинами цього Договору.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що сторони погодили вказані вище додатки до Договору; згідно Додатку № 3 позивач як Лізингоодержувач прийняв в платне володіння та користування нерухоме майно загальною вартістю 483965093,00 грн, перелік якого наведений в Додатку № 1; Додаток № 2 містить графік лізингових платежів (графік відшкодування вартості Майна).

Як свідчать надані позивачем письмові докази, відповідач звертався до Лізингоодержувача з повідомленням (від 31.05.2017 № Э.Upr 1/3-67106) про розірвання договору фінансового лізингу, яким повідомив товариство про розірвання Договору, Договір є розірваним з 15.07.2017, вимагав у встановлений термін розірвання (15.06.2017) сплатити заборгованість Договором та за актом прийому-передачі повернути майно, яке зазначено у Додатку № 1 Договору.

Акт прийому-передачі майна, на підставі якого позивач повернув відповідачеві предмет фінансового лізингу, був складений, підписаний та скріплений печатками сторін 15.06.2017 (за відсутності заперечень/застережень сторін щодо передачі та отримання Майна).

Як зазначає в позові товариство за час дії Договору ним були здійснені лізингові платежі на загальну суму 4 440 023,36 грн, на підтвердження чого надано належним чином засвідчену копію виписки з 01.07.2016 по 22.11.2018; однак за підрахунком суду відповідна сума дорівнює 4 440 046,72 грн (25.07.2016 - 403 304,24 грн та 23.08.2016 - 4 036 742,48 грн), що свідчить про допущення позивачем помилки при її визначенні.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 15.03.2019 по справі № 912/3231/18 задоволено позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», ухвалено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОУШЕН ФІНАНС» на користь банку заборгованість за Договором в розмірі 20 321 516,63 грн, з яких 19 593 954,61 грн заборгованість за відсотковою винагородою за користування майном, 727 562,02 грн пеня, а також 304 822,75 грн судового збору.

Згідно інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вказане вище рішення Господарського суду Кіровоградської області набрало законної сили 08.05.2019.

Під час вирішення спору в межах справи № 912/3231/18 був встановлений факт сплати позивачем двох лізингових платежів (25.07.2016 в сумі 403 304,24 грн та 23.08.2016 в сумі 4 036 742,48 грн), а тому в силу приписів ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України він не доказується при розгляді даної справи.

01.05.2023 (описи вкладення, фіскальні чеки від 01.05.2023, накладні № 814 та № 822) позивач направив на адресу банку вимогу (від 28.04.2023 № 28/04-23-2) щодо перерахування в семиденний строк з моменту її отримання сплачених товариством лізингових платежів; звертаючись з даною вимогою, товариство посилалось на положення ст. 628, 655, 692, 693 Цивільного кодексу України з вказівкою на те, що оскільки майно у власність йому передано не було відповідні платежі як попередня оплата мають бути повернуті.

За змістом ст. 1, 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» (тут і надалі - в редакції на дату укладення Договору (01.07.2016)), фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відносини, що виникають у разі набуття права господарського відання на предмет договору лізингу, регулюються за правилами, встановленими для регулювання відносин, що виникають у разі набуття права власності на предмет договору лізингу, крім права розпорядження предметом лізингу.

Згідно ст. 806 Цивільного кодексу України (в редакції на дату укладення Договору (01.07.2016)), за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Статті 11, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачають, що лізингоодержувач зобов`язаний, зокрема своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Таким чином, договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна в користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 26.04.2018 у справі № 911/3483/16, від 09.07.2018 у справі № 911/2449/17, від 21.02.2020 у справі № 910/10191/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 зазначила, що належне виконання лізингоодержувачем обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна. Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частинами 2, 4 ст. 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконано ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, наслідком розірвання договору є відсутність у лізингодавця обов`язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність лізингоодержувача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати. Умови договорів щодо зобов`язання лізингоодержувача сплачувати лізингові платежі в повному обсязі до моменту розірвання договору не впливають на те, що у разі розірвання договору лізингу невнесена лізингоодержувачем у складі лізингових платежів покупна вартість об`єкту лізингу не підлягає стягненню (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26.04.2018 у справі № 911/3483/16).

