ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2024 року м.Дніпро Справа № 908/623/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Здоренко В.Є., адвокат (поза межами суду);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМАГРО" на рішення Господарського суду Запорізької області від 29.08.2023 (суддя Боєва О.С., повний текст якого підписаний 11.09.2023) у справі № 908/623/23

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", (02152, м. Київ, пр. Павла Тичини, буд. 1-В)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМАГРО", (72540, Запорізька область, Якимівський район, с. Таврійське (с. Червоноармійське (п)), вул. Калініна, буд. 42)

про стягнення 743854,40 грн, витребування та передання майна,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про: стягнення з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМАГРО" суми 743 854,40 грн., з якої: 488 433,08 грн. - заборгованість зі сплати лізингових платежів за договором за період з лютого по грудень 2022 року, 204,00 грн. - компенсація понесених позивачем витрат, 255 217,32 грн. - неустойка у розмірі подвійної орендної плати за користування річчю за час прострочення; витребування від ТОВ "ДІМАГРО" та передання ТОВ "Проше Лізинг Україна" автомобіля марки Тouareg, кузов № НОМЕР_1 , рік випуску 2019, д.н.з. НОМЕР_2 .

Позов обґрунтовано ст.ст. 526, 530, 549, 610, 612, 631, 785, 806 ЦК України, ст.ст. 180, 193, 230, 291, 292 ГК України, ч. 2 ст. 7, п. 4 ч. 1 ст. 10, п.п. 3, 7 ч. 2 ст. 11, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", умовами договору про фінансовий лізинг № 00018975 від 02.08.2019 з додатковою угодою від 31.01.2020 та Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу (додаток до Договору фінансового лізингу).

Підставою для звернення з позовом позивач зазначив невиконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної сплати лізингових платежів за договором про фінансовий лізинг №00018975 від 02.08.2019 у період з лютого 2022 по грудень 2022 року, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 488 433,08 грн. У зв`язку з порушення строків внесення лізингових платежів позивач 19.12.2022 направив на адресу відповідача вимогу №00018975 з повідомленням про відмову від договору та необхідність повернути об`єкт лізингу. Таким чином, на думку позивача, договір фінансового лізингу №00018975 від 02.08.2019 є розірваним в односторонньому порядку з 30.12.2022, з настанням для сторін відповідних наслідків, зокрема, щодо повернення предмета лізингу. Крім того, в порядку п. 9.5 Загальних умов, з відповідача підлягає стягненню компенсація сплаченого ТОВ "Порше Лізинг Україна" штрафу за вчинене адміністративне правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі в розмірі 204,00 грн. Посилаючись на положення ст. 785 ЦК України, позивач нарахував до стягнення неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення за період січень-лютий 2023, яка складає 255 217,32 грн.

У відзиві на позов ТОВ "ДІМАГРО" визнав лише заборгованість з лізингових платежів у розмірі 488 433,08 грн. Проти іншої частини заявлених позивачем вимог заперечив з наступних підстав. Позивачем не надано жодних доказів, які б доводили сплату ним 204,00 грн штрафу за адміністративне правопорушення та відправлення відповідної вимоги про відшкодування цих витрат відповідачу, у зв`язку з чим дана вимога не підлягає задоволенню. Заперечив проти факту розірвання договору фінансового лізингу №00018975 від 02.08.2019, внаслідок неотримання лізингоодержувачем письмового повідомлення від позивача підписаного уповноваженою особою. Також заперечив проти застосування положень ст. 785 ЦК України та нарахування неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування річчю за час прострочення, у зв`язку з недоведенням позивачем розміру місячної орендної плати, який складає 1247,84 Євро. Висловив свою незгоду з вимогою про витребування об`єкта лізингу (автомобіля), оскільки порушення виконання зобов`язань з лізингових платежів відбулося внаслідок настання форс-мажорних обставин, про що позивача було повідомлено листом від 29.05.2023. З урахуванням викладеного, просив суд прийняти визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення основного боргу та застосувати положення ст. 130 ГПК України в цій частині. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 29.08.2023 у справі №908/623/23 Позов задовольнити частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІМАГРО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» суму 488 433 грн 08 коп. заборгованості зі сплати лізингових платежів, суму 160 539 грн 93 коп. неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення.

Витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІМАГРО» та передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» автомобіль Тouareg, кузов № НОМЕР_1 , рік випуску 2019, д.н.з. НОМЕР_2 .

У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІМАГРО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» суму 12418 грн 60 коп. витрат зі сплати судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІМАГРО», в якій просить рішення в частинах:

- стягнення суми 160 539 грн 93 коп. неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

- витребування від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІМАГРО» та передання Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» автомобіля Touareg, кузов № НОМЕР_1 . рік випуску 2019, д.н.з. НОМЕР_2 .

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІМАГРО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» суми 12418 гри 60 коп. витрат зі сплати судового збору скасувати та ухваливши нове рішення про:

- відмову у стягненні суми 160 539 грн 93 коп. неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

- відмову у витребуванні від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІМАГРО» та передання Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» автомобіля Touareg, кузов № НОМЕР_1 , рік випуску 2019, д.н.з. НОМЕР_2 .

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІМАГРО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» суми 3 663.25 гри витрат зі сплати судового збору.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що до позовної заяви позивачем додано копію вимоги № 00018975 від 19.12.2022, де підписантом указано директора ТОВ «Порше Лізинг Україна» ОСОБА_1. До вказаної вимоги додано протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 26.12.2022.

