ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" лютого 2024 р.м. Одеса Справа № 916/4767/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Крайнюк А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Карасьова О.В. за довіреністю;

від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ) до відповідача Державного підприємства «Білгород-Дністровський торговельний порт» (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, ) про стягнення 22107,70грн

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства «Білгород-Дністровський торговельний порт» про стягнення 22107,70грн.

В обґрунтування позовних вимог Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» посилається на неналежне виконання Державним підприємством «Білгород-Дністровський торговельний порт» умов укладеного між сторонами договору №33-П-АМПУ-17 від 10.03.2017.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.11.2023 відкрито провадження у справі №916/4767/23, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 23.11.2023 о 11:30.

В судовому засіданні від 23.11.2023р було оголошено перерву на 12.12.2023р о 10:30 про що зазначено в протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.11.2023 повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

12.12.2023 судове засідання не відбулось у зв`язку з призупиненням роботи КП Діловодство спеціалізованого суду згідно з наказом керівника апарату суду від 30.11.2023 року. Згідно наказу керівника апарату суду від 07.12.2023 з 08.12.2023 роботу суду відновлено, однак відновлювальні роботи по забезпеченню роботи функціонування залів судових засідань тривають. Розгляд судових справ у судових засіданнях розпочнеться з 15.12.2023.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.12.2023 призначено судове засідання на 23.01.2024 о 10:40 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 18.01.2024, судове засідання 23.01.2024 не відбулося.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 30.01.2024 призначено судове засідання на 27.02.2024 о 12:20 та викликано учасників справи у судове засідання.

В судовому засіданні від 27.02.2024 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/4767/23.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

10.03.2017 між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (позивач, Адміністрація) та Державним підприємством «Білгород-Дністровський торговельний порт» (відповідач, Замовник) було укладено договір №33-П-АМПУ-17 (далі договір) відповідно до умов якого Адміністрація взяла на себе зобов`язання надавати Замовнику послуги щодо обробляння даних, розміщування інформації на вебвузлах, щодо програмного застосування та інших послуг щодо забезпечення інформаційно-технологічною інфраструктурою, а саме обчислювальними засобами галузевої комп`ютерної системи Інформаційно-аналітична логістична система морського і річкового транспорту, а Замовник зобов`язався приймати та оплачувати такі послуги в порядку та на умовах, визначених договором.

Пунктом 2.4. договору унормовано, що оплата послуг за договором здійснюється до 20 числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Адміністрації після підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що прийняття наданих послуг здійснюється шляхом підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг щомісячно, протягом 10-ти робочих днів, з моменту отримання акта, у разі відсутності зауважень акт наданих послуг Замовником підписується, або направляється Адміністрації мотивована відмова від приймання послуг.

Відповідно до п. 4.2.8. договору Замовник прийняв на себе обов`язок щодо своєчасного розрахунку за надані Адміністрацією послуги на умовах та в порядку, визначеному розділом 2 цього договору.

Пунктом 5.4. договору встановлено, що за недотримання строків оплати, зазначених в розділі 2 цього договору, Замовник сплачує Адміністрації пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від неоплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до Протоколу узгодження договірної ціни (Додаток № 2 до договору) встановлено, що ціна послуг складає 6869,89грн (у т.ч. ПДВ 1144,98грн) на місяць.

Як вказує позивач, згідно рахунків на оплату та Актів приймання-передачі наданих послуг вбачається, що позивачем не отримано оплату за надані послуги за вересень-жовтень 2020 року на загальну суму, яка складає 13739,78грн, що підтверджується: рахунком від 30.09.2020 №153 на суму 6869,89грн з ПДВ та підписаним з обох сторін Актом приймання-передачі наданих послуг №9 від 30.09.2020, рахунком від 31.10.2020 №172 на суму 6869,89грн з ПДВ та підписаним з обох сторін Актом приймання-передачі наданих послуг №10 від 31.10.2020. З Актів приймання-передачі наданих послуг можна дійти висновку про те, що відповідач визнає належне надання ДП «АМПУ» послуг, передбачених договором.