Оскільки договір лізингу є змішаним договором, на правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання лізингоодержувачем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність позивачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За змістом та суттю умов договору лізингу та норм Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі, як відшкодування вартості предмету лізингу, є попередньою оплатою за договором купівлі-продажу, як складової частини договору лізингу.

Отже, у разі розірвання договору лізингу, одночасно розривається і договір купівлі-продажу, як складова частина змішаного договору лізингу, внаслідок чого зобов`язання сторін за договором купівлі-продажу, як складової частини договору лізингу, припиняються, а саме: у лізингодавця (продавця) - з поставки об`єкту лізингу (товару), у лізингоодержувача (покупця) - з оплати його вартості, тобто, з внесення попередньої оплати вартості об`єкту лізингу.

Подібних висновків щодо природи договору лізингу, лізингових платежів за ним та щодо наслідків його розірвання для сторін дійшов і Верховний Суд у постанові від 15.01.2021 по справі № 904/2357/20, зазначивши, що лізингові платежі, сплачені як частина відшкодування вартості предметів лізингу, за своєю суттю є оплата предмету купівлі-продажу (попередня оплата), який в подальшому лізингодавець зобов`язувався передати лізингоодержувачу у власність. В зв`язку з розірванням договорів та вилученням предметів лізингу на користь лізингодавця, такий обов`язок у лізингоодержувача відсутній.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 зазначила, що лізингодавець не може вимагати і повернення об`єкта лізингу, і відшкодування вартості об`єкта лізингу (у межах здійснення лізингових платежів) водночас, тому для вирішення питання щодо стягнення заборгованості слід аналізувати умови договору та структуру лізингових платежів.

За умовами укладеного між сторонами Договору не передбачено, що у випадку розірвання договору за ініціативою лізингодавця лізинговий платіж буде вважатись платою за користування об`єктом лізингу або мати інше призначення, у т.ч. вважатися відповідальністю за порушення умов договору лізингу.

Крім того, чинне на момент розірвання договору законодавство України не містило заборони щодо повернення лізингоодержувачу лізингових платежів, зокрема і тієї їх частини, яка стосувалась плати за відшкодування вартості предмету лізингу. Відповідні зміни до Закону України «Про фінансовий лізинг» внесені до ст. 17 цього Закону Законом України від 14.12.2021 № 1953-IX. Лише цими змінами передбачено, що лізингові платежі, сплачені лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу до дати розірвання договору, не підлягають поверненню лізингоодержувачу.

Таким чином, на дату розірвання договору фінансового лізингу та повернення об`єктів лізингу банк має право вимагати лише сплату тих лізингових платежів, що є винагородою лізингодавця за отримане у лізинг майно, які за своєю правовою суттю є елементом договору найму (оренди) (як складової частини змішаного договору фінансового лізингу), себто орендна плата за користування (оренду) об`єктом лізингу.

В свою чергу, зобов`язання щодо сплати лізингових платежів у вигляді суми, яка відшкодовує вартість предмету лізингу, з моменту розірвання договору фінансового лізингу та повернення об`єктів лізингу припиняється.

Отже позивач правомірно посилається на положення ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України як на підставу повернення частини покупної плати за надання майна в майбутньому у власність позивачу.

Як було вказано вище, згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати, зокрема, суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу.

На переконання суду, в тому випадку коли лізингоодержувач повертає лізингодавцю предмет лізингу внаслідок відмови останнього від договору лізингу в односторонньому порядку, повернення лізингоодержувачу сум, які відшкодовують вартість предмету лізингу, відповідає засадам справедливості, оскільки в протилежному випадку банк залишається і власником нерухомого майна, і грошових коштів, сплачених як частина вартості предмета лізингу.

В той же час, у спірних правовідносинах інтереси банку не залишаються незахищеними, адже він має право вимагати від лізингоодержувача сплати відсоткової винагороди за весь час користування майном переданим в лізинг до дати розірвання договору фінансового лізингу.

Щодо аргументів відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ч. 4 ст. 653 Цивільного кодексу України, у відповідності до якої сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконано ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, а також п. 6.2.4 Договору, суд зазначає наступне:

як вже було вказано вище за умовами п. 6.2.4 Договору лізингоодержувач зобов`язався повернути Майно Банку у випадку розірвання Договору у стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому Банку заборгованість по лізинговим платежам на поточну дату, інших платежам за цим Договором, а також відшкодувавши заподіяні цим збитки, в строк не пізніше дати розірвання цього Договору.

Проте, суд звертає увагу на те, що згідно ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 559/1605/18, при реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. Причому останні є одночасно й межами саморегулювання. Вони передбачені в абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказане про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень акту цивільного законодавства слідує з його змісту.

Частиною 4 ст. 653 Цивільного кодексу України визначені відповідні наслідки розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, положення ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України містять імперативну норму щодо права покупця вимагати повернення сплачених коштів у разі не передання у власність товару.

З огляду на вищенаведене, суд відхиляє посилання відповідача на положення Договору, оскільки вони регулюють загальні підстави неповернення лізингодавцем отриманих від лізингоодержувача лізингових платежів (або зобов`язання сплатити лізингові платежі), та не враховують вищезазначених встановлених судом фактичних обставин справи з урахуванням положень ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, коли предмет лізингу вилучений у лізингоодержувача та переданий лізингодавцю, що виключає обов`язок зі сплати лізингових платежів у рахунок вартості майна за розірваним Договором.

Водночас суд не приймає до уваги посилання відповідача на судову практику Верховного Суду відносно застосування ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, оскільки в наведених банком судових справах інші підстави позову, ніж у справі, що розглядається.

Натомість, судом, при ухваленні даного рішення використана наведена вище судова практика Верховного Суду у справах, в яких викладена правова позиція щодо права лізингоодержувача вимагати від лізингоотримувача повернення лізингових платежів, як частини вартості майна, у випадку розірвання договору лізингу, тобто у справах, аналогічних справі, що розглядається.

За таких обставин суд вважає, що правомірним є застосування до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, як імперативної норми щодо права покупця вимагати повернення сплачених коштів у разі непередання у його власність товару.

Також суд доходить обґрунтованого висновку щодо відсутності у Договорі положень, які б надавали право лізингодавцю не повертати лізингоодержувачу саме ті кошти, які сплачені у якості відшкодування вартості об`єкту лізингу.

Частиною 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Усталена практика Європейського суду з прав людини відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишаються поза увагою як такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, суд зазначає, що як вже було встановлено вище за Договором лізингові платежі були сплачені позивачем в загальному розмірі 4 440 046,72 грн, однак з огляду на відсутність можливості сплатити судовий збір з даної суми, предметом даного позову товариством визначено стягнення саме 1 400 000,00 грн, що є його правом.

За змістом ст. 256, 259, 267 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вже було вказано вище відповідачем подано заяву про застосування позовної давності.

Звертаючись з відповідною заявою банк зазначає, що, на його думку, в даному випадку має застосовуватись позовна давність тривалістю три роки з дати коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його прав; оскільки товариством були вчинені платежі 25.07.2016 та 23.08.2016 позовна давність спливла ще 23.08.2019.

Розглянувши дану заяву, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності, оскільки сторони визначили в Договорі (п. 7.9), що строки позовної давності по вимогам про стягнення лізингових платежів, винагород, неустойки - пені, штрафів, інших платежів/витрат за цим Договором встановлюються Сторонами тривалістю 15 (п`ятнадцять) років.

Оскільки позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача сплачених лізингових платежів в рахунок сплати вартості об`єкту лізингу згідно Договору фінансового лізингу № 4О16054ЛИ від 01.07.2016, то на спірні правовідносини поширюються положення ст. 259 Цивільного кодексу України та п. 7.9 Договору щодо зміни тривалості позовної давності.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання до суду даної позовної заяви позивачем було сплачено 21000,00 грн судового збору, який покладається на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОУШЕН ФІНАНС» до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення 1 400 000 грн 00 коп. задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; код 14360570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОУШЕН ФІНАНС» (14000, м. Чернігів, проспект Перемоги, 87, офіс 102; код 39818287) 1 400 000 грн 00 коп. лізингових платежів, сплачених згідно Договору фінансового лізингу № 4О16054ЛИ від 01.07.2016, та 21 000 грн 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 04.03.2024.

Суддя А.С.Сидоренко