Однак, як вбачається із протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 26.12.2022, його підписантом є ОСОБА_3, а не ОСОБА_1. Враховуючи це, у порушення частини 2 статті 207 ЦК України, вимогу № 00018975 від 19.12.2022 не підписано її стороною - ОСОБА_1 . А отже, вказану вимогу взагалі не вчинено у письмовій формі.

Як вбачається з умов п. 12.13. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу у випадках, передбачених пунктами 12.6. та 12.12. Контракт вважається припиненим на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмовою повідомлення Стороною на адресу іншої Сторони.

На думку відповідача зазначена умова Договору щодо можливості його припинення на 10-й (десятий) робочий день з «дня надіслання письмового повідомлення» є недійсною, адже вона прямо суперечить ч. 3 ст. 7 ЗУ "Про фінансовий лізинг"

У той же час, сторонами договору про фінансовий лізинг №00018975 від 02.08.2019 у п.20.3. додатку «Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу» чітко встановлено: якщо інше прямо не передбачено Контрактом, всі повідомлення Сторони відправляють за адресою, вказаною у Контракті у письмовій формі особисто, кур`єром або поштою. При цьому факт відправлення буде вважатися підтвердженим за наявності підпису адресата на копії повідомлення (у випадку передачі повідомлення особисто), квитанції про оплату відправлення або опису вкладеного з відміткою УДПГІЗ «Укрпошта» або кур`єрської служби (у випадку відправлення повідомлення поштою або кур`єром). Факт отримання адресатом повідомлення буде вважатися підтвердженням за наявності підпису адресата на копії повідомлення (у випадку передачі повідомлення особисто), наявності повідомлення про вручення адресату поштового відправлення/відмови адресата від прийняття з відповідною відміткою УДППЗ «Укрпошта», кур`єрської служби (у випадку відправлення повідомлення кур`єром або поштою).

Як вбачається із матеріалів справи, доказів надіслання письмового повідомлення (особисто, кур`єром або поштою) про відмову від договору на офіційну адресу ТОВ «ДІМАГРО» позивачем не надано, а тому відмова від договору лізингу не є вчиненою.

Оскільки ТОВ «ДІМАГРО» не отримувало письмове повідомлення про відмову від договору про фінансовий лізинг №00018975 від 02.08.2019, наявні обґрунтовані підстави стверджувати про дію останнього на даний час.

Судом проігноровано факт того, що саме відповідач - ТОВ «ДІМАГРО» з 24.02.2022, перебуваючи в окупації та постійній небезпеці як життю працівників, так і майну підприємства, не міг повноцінно виконувати свої обов`язки щодо перевірки будь-якої кореспонденції, зокрема й електронної, а також зв`язатись із позивачем щодо виконання договору про фінансовий лізинг №00018975 від 02.08.2019.

Ні в «Електронному кабінеті» ЄСІТС, ні в жодному з державних реєстрів fin@dіmagro.com.ua не значиться офіційною електронною адресою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІМАГРО», договором про фінансовий лізині №00018975 від 02.08.2019 також не передбачене електронне листування між сторонами.

З огляду на викладене можна дійти до висновку про те, що оскільки матеріали справи не містять доказів повідомлення в електронній формі від відповідача про одержання ним вимоги № 00018975 від 19.12.2022, то останню не одержано адресатом. Відповідно, ТОВ «ДІМАГРО» не знало і не могло знати про відмову позивача від договору про фінансовий лізинг №00018975 від 02.08.2019. У той же час, така відмова позивача від договору, з підстав указаних вище, є недійсною.

Таким чином, договір про фінансовий лізинг №00018975 від 02.08.2019 на даний час не припинено, обов`язок негайно повернути річ відсутній, тому ця обставина є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимогу у цій частині.

У зв`язку із форс-мажорними обставинами відповідач просив позивача погодити недійсність або відкликати повідомлення (№00018975 від 19.12.2022) про односторонню відмову від договору, оскільки ТОВ «ДІМАГРО» на підставі п.17.1. договору фінансового лізингу №00018975 від 02.08.2019 повідомило про можливість поновлення виконання своїх зобов`язань після деокупації села Таврійське Якимівського району Запорізької області, та, у разі позитивної відповіді, ТОВ «ДІМАГРО» наголосило на докладенні зусиль щодо виконання свого обов`язку іншою особою, що передбачено статтею 528 ЦК України.

Як вбачається зі змісту відзиву, відповідач повністю погодився із наявністю заборгованості у розмірі 488 433,08 грн зі сплати лізингових платежів по договору про фінансовий лізинг №00018975 від 02.08.2019 за період з лютого по грудень 2022 року, а також визнав позовні вимоги у цій частині. Тож, з урахуванням ч. 1 ст. 130 ГПК України, вважав наявними підстави для стягнення 3 663.25 грн витрат позивача на оплату судового збору в цій частині (488 433.08 грн * 1,5%*50%). Ще 50 відсотків судового збору, тобто 3663.25 грн (488 433.08 гри * 1,5%*50%). підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначив, що із протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису вбачається, що документ був підписаний повноважним представником ТОВ «Порше Лізинг Україна», який уповноважений згідно довіреності довіреністю, а також скріплений електронною печаткою ТОВ «Порше Лізинг Україна». Більш того підписання листа представником ТОВ «Порше Лізинг Україна» не зумовлює недійсність такого повідомлення, як і правових наслідків його надіслання.

Оскільки вимога, яка була направлена 26.12.2022 та доставлена на електронну адресу Відповідача, з урахуванням наведеної вище умови договору, строк припинення правочину припадає на 09.01.2023 відповідно (26.12.2022 + 10 робочих днів). Таким чином, 09 січня 2023 року є датою припинення господарських правовідносин між сторонами, які регулюються умовами договір про фінансовий лізинг №00018975 від 02.08.2019.

Отже, строк в який Відповідач повинен був повернути об`єкт лізингу настав 23.01.2023 (09.01.2023 + 10 робочих днів, як то встановлено у вимозі), а тому прострочення виконання зобов`язання починається з 24.01.2023.

Відповідач об`єкт лізингу у визначений договором лізингу строк не повернув, і станом на день написання даного відзиву, автомобіль не повернутий.

Відповідачем не надано жодних належних та допустимих, у розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України, доказів існування форс-мажорних обставин саме у взаємовідносинах із Позивачем, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зав`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором, в тому числі і повернення об`єкту лізингу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2023 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Іванова О.Г. (доповідач), судді - Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 04.10.2023 здійснено запит матеріалів справи №908/623/23 із Господарського суду Запорізької області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

20.10.2023 матеріали справи №908/623/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2023 (суддя - доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.12.2023 (у складі колегії суддів: головуючий Іванов О.Г. (доповідач), судді - Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМАГРО" на рішення Господарського суду Запорізької області від 29.08.2023 у справі №908/623/23; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 28.02.2024.

В судове засідання, призначене на 22.02.2024 представник відповідача (заявника апеляційної скарги) не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, будь-яких клопотань з цього приводу не заявив.

Згідно ч. 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до ч.12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення № 308;

- відповідач жодних клопотань з приводу неможливості явки в судове засідання представника не заявляв;

- наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення,

судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представника відповідач.

В судовому засіданні 22.02.2024 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

02 серпня 2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" (лізингодавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІМАГРО" (лізингоодержувач, відповідач у справі) укладено Договір про фінансовий лізинг № 00018975 (з додатками), за умовами якого лізингодавець зобов`язався передати лізингоодержувачу Об`єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Тouareg 3.0 V6 TDI, шасі № НОМЕР_1 , рік випуску 2019.

За змістом п.п. 3.1 та 3.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (Додаток до Договору про фінансовий лізинг № 00018975 від 02.08.2019), лізингодавець прийняв на себе зобов`язання придбати у власність Об`єкт лізингу, який був обраний відповідно до специфікації лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає вимогам лізингоодержувача.

В розділі договору "Умови лізингу" зазначено:

- Вартість Об`єкта лізингу: еквівалент 66700,00 доларів США, що становить 1 685 508,90 грн;

- Авансовий платіж: еквівалент 13 340,00 доларів США;

- Обсяг фінансування: еквівалент 53 360,00 доларів США;

- Кількість лізингових платежів: 48;

- Строк лізингу (місяців): 48;

- Лізинговий платіж: еквівалент 1 819,03 доларів США.

Сторони визначили, що усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гриванях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним розрахунком обмінним курсом, що встановлений українським комерційним банком ПАТ "Креді Агріколь Банк", якщо Лізингодавець не повідомить про інше відповідно до п. 6.3 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, та застосовуватиметься до еквівалентів в дол. США (відповідно до цього договору), визначених вище, відповідно до п. 6.3 та 2) відповідно до пунктів 6.4.1 або 6.4.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Відповідно до п. 5.1 Загальних умов, об`єкт лізингу буде доставлений та переданий ТОВ "Порше Лізинг Україна" або належним чином уповноваженою особою (Дилером-продавцем) безпосередньо лізингоодержувачу відповідно до умов договору.

Лізингоодержувач забезпечує оформлення доставки об`єкта лізингу шляхом підписання лізингоодержувачем та лізингодавцем акту прийому-передачі (надалі - Акт прийому-передачі). Будь-які дефекти об`єкта лізингу фіксуються в Акті прийому-передачі. Якщо з боку лізингоодержувача немає заперечень в акті прийому-передачі, об`єкт лізингу вважається таким, що був прийнятий лізингоодержувачем в ідеальному стані та у відповідності до вимог останнього (п. 5.4 Загальних умов).

У п. 6.3 Загальних умов, зокрема, визначено, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим контрактом на користь ТОВ "Порше Лізинг Україна" відображають справедливу вартість об`єкта лізингу та забезпечують отримання ТОВ "Порше Лізинг Україна" суми, очікуваної станом на дату виконання Контракту відповідно до чинного курсу обміну євро/долара США (як обумовлено сторонами в контракті) за безготівковими операціями, встановленого українським комерційним банком (ПАТ "Креді Агріколь Банк" або іншим банком) або Національним банком України, як погоджено сторонами у договорі про фінансовий лізинг. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов`язання, передбачені цим Контрактом, розраховуються в євро/доларах США (як обумовлено сторонами в контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом за безготівковими операціями вказаного вище банку, чинним на робочий день, що передує дню виставлення рахунка.

Згідно з п. 6.5 Загальних умов лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок зазначений ТОВ "Порше Лізинг Україна" у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування).

Відповідно до п. 8.4 Загальних умов, лізингоодержувач погоджується, що всі строки, зазначені в цьому контракті, є прийнятними для виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань.

На виконання умов договору лізингу, позивачем за договором купівлі-продажу автомобіля № 3534 від 02.08.2019 був придбаний автомобіль марки Volkswagen, модель Тouareg, кузов НОМЕР_1 , рік випуску 2019.

13.08.2019 об`єкт лізингу (автомобіль моделі Тouareg, кузов НОМЕР_1 , рік випуску 2019) був переданий позивачем лізингоодержувачу на підставі Акту прийому-передачі.

Додатковою угодою від 31.01.2020 до договору про фінансовий лізинг сторони узгодили новий розмір лізингового платежу та, який за новим графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування) був визначений в еквіваленті 1727,71 долар США.

Позивач у позові посилається на те, що у період з лютого 2022 по грудень 2022 року відповідачу були виставлені наступні рахунки на загальну суму 488 433,08 грн:

- Рахунок №0591857 від 01.02.2022 на суму 48 191,84 грн. (залишок складає 47 791,35 грн);

- Рахунок №0595812 від 01.03.2022 на суму 49 614,77 грн;

- Рахунок №00602283 від 01.04.2022 на суму 8753,67 грн;

- Рахунок №00604246 від 02.05.2022 на суму 8753,67 грн;

- Рахунок №00608156 від 01.06.2022 на суму 8753,67 грн;

- Рахунок №00612468 від 01.07.2022 на суму 49971,09 грн;

- Рахунок №00617322 від 01.08.2022 на суму 62464,72 грн;

- Рахунок №00621440 від 01.09.2022 на суму 62464,72 грн;

- Рахунок №00625234 від 03.10.2022 на суму 63288,47 грн;

- Рахунок №00628907 від 01.11.2022 на суму 63271,33 грн;

- Рахунок №00632812 від 01.12.2022 на суму 63305,62 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасного внесення лізингових платежів, позивач на електронну адресу відповідача надіслав вимогу №00018975 від 19.12.2022 про погашення суми боргу протягом десяти днів з дня відправлення вимоги. Також відповідача було повідомлено про відмову позивача від договору про фінансовий лізинг та викладено вимогу про повернення об`єкта лізингу.

Вимога залишена відповідачем без відповіді, заборгованість та додаткові витрати в добровільному порядку не сплачені, об`єкт лізингу не повернуто.

Порушення виконання відповідачем зобов`язань за договором про фінансовий лізинг №00018975 від 02.08.2019 стало підставою для звернення лізингодавця з позовом до суду, за яким відкрито провадження у даній справі № 908/623/23.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що з відзиву, який надійшов до суду 02.06.2023, зокрема, вбачається, що відповідач позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати лізингових платежів в розмірі 488 433,08 грн визнає. Доказів, які б підтверджували належне виконання зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати лізингових платежів відповідач не надав, внаслідок чого суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення заборгованості з лізингових платежів в сумі 488 433,08 грн є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Як встановлено судом вище контракт припинив свою дію 09.01.2023, таким чином, строк в якій відповідач повинен був повернути об`єкт лізингу настає 23.01.2023 (09.01.2023 + 10 робочих днів, як то встановлено у вимозі), прострочення виконання зобов`язання починається з 24.01.2023.

За таких обставин, застосування положення ч. 2 ст. 785 ЦК України у вигляді стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення є правомірним за період прострочення з 24.01.2023 по 28.02.2023 (останній день місяця лютого у 2023) у розмірі 160539,93 грн.

Станом на час вирішення даного спору, матеріали справи не містять доказів добровільного повернення відповідачем об`єкта лізингу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача в частині витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМАГРО" автомобіля Тouareg.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції (за виключенням висновку про розподіл судового збору) з наступних мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 7 статті 292 ГК України визначено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Укладений між сторонами Договір про фінансовий лізинг № 00018975 від 02.08.2019 за своєю правовою природою є договором лізингу.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору лізингу, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" (в редакції чинній на час укладення договору) встановлено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором (ч.1 ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг", в редакції чинній на час укладення договору).

Відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), перший лізинговий платіж підлягав сплаті 02.08.2019, останній - 15.07.2023). Чергові лізингові платежі сплачуються щомісячно на відповідну дату поточного місяця, що погоджена сторонами у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування).

За змістом п. 6.5 Загальних умов, лізингові платежі перераховуються не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування).

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов договору виставляв відповідачу рахунки на сплату лізингових платежів відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування).

З відзиву, який надійшов до суду 02.06.2023, зокрема, вбачається, що відповідач позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати лізингових платежів в розмірі 488 433,08 грн визнає. Доказів, які б підтверджували належне виконання зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати лізингових платежів відповідач не надав, внаслідок чого суд дійшов правильного висновку про те, що вимога про стягнення заборгованості з лізингових платежів в сумі 488 433,08 грн є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

Позивач у позові, посилаючись на п. 9.5 Загальних умов, просив також стягнути з відповідача понесені витрати у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 204,00 грн.

Пунктом 9.5 Загальних умов встановлено, що лізингоодержувач зобов`язаний експлуатувати об`єкт лізингу відповідно до чинного законодавства. У випадку порушення законодавства лізингоодержувач несе відповідальність за всі наслідки, що можуть виникнути у зв`язку з цим та сплачує всі штрафи відповідним органам. Лізингоодержувач покриває всі витрати (включаючи штрафні (фінансові) санкції), пов`язані з використанням об`єкта лізингу відповідно до чинного законодавства, в тому числі, пов`язані з використанням об`єкта лізингу як таксі чи для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, включаючи, окрім іншого, витрати у зв`язку з не проходженням технічного огляду/обов`язкового технічного контролю та неналежною експлуатацією об`єкта лізингу тощо. У кожному випадку, коли ТОВ "Порше Лізинг Україна" сплатило будь-які платежі, штрафи та адміністративні витрати, пов`язані з ними, представницькі витрати та/або гонорари юристам, збори та інші подібні витрати, Лізингоодержувач у повному обсязі відшкодовує ТОВ "Порше Лізинг Україна" такі витрати впродовж 10 робочих днів після відправлення відповідної вимоги від ТОВ "Порше Лізинг Україна".

18.01.2022 Департамент патрульної поліції м. Києва склав постанову серії 1АВ№03956818 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України. Відповідно до зазначеної постанови патрульною поліцію встановлено, що 18.01.2022 о 12 год. 10 хв. за адресою м. Одеса, Південна дорога, 2 зафіксовано транспортний засіб Volkswagen марки Тouareg, д.н НОМЕР_2 . Особа, яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження руху транспортних засобів на 31 км/год, чим порушила пункт 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

У вимозі №00018975 від 19.12.2022 позивач, зокрема, вимагав від відповідача сплатити інші витрати, понесені лізингодавцем при виконанні умов договору в розмірі 204,00 грн.

Здійснивши аналіз умов Договору про фінансовий лізинг та наявних у справі доказів, суд дійшов правильного висновку про недоведеність даної позовної вимоги позивача, оскільки останнім не надано суду жодних доказів, які б доводили сплату ним штрафу в розмірі 204,00 грн. за адміністративне правопорушення.

Наявність постанови про адміністративне правопорушення не свідчить про понесення позивачем реальних витрат та, як наслідок, наявність правових підстав для відшкодування розміру штрафу зазначеного в цій постанові за рахунок відповідача.

З огляду на викладене, господарський суд правильно відмовив позивачу у стягненні компенсації понесених витрат в розмірі 204,00 грн.

Також позивач, враховуючи положення ст. 785 ЦК України, нарахував та заявив до стягнення з відповідача неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення, яка складає 255 217,32 грн.

Обґрунтовуючи дану вимогу позивач зазначив, що Договір №00018975 фінансового лізингу від 02.08.2019 розірвано в односторонньому порядку лізингодавцем з 30 грудня 2022 року, з настанням для сторін відповідних наслідків, зокрема щодо повернення предмета лізингу (відповідно до п. 4 частини 1 ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг").

Розрахунок неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення позивачем здійснено за період січень-лютий 2023 року виходячи з умов додаткової угоди від 30.01.2020 та Графіку покриття витрат на виплати лізингових платежів до неї, якими встановлений Лізинговий платіж за грудень 2022 року в розмірі 1 727,71 доларів США, що в еквіваленті станом на 31.12.2022 складає - 63 804,33 грн (1727,71 дол. США х 36,93 грн (курс долара станом на 31.12.2022). Загальний розмір неустойки за два місяця складає 255 217,32 грн. (63804,33 грн х 2 (подвійна плата за користування річчю) х 2 місяці користування (січень-лютий 2023).

Здійснивши аналіз умов договору та доводів позивача щодо заявленої вимоги про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення за період січень-лютий 2023 в сумі 255 217,32 грн., наявні підстави для її часткового задоволення з наступних підстав.

Статтею 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" (в редакції чинній на час укладення договору) визначено, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Аналогічні положення щодо застосування до договору лізингу загальних положень про найм (оренду) містяться у статті 806 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

За умовами абз. 2 п. 6.18 Загальних умов внутрішнього фінансового лізингу, сторони погоджуються, що у випадку припинення Контракту/відмови від Контракту за ініціативою ТОВ "Порше Лізинг Україна" відповідно до пункту 12 Контракту, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об`єктом лізингу.

Відповідно до п. 8.3.2 Загальних умов, якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів (відповідно до Закону України "Про фінансовий лізинг"), ТОВ "Порше Лізинг Україна" має право припинити контракт/відмовитися від контракту і витребувати об`єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Підпунктом 12.6.1 пункту 12.6 Загальних умов встановлено, що ТОВ "Порше Лізинг Україна" має право в односторонньому порядку припинити цей контракт/відмовитися від контракту, та, також серед іншого, право на повернення об`єкта лізингу, зокрема, у разі якщо лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов`язання зі сплати перевищує 30 календарних днів.

Факт порушення виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасного та повного внесення лізингових платежів підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

День, що вважатиметься датою припинення/відмови від контракту, визначається ТОВ "Порше Лізинг Україна" у відповідному повідомленні/вимозі. ТОВ "Порше Лізинг Україна" надсилає лізингоодержувачу письмове повідомлення/вимогу про припинення/відмову від контракту та, за можливості, зв`язується з ним доступними засобами зв`язку для повідомлення про припинення/відмову від контракту. Таке повідомлення/вимога надсилається ТОВ "Порше Лізинг Україна" на адресу за зареєстрованим місцезнаходженням лізингоодержувача (для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців)/місцем реєстрації (для фізичних осіб). У випадку неотримання лізингоодержувачем повідомлення/вимоги з будь-яких причин, лізингоодержувач вважається належним чином повідомленим на 10 календарний день з дня відправлення такого повідомлення, що підтверджується документами з відміткою УДППЗ "Укрпошта" про прийняття повідомлення для відправки (п. 12.7 Загальних умов).

Як свідчать матеріали справи позивач, у зв`язку з порушенням відповідачем договірних зобов`язань, на підставі Закону України "Про електронний документ та електронний документообіг" 26.12.2022 надіслав на електронну адресу відповідача, яка зазначена в преамбулі Договору про фінансовий лізинг, вимогу №00018975 від 19.12.2022 про сплату суми заборгованості та інші витрати. Повідомив про відмову лізингодавця від договору та зобов`язав відповідача протягом 10 робочих днів з дати припинення контракту повернути об`єкт лізингу.

Зазначена вимога підписана електронним підписом представником позивача, про що свідчить протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису.

Виходячи з наявних доказів, слідує про обізнаність відповідача про розірвання лізингодавцем контракту в односторонньому порядку та необхідність повернення об`єкта лізингу в установлені строки.

Колегія суддів не погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що доказів надіслання письмового повідомлення (особисто, кур`єром або поштою) про відмову від договору на офіційну адресу ТОВ «ДІМАГРО» позивачем не надано, а отже, відмова від договору лізингу не є вчиненою; оскільки ТОВ «ДІМАГРО» не отримувало письмове повідомлення про відмову від договору про фінансовий лізинг №00018975 від 02.08.2019, наявні обґрунтовані підстави стверджувати про дію останнього на даний час, з огляду на наступне.

Так, із протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису вбачається, що:

Результат перевірки підпису: Підпис створено та перевірено успішно.

Підписувач - 1: ОСОБА_3

П.І.Б.: ОСОБА_3

Країна: Україна

РНОКПП: НОМЕР_3 Організація (установа): ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ

ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА"

Код

Час підпису (підтверджено кваліфікованою позначкою часу для підпису від Надавача): 12:05:55 26.12.2022

Електронна печатка - 1: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ

ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА"

Країна: Україна

Організація (установа): ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ

ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА"

Код

Час підпису (підтверджено кваліфікованою позначкою часу для підпису від Надавача): 12:08:47 26.12.2022

Отже, із протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису вбачається, що документ був підписаний повноважним представником ТОВ «Порше Лізинг Україна», який уповноважений згідно довіреності довіреністю, а також скріплений електронною печаткою ТОВ «Порше Лізинг Україна». Більш того, підписання листа представником ТОВ «Порше Лізинг Україна» не зумовлює недійсність такого повідомлення, як і правових наслідків його надіслання.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», кваліфікований електронний підпис (КЕП) має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги» (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Відправлення та передавання електронних документів здійснюються автором або посередником в електронній формі за допомогою засобів інформаційних, електронних комунікаційних, інформаційно- комунікаційних систем або шляхом відправлення електронних носіїв, на яких записано цей документ (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Як вже зазначалось, вимога, підписана КЕП, надіслана на адресу електронної пошти ТОВ «ДІМАГРО», яка зазначена у договорі лізингу та повідомлену Відповідачем при його укладенні, а саме: fin@dіmagro.com.ua.

Пунктом 17 Загальних умов встановлено, що шляхом підписання Лізингоодержувачем цього Контракту, останній надає право Порше Лізинг Україна на використання зазначених в Контракті та інших документах, підписаних Лізингоодержувачем та наданих Порше Лізинг Україна, поштових адрес, адрес електронної пошти та номерів мобільного телефону для надіслання Порше Лізинг Україна Лізингоодержувачу повідомлень.

Пунктом 10.3 Загальних умов встановлено, що Лізингоодержувач зобов`язаний негайно поінформувати Порше Лізинг Україна у письмовій формі про будь-які зміни свого місць проживання (для фізичних осіб) або місця розташування (для юридичних осіб), відповідно. У випадку невиконання цього зобов`язання, будь-яка кореспонденція (включаючи, окрім іншого, повідомлення та вимоги), доставлена за адресою, зазначеною Лізингоодержувачем в Контракті, вважається дійсною, незалежно від того, чи отримав її Лізингоодержувач.

Останнім абз. п. 19.7 Загальних умов встановлено, що у разі втрати контролю над зазначеними засобами зв`язку, Лізингоодержувач зобов`язується письмово повідомити Порше Лізинг Україна про таку втрату та/або заміну поштових адрес, адрес електронної пошти та номерів мобільного телефону.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

ТОВ «Порше Лізинг Україна» вимагало протягом 10 (десяти) робочих днів погасити поточну заборгованість лізингоодержувача за несплаченими лізинговими платежами. У вимозі лізингодавець також повідомив лізингоодержувача про відмову від договору лізингу та вимагав повернути об`єкт лізингу протягом 10 робочих днів з дати припинення контракту.

Електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Після надсилання електронних листів із вимогами на електронні адреси відповідача, позивач отримав повідомлення поштового сервера про доставку листа на відповідну електронну адресу адресата 26.12.2022 р.

Отже, ТОВ «Порше Лізинг Україна» було направлено дійсну вимогу на електронну адресу Відповідача, зважаючи на те, що поштове сполучення було зупинене, однак, надсилання кореспонденції засобами електронного зв`язку жодним чином не свідчить про недійсність вчинення таких дій та їх наслідків, а саме вчинення Лізингодавцем відмови від договору та необхідності повернення об`єкту лізингу.

Крім того, у випадку одностороннього розірвання/відмови від контракту з ініціативи лізингодавця на підставі п.12.6 та п.12.12, такий контракт вважається припинений на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони (п. 12.13. Загальних умов).

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги той факт, що зареєстрованим та фактичним місцезнаходженням відповідача є: с. Таврійське (с. Червоноармійське (п)) Якимівського району Запорізької області.

Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Згідно вказаного Переліку уся територія Якимівської селищної територіальної громади входить до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України (з 24.02.2022 по теперішній час). Відправлення поштової кореспонденції, адресати якої розташовані на тимчасово окупованій території, відділеннями АТ "Укрпошта" не приймаються, у зв`язку з тим, що відділення Укрпошти на таких територіях не працюють.

Отже, виходячи з наведеного, позивач з незалежних від нього обставин, не міг повідомити відповідача в узгоджений учасниками правочину спосіб (надсилання вимоги засобами поштового зв`язку) про прийняте ним рішення про розірвання договору та необхідність відповідача вчинити певні дії.