Позивач зазначає, що враховуючи означене, за порушення строку оплати, визначеного п. 2.4 договору, позивачем нараховано пеню, передбачену умовами договору у сумі 857,57грн, 3 % річних у сумі 1230,20грн та інфляційне збільшення у сумі 6280,15грн, які нараховані як плата за користування чужими грошовими коштами.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 13739,78грн основного боргу, 857,57грн пені, 1230,20грн 3% річних та 6280,15грн інфляційного збільшення.

Відповідач в засідання суду не з`явився, відзиву на позов не надав, своїм правом на захист не скористався у зв`язку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а як встановлено у ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як видно з матеріалів справи, 10.03.2017 між позивачем та відповідачем було укладено договір №33-П-АМПУ-17 відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання надавати відповідачу послуги щодо обробляння даних, розміщування інформації на вебвузлах, щодо програмного застосування та інших послуг щодо забезпечення інформаційно-технологічною інфраструктурою, а саме обчислювальними засобами галузевої комп`ютерної системи Інформаційно-аналітична логістична система морського і річкового транспорту, а відповідач зобов`язався приймати та оплачувати такі послуги в порядку та на умовах, визначених договором.

На виконання умов договору, згідно рахунків на оплату та Актів приймання-передачі наданих послуг позивачем не отримано оплату за надані послуги за вересень-жовтень 2020 року на загальну суму, яка складає 13739,78грн, що підтверджується: рахунком від 30.09.2020 №153 на суму 6869,89грн з ПДВ та підписаним з обох сторін Актом приймання-передачі наданих послуг №9 від 30.09.2020, рахунком від 31.10.2020 №172 на суму 6869,89грн з ПДВ та підписаним з обох сторін Актом приймання-передачі наданих послуг №10 від 31.10.2020.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що прийняття наданих послуг здійснюється шляхом підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг щомісячно, протягом 10-ти робочих днів, з моменту отримання акта, у разі відсутності зауважень акт наданих послуг Замовником підписується, або направляється Адміністрації мотивована відмова від приймання послуг.

Акти приймання-передачі послуг підписані з боку відповідача що вказує на те, що вказані послуги прийняті відповідачем без зауважень.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до Протоколу узгодження договірної ціни (Додаток № 2 до договору) встановлено, що ціна послуг складає 6869,89грн (у т.ч. ПДВ 1144,98грн) на місяць.

Пунктом 2.4. договору унормовано, що оплата послуг за договором здійснюється до 20 числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Адміністрації після підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Однак, станом на день розгляду справи відповідач за отримані послуги не розрахувався, доказів, які спростовують позовні вимоги не надав у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за отримані послуги у сумі 13739,78грн, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у сумі 857,57грн, слід зазначити наступне.

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

У ч.6 ст. 231 Господарського кодексу України також встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.4. договору встановлено, що за недотримання строків оплати, зазначених в розділі 2 цього договору, Замовник сплачує Адміністрації пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від неоплаченої суми за кожний день прострочення.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 857,57грн, вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 857,57грн.

Щодо стягнення з відповідача 1230,20грн 3% річних та 6280,15грн інфляційного збільшення, слід зазначити наступне.

За вимогами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 1230,20грн, вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 1230,20грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційного збільшення у сумі 6280,15грн, вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у сумі 6280,15грн.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до відповідача Державного підприємства «Білгород-Дністровський торговельний порт» про стягнення 22107,70грн у тому числі 13739,78грн основного боргу, 857,57грн пені, 1230,20грн 3% річних та 6280,15грн інфляційного збільшення, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2147,20грн покласти на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ) до відповідача Державного підприємства «Білгород-Дністровський торговельний порт» (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, ) про стягнення 22107,70грн - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Державного підприємства «Білгород-Дністровський торговельний порт» (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, ) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ) 13739,78грн основного боргу, 857,57грн пені, 1230,20грн 3% річних та 6280,15грн інфляційного збільшення, 2147,20грн судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 04 березня 2024 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова