ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" лютого 2024 р.м. Одеса Справа № 916/3455/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.

при секретарі судового засідання Хмельницький О.В.

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження

справу № 916/3455/23

за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, код ЄДРПУ 26302595)

до відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

про стягнення 68882 грн. та виселення

за участю представників:

від позивача: Добров Р.М. /самопредставницво/;

від відповідача: не з`явився.

В С Т А Н О В И В:

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить Господарський суд Одеської:

- виселити ОСОБА_1 з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 26,4 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради неустойку за прострочення повернення об`єкта оренди у розмірі 68 880 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5368 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №41/7 оренди нежитлового приміщення від 09.09.2008, щодо повернення об`єкту оренди після припинення договору, внаслідок чого позивачем здійснено нарахування неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди у розмірі подвійної орендної плати за кожен місяць прострочення, що за період з 22.08.2020 по 31.07.2023 становить 68 880 грн.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

16.08.2023 господарським судом Одеської області постановлено ухвалу, якою позовну заяву Департаменту комунальної власності Одеської міської ради прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 20.09.2023 о 14:15, із викликом учасників справи у підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 20.09.2023, за участю представника позивача, судом постановлено ухвалу, якою продовжено підготовче провадження на 30 днів та підготовче засідання відкладено на 25.10.2023 о 10:00, із викликом учасників справи у підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 25.10.2023, за участю представника позивача, судом постановлено протокольну ухвалу, якою задоволено усне клопотання представника позивача та підготовче засідання відкладено на 29.11.2023 о 11:45, із викликом учасників справи у підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 29.11.2023, за участю представника позивача, судом постановлено протокольну ухвалу, якою закрито підготовче провадження та призначено судове засідання щодо розгляду справи по суті на 24.01.2024 о 10:00, із викликом учасників справи у судове засідання.

У судовому засіданні 24.01.2024, за відсутністю представників сторін, судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 21.02.2024 о 09:00, із викликом учасників справи у судове засідання.

У судовому засіданні 21.02.2024, за участю представника позивача, судом на підставі ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідач у судові засідання, як у підготовчому провадженні, так і під час розгляду справи по суті не з`явився, про причини нез`явлення суд не повідомив та відзив на позов до суду не надав.

При цьому, ухвали суду, які надіслані відповідачу на адресу зазначену у позові, повернуті до суду органами поштового зв`язку, із зазначенням причин повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Окрім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Господарський суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, яким в даному випадку є суд (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, виходячи з того, що господарським судом вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду судової справи, та забезпечення реалізації учасниками справи своїх прав на судовий захист, в тому числі шляхом надання відповідних заяв по суті справи, господарський суд визнав за можливе вирішити справу за наявними матеріалами справи відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України та за відсутністю відповідача у судових засіданнях.

Обставини справи встановлені судом.

09.09.2008 між Представництвом по управлінню комунальною власністю міськради (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Качкан І.В. (Орендар) укладено договір №41/7 оренди нежитлового приміщення, згідно з яким Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Осипова, 26, поверх (цоколь, підвал) підвал, загальною площею 26,4 під майстерню по ремонту взуття.

У п. 1.2. Договору зазначено, що строк дії договору оренди до 09.09.2009.

Згідно з п. 2.1. договору орендна плата визначається на підставі ст.19 Закону України Про оренду державного та комунального майна та рішення сесії Одеської міської ради від 09.11.05.2005 р. №4840-ІУ «Про оренду комунального майна, що є власністю територіальної громади міста Одеси» (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору за орендоване приміщення Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату відповідно до розрахунку, приведеного у додатку 1 до договору, що становить за перший після підписання договору оренди місяць 255,43 грн. без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України.

Згідно з п. 2.3. договору до орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат та плата за користування земельною ділянкою.

Орендар вносить орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності (п. 2.4. договору).

За повідомленням Орендодавця розмір орендної плати змінюється у випадках зміни методики її розрахунку, цін і тарифів, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами України та рішеннями міської ради з дня їх вступу у законну силу (п. 2.4. договору).

Відповідно до п. 4.7. договору після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, Орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати Орендодавцю приміщення за актом у належному у стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.

У випадку припинення дії цього Договору у зв`язку із закінченням строку чи дострокового розірвання договору, Орендар сплачує орендну плату по день підписання акта приймання-передачі приміщення (п. 4.11. договору).

Відповідно до п. 7.9. договору дія договору оренди припиняється внаслідок: - закінчення строку, на який його було укладено; - продажу об`єкта оренди за у час і ю Орендаря; - переходу права власності па об`єкт оренди за договорами відчуження; - загибелі об`єкта оренди; - достроково за згодою сторін або за рішенням арбітражного суду (суду); - банкрутства або ліквідації Орендаря; - в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

У пп. 8.1.,8.2,8.3. договору вказано, що до договору додається розрахунок орендної плати, Акт приймання передачі, Висновок експерта про вартість нежитлового приміщення (будівлі), що передається в оренду.

Додатковим погодженням від 10.03.2010 термін дії договору оренди від 09.09.2008 № 41/7 продовжено до 10.03.2011, змінено цільове призначення орендованого об`єкту з «майстерні з ремонту взуття» на «майстерню з ремонту взуття та одягу» та внесено зміни до договору оренди у частинні розрахунку орендної плати за місяць.

Додатковим договором №3 від 19.12.2014 про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення від 09 вересня 2008 р. № 41/7, термін дії договору оренди від 09.09.2008 № 41/7 продовжено до 20.09.2017 та внесено зміни до договору оренди у частинні розрахунку орендної плати за місяць.

Додатковим договором №4 від 21.09.2017 про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення від 09 вересня 2008 р. № 41/7, термін дії договору оренди від 09.09.2008 № 41/7 продовжено до 21.08.2020 та внесено зміни до договору оренди у частинні розрахунку орендної плати за місяць.

Згідно з п 2.4.1. п.п. «в» Положення про Департамент комунальної власності Одеської міської ради затвердженого рішенням Одеської міської ради від 17.03.2021 №137 - VIII, на Департамент покладено здійснення повноважень орендодавця майна комунальної власності територіальної громади міста Одеси, а також контролю за повнотою та своєчасністю внесення орендної плати за договорами оренди цілісних майнових комплексів, нерухомого майна, будівель, приміщень, споруд комунальної форми власності.

У претензії від 03.05.2023 за вих.№0-131902, позивач запропонував відповідачу у місячний строк: сплатити неустойку за прострочення повернення об`єкта оренди у розмірі 61707,76 грн. Разом з претензією позивач направив відповідачу копію розрахунку заборгованості від 26.04.2023.

Відповідно до Акту обстеження нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Осипова, 26 від 07.07.2023, комісією у складі: заст. начальника орендного відділу Департаменту Волкової І.І., головного спеціаліста орендного відділу Департаменту Решилової О.С., головного спеціаліста КУ «Муніципальна служба комунальної власності ОМР» Потапова Д.Д. встановлено, що на момент обстеження підвальне приміщення зачинено, доступу не має.

Відповідно до розрахунку позивача, неустойка за прострочення виконання зобов`язань з повернення об`єкта оренди за період з 22.08.2020 по 31.07.2023 становить 68880 грн.

Окрім того, судом встановлено, що 25.08.2020 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за №002059935 про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Качкан Інни Віталіївни за власним рішенням.

Висновки суду.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

Як вище встановлено судом, на виконання умов договору №41/7 оренди нежитлового приміщення від 09.09.2008, позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Осипова, 26, поверх (цоколь, підвал) підвал, загальною площею 26,4 кв. м. із встановленням строку дії договору оренди до 09.09.2009.

Разом з тим, строк дії договору №41/7 оренди нежитлового приміщення від 09.09.2008 неодноразово продовжувався сторонами, про що між сторонами укладені додаткове погодження від 10.03.2010, яким термін дії договору оренди продовжено до 10.03.2011, додатковий договір №3 від 19.12.2014, яким термін дії договору оренди продовжено до 20.09.2017 та додатковий договір №4 від 21.09.2017, яким термін дії договору оренди продовжено до 21.08.2020.

З 01.02.2020 введений в дію Закон України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-IX від 03.10.2019, п.2 Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено, що договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини 2 статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Частиною 2 ст. 251 ЦК України визначено, що терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Тобто, порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом України № 2269-XII (втратив чинність 31.01.2020), може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020) у силу вимог абзацу 3 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 157-IX має застосовуватися порядок продовження, визначений Законом України № 157-IX.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 907/720/20 та від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20 зі спорів, що виникли з подібних правовідносин.

Таким чином, законодавець передбачив умови та порядок продовження дії договорів оренди державного та комунального майна, укладених відповідно до положень Закону України № 2269-XII, в тому числі й у період після втрати вказаним законом чинності.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-IX від 03.10.2019 продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Абз. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-IX від 03.10.2019 передбачено, що без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше.

Згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-IX від 03.10.2019 договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

У матеріалах справи відсутня відповідна заява відповідача про продовження договору оренди та у позовній заяві зазначено, що відповідачем не було подано у встановлені строки відповідної заяви разом із документами, передбаченими п. 113 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна та звітом про оцінку майн, а відтак, договір оренди вважається таким, що припинив свою дію 21.08.2020.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (ч. 4 ст. 291 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України Про оренду державного та комунального майна № 157-ІХ договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з п. 7.9. договору дія договору оренди припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено.

В свою чергу припинення договору оренди свідчить про відсутність у орендаря правових підстав для подальшого користування об`єктом оренди, оскільки користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду).

Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Так, в силу положень ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Водночас неустойка за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 915/1429/19, зі змісту частини четвертої статті 291 ГК України вбачається, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України. Аналіз частини першої статті 759 та частини першої статті 785 ЦК України дозволяє дійти висновку, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Невиконання наймачем обов`язку щодо поверненні речі є підставою для виникнення права наймодавця на застосування до наймача особливого виду майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який прострочив виконання обов`язку щодо повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до частини другої статті 785 ЦК України. Особливий статус зазначеної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди, і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном. При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку частини другої статті 785 ЦК України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди, та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.10.2019 у справі N 904/3315/18, Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.12.2019 у справі N 910/20370/17.

Зі змісту статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, неустойки згідно з частиною другою статті 785 ЦК України. Законодавцем у частині першій статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України. Тобто, судам необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові 02.09.2014 у справі N 3-85гс14, а також Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові 11.04.2018 у справі N 914/4238/15, постанові 24.04.2018 у справі N 910/14032/17 та у постанові 09.09.2019 у справі N 910/16362/18.

До предмета доказування при вирішенні спорів щодо стягнення неустойки в порядку частини другої статті 785 ЦК України як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди входять обставини, пов`язані невжиттям орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин, за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисним ухиленням орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утриманням орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджанням орендарем у доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутністю з боку орендодавця бездіяльності та невчиненням ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Обставини вчинення орендарем дій з повернення орендованого майна та відсутність у нього умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди виключають можливість застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку частини другої статті 785 ЦК України.

Аналогічну правову позицію викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 у справі N 910/1806/17, Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.12.2019 у справі N 910/20370/17.

В даному випадку судом встановлено, що відповідач не виконав свій обов`язок щодо повернення орендованого майна та оформлення повернення наймачем орендованого майна шляхом підписання акта приймання-передачі нерухомого майна після закінчення строку дії договору оренди протягом 15-денного терміну після закінчення строку дії договору, як то передбачено умовами п.4.7. договору оренди.

Також матеріали справи не містять доказів вчинення орендодавцем Департаментом комунальної власності Одеської міської ради дій, спрямованих на ухилення від прийняття об`єкта оренди від орендаря після закінчення строку дії договору, або ухилення орендодавця від підписання акта приймання-передачі орендованого майна.

Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок неустойки, який здійснений позивачем за період з 22.08.2020 по 31.07.2023, та згідно з яким розмір неустойки становить 68 880 грн., господарським судом встановлено невідповідність цього розрахунку обставинам справи щодо періоду її нарахування, із врахуванням припинення дії договору 21.08.2020 та умов п. 4.7. договору щодо обов`язку відповідача передати позивачу приміщення протягом 15 днів після закінчення строку дії договору.

За таких обставин, господарським судом самостійно здійснений розрахунок неустойки, згідно з яким, розмір неустойки за період з 06.09.2020 по 31.07.2023, становить 68099,60 грн.

Приписами ст. 785 ЦК України встановлено обов`язок орендаря у разі закінчення строку дії договору оренди або у випадку його дострокового розірвання повернути орендоване майно за актом у належному стан, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України Про оренду державного та комунального майна у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Відповідно до п. 4.7. договору після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання. Орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати Орендодавцю приміщення за актом у належному у стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.

У ч. 2 ст. 795 ЦК України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Між тим, у матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем позивачу нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Осипова, 26, поверх (цоколь, підвал) підвал, загальною площею 26,4 кв.м., яке було передано за договором оренди нежитлового приміщення №41/7 від 09.09.2008.

Згідно з Актом обстеження нежитлових приміщень розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 26,4 кв.м., що знаходиться в орендованому користуванні ОСОБА_1 , зачинено, доступу не має.

З огляду на встановлені господарським судом обставини припинення договору оренди №41/7 від 09.09.2008 та неповернення відповідачем переданого йому в оренду нежитлового приміщення в розпорядження власника, з огляду на приписи статті 785 Цивільного кодексу України, суд вважає, що в даному випадку порушені права позивача, як орендодавця, на вільне розпорядження об`єктом оренди, оскільки з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування відповідачем орендованим майном у даному випадку у зв`язку із закінченням строку договору, на який його було укладено, особа, якій воно було передано на підставі договору оренди, володіє ним незаконно.

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №227/3760/19-ц від 26 жовтня 2022 року викладено правовий висновок, що зайняття нежитлового приміщення фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не позбавляє власника його права володіння на майно, не створює перешкоди у розпорядженні цим майном, а створює лише перешкоди в користуванні володільцем своїм майном. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник нежитлового приміщення вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, тобто негаторний позов.

Згідно із частиною першою статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні докази правомірного перебування у користуванні відповідача спірного нежитлового приміщення загальною площею 26,4 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , господарський суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо виселення ОСОБА_1 з вказаного нежитлового приміщення, оскільки вказані вимоги позивача спрямовані на припинення безпідставного використання та повернення майна, та забезпечують поновлення порушеного права позивача, як орендодавця, на вільне розпорядження об`єктом оренди.

Окрім того, господарським судом на підставі ч.4 ст.236 ГПК України враховується правовий висновок, викладений у Постанові Великої Палати Верховного суду від 05.06.2018р. у справі №338/180/17, згідно з яким, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

На підставі ст.129 ГПК України на відповідача покладаються судові витрати позивача по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 у справі №916/3455/23 задовольнити частково.

2.Виселити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, код ЄДРПУ 26302595) з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 26,4 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

3.Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, код ЄДРПУ 26302595) неустойку за прострочення повернення об`єкта оренди у розмірі 68099,60 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5368 грн.

4.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 04 березня 2024 р.

Суддя Г.Є. Смелянець