Тому, направлення вимоги на електронну пошту боржника, яка зазначена лізингоодержувачем в договорі, є належним доказом вжиття заходів щодо дотримання позивачем умов договору.

В той же час, колегія суддів не погоджується з твердженням позивача про те, що договір про фінансовий лізинг №00018975 від 02.08.2019 припинився саме з 30.12.2022.

Як вже зазначалося, у випадках, передбачених пунктами 12.6 та 12.12, контракт вважається припиненим на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони (п. 12.13 Загальних умов).

Оскільки вимога була надіслана 26.12.2022, то з урахуванням наведеної вище умови договору, строк припинення правочину припадає на 09.01.2023, відповідно (26.12.2022 + 10 робочих днів). Таким чином, 09 січня 2023 року є датою припинення господарських правовідносин між сторонами, які регулюються умовами договору про фінансовий лізинг №00018975 від 02.08.2019.

Положеннями ст. 785 ЦК України встановлений обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у зв`язку з припиненням договору найму.

Разом з тим, згідно з п. 13.1 Загальних умов лізингоодержувач зобов`язаний у строки, встановлені ТОВ "Порше Лізинг Україна", повернути об`єкт лізингу ТОВ "Порше Лізинг Україна" в усіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, припинення Контракту…Якщо лізингоодержувач відмовляється від повернення або затримки повернення об`єкта лізингу, ТОВ "Порше Лізинг Україна" має право вилучити (повернути) об`єкт без попередньої згоди лізингоодержувача у визначеному законодавством України порядку.

Тобто, учасники правочину на власний розсуд узгодили строки повернення об`єкта лізингу, а саме - у строк, який встановлений ТОВ "Порше Лізинг Україна".

У вимозі № 00018975 від 19.12.2022 позивач, зокрема, вимагав від ТОВ "ДІМАГРО" повернути автомобіль (об`єкт лізингу) на користь ТОВ "Порше Лізинг Україна" впродовж десяти робочих днів з дати припинення контракту.

Як встановлено колегією суддів вище контракт припинив свою дію 09.01.2023, таким чином, строк в якій відповідач повинен був повернути об`єкт лізингу настає 23.01.2023 (09.01.2023 + 10 робочих днів, як то встановлено у вимозі), прострочення виконання зобов`язання починається з 24.01.2023.

За таких обставин, застосування положення ч. 2 ст. 785 ЦК України у вигляді стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення є правомірним за період прострочення з 24.01.2023 по 28.02.2023 (останній день місяця лютого у 2023) у розмірі 160539,93 грн.

Відповідно до інформації з сайту ПАТ "Креді Агріколь Банк", яку використовує ТОВ "Порше Лізинг Україна" при виставленні рахунків, обмінний курс долара США за безготівковими операціями ПАТ "Креді Агріколь Банк", чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку, тобто станом на 31.12.2022, становить 36,93 грн. за 1 долар США.

За січень 2023 - 8 днів прострочення, неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення складає 32931,27 грн ((1727,71 долар США х 36,93 грн х 2) : 31 (кількість днів в січні) х 8 (кількість днів прострочення у січні)).

За лютий 2023 (за повний місяць, що складається з 28 календарних днів), неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення складає 127608,66 грн (1727,71 долар США х 36,93 грн х 2).

Таким чином, вимога про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення підлягає задоволенню в загальному розмірі 160 539,93 грн. В іншій частині вимог про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення суд правомірно відмовив внаслідок безпідставності її заявлення.

Як встановлено колегією суддів, відповідач в порушення умов договору про фінансовий лізинг припинив сплачувати лізингові платежі, вимогу позивача про їх сплату залишив без задоволення, у зв`язку з чим позивач скористався своїм правом, передбаченим п. п. 8.3.2., 12.6 Загальних умов на відмову від договору в односторонньому порядку. Оскільки повідомлення про відмову від договору отримано відповідачем 26.12.2022, договір припинив свою дію 09.01.2023.

За визначенням п. 13.1 Загальних умов Лізингодавець зобов`язаний у строки, встановлені ТОВ "Порше Лізинг Україна" повернути об`єкт лізингу Лізингодавцю в усіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, припинення контракту, крім випадку, коли Лізингоодержувач набуває право власності на об`єкт лізингу відповідно до умов контракту.

Відповідно до частин 2, 4 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, наслідком розірвання договору є відсутність у позивача обов`язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати. Тобто, у разі розірвання договору лізингу невнесена лізингоодержувачем у складі лізингових платежів покупна вартість об`єкта лізингу не підлягає стягненню з лізингоодержувача, у зв`язку з припиненням зустрічного зобов`язання лізингодавця по переданню у майбутньому об`єкта лізингу у власність.

Як вже зазначалось вище, відповідно до статті 806 Цивільного кодексу України та статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" на правовідносини, що склалися між сторонами з приводу користування об`єктом лізингу поширюються загальні положення про оренду (найм). Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, встановлений обов`язок наймача негайно повернути об`єкт оренди у разі припинення договору.

З урахуванням викладеного, користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється неправомірно. Отже, як було встановлено вище з 24.01.2023 відповідач є таким, що прострочив повернення об`єкта лізингу.

Станом на час вирішення даного спору, матеріали справи не містять доказів добровільного повернення відповідачем об`єкта лізингу.

Враховуючи викладене, суд дійшов правильного висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача в частині витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМАГРО" автомобіля Тouareg, кузов № НОМЕР_1 , рік випуску 2019, д.н.з. НОМЕР_2 та передання транспортного засобу Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна".

Стосовно посилання заявника апеляційної скарги на форс-мажорні обставини, які виникли у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні та перебуванням відповідача на тимчасово окупованій території, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з частиною 2 статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.

Втім, відповідно до пункту 6.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору.

Таким чином, за загальним правилом, зацікавленій стороні по кожному конкретному випадку необхідно доводити факт невиконання зобов`язання саме у зв`язку з введенням воєнного стану.

Належних та допустимих доказів настання форс-мажорних обставин та наявність правових підстав для звільнення лізингоодержувавча від відповідальності за порушення зобов`язання відповідач суду не надав.

Крім того, в пункті 17.1 Загальних умов встановлено, що у разі якщо внаслідок форс-мажорних обставин будь-яка сторона не може виконувати або затримує виконання будь-яких своїх зобов`язань за цим контрактом та негайно інформують про це іншу сторону, зазначаючи обставини, що становлять форс-мажор із тими доказами, які можливо надати, а також приблизний строк, протягом якого виконання своїх зобов`язань за цим Контрактом такою стороною буде унеможливлене або відстрочене. Сторона, яка зазнала впливу таких форс-мажорних обставин, звільняється від відповідальності перед іншою стороною за невиконання або відстрочення виконання своїх зобов`язань за цим Контрактом.

Отже, виходячи з наведеної умови контракту, сторони узгодили, що у випадку настання форс-мажорної обставин учасник правочину негайно повідомляє про це іншу сторону та надає відповідні докази, що становлять форс-мажор.

Разом з тим, відповідач лише 29.05.2023 повідомив позивача про настання для лізингоодержувача форс-мажорних обставин під час виконання зобов`язань за договором № 00018975 від 02.08.2019.

Колегія суддів також зазначає, що посилання відповідача на введення на території України воєнного стану, як на підставу для звільнення його від відповідальності, є загальновідомою обставиною, проте всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі (ТОВ "Порше Лізинг Україна") також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже, правомірно очікує на сплату йому лізингових платежів та інших, визначених договором та законом, нарахувань як способу захисту його майнових прав, передбаченого законом.

Як вбачається зі змісту відзиву, відповідач повністю погодився із наявністю заборгованості у розмірі 488 433,08 грн зі сплати лізингових платежів по договору про фінансовий лізинг №00018975 від 02.08.2019 за період з лютого по грудень 2022 року, а також визнав позовні вимоги у цій частині. Тож, з урахуванням ч. 1 ст. 130 ГПК України, вважав наявними підстави для стягнення 3 663.25 грн витрат позивача на оплату судового збору в цій частині (488 433.08 грн * 1,5%*50%). Ще 50 відсотків судового збору, тобто 3 663.25 грн (488 433.08 гри * 1,5%*50%), підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Згідно ж оскаржуваного рішення витрати зі сплати судового збору у відповідності до положень статті 129 ГПК України покладено на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; клопотання відповідача щодо застосування статті 130 ГПК України у зв`язку з визнанням ним вимоги про стягнення заборгованості з лізингових платежів судом відхилено, оскільки дана норма права застосовується лише у випадку визнання відповідачем позову в цілому (усіх позовних вимог), а не частково.

Такий висновок суду є неправильним, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, частина перша статті 130 ГПК України встановлює спеціальні правила, які стосуються певних окремих випадків розподілу судового збору, зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Такі положення статті 130 ГПК України кореспондуються зі частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір», де, зокрема, відзначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, системний аналіз положень частини першої статті 130, частини першої статті 129, пункту 5 частини першої статті 237 ГПК України та частини третьої статті 7 Закону України "Про судовий збір" дає підстави для висновку, шо у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу із державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

З аналізу цих норм убачається, що відсутня умова повернення позивачу із державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, саме за заявою чи клопотанням учасника справи: як-то позивача чи відповідача.

Враховуючи вищевикладене, положення частини першої статті 130 ГПК України та частини третьої статті 7 Закону України "Про судовий збір" підлягають застосуванню до спірних правовідносин у частині визнання відповідачем частково позовних вимог до початку розгляду справи но суті.

Такі правові висновки викладені у постанові КГС ВС від 17.11.2022 у справі № 910/14479/21.

Отже суд першої інстанції не врахував положень частини першої статті 130 ГПК України, частини третьої статті 7 Закону України "Про судовий збір", у зв`язку з чим дійшов передчасних висновків щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача 3 663,25 грн витрат позивача на оплату судового збору в цій частині визнаних позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 4 до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права (за виключенням частини першої статті 130 ГПК України), що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 277 ГПК України апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване судове рішення слід змінити в частині розподілу судового збору, в решті - рішення залишити без змін.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги лише в частині розподілу судового збору, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМАГРО" на рішення Господарського суду Запорізької області від 29.08.2023 у справі №908/623/23 - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2023 у справі №908/623/23 змінити в частині розподілу судового збору, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМАГРО", (72540, Запорізька область, Якимівський район, с. Таврійське (с. Червоноармійське (п)), вул. Калініна, буд. 42) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", (02152, м. Київ, пр. Павла Тичини, буд. 1-В) суму 8755 (вісім тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) грн 35 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", (02152, м. Київ, пр. Павла Тичини, буд. 1-В) з державного бюджету України частину судового збору в розмірі 3663,25 грн (три тисячі шістсот шістдесят три гривні 25 копійок), сплаченого за платіжною інструкцією № від 16.02.2023, яка міститься в матеріалах справи №908/623/23, які становлять 50% судового збору від визнаної відповідачем суми заборгованості в розмірі 488 433,08 грн.

В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 29.08.2023 у справі №908/623/23 - залишити без змін.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМАГРО" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11.03.2024.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков