ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року Справа №910/2817/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Крейбух О.Г. , суддя Миханюк М.В.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради на рішення господарського суду Житомирської області від 08.11.2023 (повний текст - 20.11.2023) у справі №910/2817/23 (суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про стягнення 71673,56 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.13 ст.8, ч.3 ст.252 та ч.ч.2, 10 ст.270 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 08.11.2023 у справі №910/2817/23 відмовлено у позові Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення 71673,56 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

В скарзі апелянт, зокрема, зазначає, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (абзац 2 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Апелянт вважає, що підтвердженням факту отримання відповідачем послуг централізованого опалення, постачання теплової енергії підтверджується документами з датою підключення будинку №5 по вулиці Вільський Шлях в місті Житомирі за опалювальні сезони з 2017 року по 2022 рік. Дані документи не є одноособовим та містить підпис та печатку балансоутримувача будинку.

Крім цього, до матеріалів справи додано інформацію (Динаміка зміни тарифів на послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії для споживачів 1 групи (населення)), на підставі яких нормативно-правових документів застосовувалися тарифи позивачем для нарахувань за послуги за спірний період для відповідача.

Також зазначає, що рішення щодо встановлених тарифів є публічною інформацією та перебувають у вільному доступі на інтернет ресурсах уповноважених органів; в рішенні щодо затвердження тарифу зазначено інформацію про його структуру.

Апелянт звертає увагу, що ОСОБА_1 не звертався та не укладав з Комунальним підприємством «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради договір про надання послуги з централізованого опалення, а судом першої інстанції не встановлено на яких правових підставах користується ОСОБА_1 вказаною вище квартирою, чи укладався договір найму/оренди між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 і кому останній має відшкодовувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Зазначає, що у разі коли житлове приміщення належить одній особі на праві приватної власності, а інші особи мають тільки право користування, то належним відповідачем за позовами про стягненню заборгованості за комунальні послуги є власник житлового приміщення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на положення ст.509, ч.1 ст.901 ЦК України, ч.1 ст.275 ГК України, ст.156 ЖК України, п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", практику, викладену в ухвалі ВССУ від 20.11.2013 у справі №6-29503св13.

Також звертає увагу, що у зв`язку з продовженням визначеного статтею 257 ЦК України строку на строк дії карантину до стягнення підлягає вся сума заборгованості 71673,56 грн (з 12 березня 2020 року встановлено карантин - 3 роки позовної давності, тобто до стягнення підлягає заборгованість яка виникла станом на 12 березня 2017 року). Згідно розрахунку заборгованості позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиті послуги, яка виникла за період з 03.05.2017 по 31.10.2022 та знаходиться в межах позовної давності.

На підставі викладеного апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 08.11.2023 у справі №910/2817/23 та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №910/2817/23 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В.

Листом від 07.12.2023 матеріали справи витребувано з господарського суду Житомирської області.

26.12.2023 матеріали справи №910/2817/23 надійшли до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Головуючий суддя Саврій В.А. перебував у відпустці з 25.12.2023 по 05.01.2024 включно, про що апелянт був повідомлений листом.

Розпорядженням в.о.керівника апарату суду від 08.01.2023, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Коломис В.В. з 18.12.2023 по 12.01.2024, відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у судовій справі №910/2817/23.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №910/2817/23 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В., суддя Крейбух О.Г.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради на рішення господарського суду Житомирської області від 08.11.2023 у справі №910/2817/23. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано відповідачу у строк до 26.01.2024 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу.

29.01.2024 до суду від Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу (документ сформований в системі «Електронний суд» 26.01.2024).

У відзиві відповідач зазначає, що основним є фактичне споживання особою комунальних послуг, за які нараховується плата, а АТ КБ «Приватбанк» не є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , адже фактичним споживачем є інша особа, яка безпосередньо проживає у вказаному майні та отримує послуги для власних потреб - ОСОБА_1 , що підтверджується наявними у справі доказами.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази наявності договірних правовідносин між Комунальним підприємством Житомиртеплокомуненерго Житомирської міської ради та АТ КБ Приватбанк щодо надання послуг централізованого опалення приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, відсутні докази існування відкритого на відповідача особового рахунку (який згадується в позові, але навіть без номеру), формування та направлення до АТ КБ «Приватбанк» рахунків на оплату спожитої заявленої послуги, підтвердження затвердження тарифів, за якими зроблено розрахунки.

З огляду на наведене, матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про те, що АТ КБ «Приватбанк» є споживачем теплової енергії за адресою: м.Житомир, вул.Вільський Шлях, 5, кв.4, та про реальне виникнення та облік заявленого до стягнення боргу за АТ КБ Приватбанк.

Відповідач посилається на положення ст.1 Закону України «Про теплопостачання», п.п.2, 5 ст.1, ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п.6, 13, 34, 36, Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019.

На підставі викладеного відповідач просить суд апеляційної інстанції скаргу Комунального підприємства Житомиртеплокомуненерго Житомирської міської ради залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 08.11.2023 у справі №910/2817/23 без змін; судові витрати покласти на позивача.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради надає послуги з централізованого опалення відповідно до умов, визначених Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про теплопостачання" та "Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830.

Квартира №4 по вул.Вільський Шлях, 5 в місті Житомирі забезпечується послугами централізованого опалення, постачання теплової енергії, які надає Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради.

В Комунальному підприємстві "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради відкрито особовий рахунок щодо квартири АДРЕСА_2 .

Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.02.2023 утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії в квартиру АДРЕСА_2 за період з травня 2017 року по жовтень 2022 року у розмірі 71673,56 грн.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №314215575 від 04.11.2022 право власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , належить АТ КБ «Приватбанк», дата державної реєстрації 02.05.2017.

29.11.2022 позивачем на адресу АТ КБ «Приватбанк» направлена претензія №2743/10 від 28.11.2022 щодо погашення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії на загальну суму 71673,56 грн, проте остання залишена без відповіді і задоволення.

В матеріалах справи наявний долучений відповідачем Акт ТОВ "Керуюча компанія "Домком Житомир" від 27.03.2023, складений в присутності свідків в підтвердження проживання в квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_1 з 2017 року по теперішній час, а також Рапорт дільничного офіцера поліції Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 04.04.2023, з якого вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради звернулось до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - відповідач) про стягнення 71673,56 грн боргу за надані послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне:

Як передбачено ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

У відповідності до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За змістом статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач (індивідуальний споживач) - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем на згадану вище квартиру оформлено право власності, проте право фактичного користування належить іншим фізичним особам ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), за мовчазною згодою відповідача. Отже, виходячи з приписів п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (визначено поняття "індивідуальний споживач"), суд відзначає, що АТ КБ Приватбанк не є споживачем послуги централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , а тому позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком з огляду на наступне.

За положеннями статей 319, 322 Цивільного кодексу України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 67, 68 Житлового кодексу України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана позиція є усталеною та викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/4239/16, Верховного Суду від 09.06.2021 у справі №303/7554/16-ц, від 21.08.2019 у справі №922/4239/16, 25.09.2019 у справі №522/401/15-ц та 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 26.04.2018 у справі №904/6293/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 у справі №922/4239/16 зазначила, що відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію (постанова).

При цьому, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.11.2013 у справі №6-29503св13 зазначено, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (стаття156 ЖК України).

Також, Верховний Суд у постанові від 12.06.2020 у справі №712/8733/17 зазначив висновок про те, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то суб`єктом правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише відповідно до статті 156 ЖК УРСР.

Також, враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 13.09.2019 у справ №640/18755/16-ц, колегія суддів зазначає, що місце проживання власника спірного майна, не впливає на його обов`язок щодо своєчасного внесення плати за комунальні послуги, що узгоджується із положеннями частини другої статті 317 ЦК України, згідно з якими на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Посилання власника на те, що він фактично не міг користуватися спірною квартирою та особисто не отримував послуги з водопостачання та водовідведення у зв`язку з тим, що у квартирі проживали сторонні особи, не є підставою для звільнення його як власника від обов`язку утримання свого майна. В даному випадку може йти мова про порушення прав відповідача не КП "Житомиртеплокомуненерго", а іншою особою, до якої відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх прав в порядку вимог статті 386 ЦК України.

Отже, власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів за комунальні послуги незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено законом.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №314215575 від 04.11.2022 право власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , належить АТ КБ «Приватбанк», дата державної реєстрації 02.05.2017.

Тобто, у спірний період, за який позивач просив стягнути заборгованість (травень 2017 року - жовтень 2022 року), відповідач був власником зазначеної квартири згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; запис про скасування державної реєстрації її права власності не внесено у встановленому законом порядку.

Належних та допустимих доказів того, що Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" не було власником квартири та не відповідало внаслідок цього за оплату наданих послуг Комунальним підприємством "Житомиртеплокомуненерго" матеріали справи не містять, а відповідачем не надано.

Відповідно, на момент утворення заборгованості відповідач, як власник зазначеної квартири, має нести обов`язок з її утримання, зокрема, оплати комунальних послуг.

При цьому, доказів укладення ОСОБА_1 з Комунальним підприємством «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради договору про надання послуги з централізованого опалення матеріали справи не містять.

Наведеним вище спростовуються твердження відповідача про відсутність у нього обов`язку сплачувати комунальні послуги з огляду на проживання в квартирі ОСОБА_1 , а також посилання відповідача на Акт ТОВ "Керуюча компанія "Домком Житомир" від 27.03.2023 та Рапорт дільничного офіцера поліції Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 04.04.2023.

Відповідно до ст.68 Житлового кодексу України плата за надання цих послуг повинна надаватися не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним.

За вимогами п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за №630, чинних на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги у строки, встановлені договором.

Згідно з п.36 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019, споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором.

Колегія суддів відмічає, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати сплати грошей за надані послуги.

Згідно з ст.67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Рішення щодо встановлених тарифів є публічною інформацією та перебувають у вільному доступі на інтернет ресурсах уповноважених органів; в рішенні щодо затвердження тарифу зазначено інформацію про його структуру.

Позивачем було подано інформацію на підставі яких нормативно-правових документів застосовувалися тарифи позивачем для нарахувань за послуги за спірний період для відповідача (Динаміка зміни тарифів на послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії для споживачів 1 групи (населення) (т.1, арк.справи 25).

Як вбачається з Розрахунку заборгованості за період з 01.05.2017 по 31.10.2022 о/р Вільський Шлях, 5, кв.4, на вказаний об`єкт нерухомості надавалися послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 71673,56 грн.

Факт надання послуг централізованого опалення, постачання теплової енергії за відповідний період, зокрема, підтверджується документами з датою підключення будинку АДРЕСА_3 за опалювальні сезони з 2017 року по 2022 рік, які містять підпис та печатку балансоутримувача будинку (т.1, арк.справи 67-78).

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про ненадання чи неналежне надання підприємством послуг відповідачу, матеріали справи не містять.

Будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості відповідачем не надано, а також відсутні докази укладення між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості відповідача за надані послуги.

При цьому, як зазначено вище, відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Відповідно до ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки відповідач з дати набуття у власність фактично отримував послуги позивача, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення 71673,56 грн боргу є обґрунтованими.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем було подано до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому термін дії карантину неоднаразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-IX було внесено зміни до законодавчих актів та зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Закон України набрав чинності 02.04.2020, до суду позивач звернувся 16.02.2023, під час дії карантину, який був відмінений з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на підставі Постанови КМУ від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Внаслідок дії цього Закону України усі вимоги, за якими припинився (сплив) трирічний строк загальної позовної давності під час дії карантину були продовжені.

Згідно ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У спірних правовідносинах обов`язок споживача - відповідача у справі сплатити за надані позивачем послуги визначений ч.ч.1, 3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - щомісяця, а тому заборгованість, яка існувала в межах трирічного строку позовної давності на день набрання чинності згаданого Закону України №540-IX, 02.04.2020, тобто по зобов`язанням зі строком виконання з 02.04.2017, вважається такою, що позовна давність щодо них не спливла.

Позивачем заявлено розрахунок заборгованості з травня 2017 року, а тому колегія суддів приходить до висновку, що Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради звернулося з позовом в межах позовної давності.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Житомирської області від 08.11.2023 у справі №910/2817/23 скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового збору в судах першої та апеляційної інстанцій покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради задоволити.

2. Рішення на рішення господарського суду Житомирської області від 08.11.2023 у справі №910/2817/23 скасувати.

3. Прийняти нове рішення:

«Позов задоволити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ) на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (10014, Житомирська область, м.Житомир, вул.Київська, буд.48, ) 71673,56 грн боргу, 2684,00 грн судового збору за подання позову».

4. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ) на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (10014, Житомирська область, м.Житомир, вул.Київська, буд.48, ) 4026,00 грн судового збору за апеляційний перегляд рішення.

5. Видачу наказів доручити господарському суду Житомирської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 07.03.2024.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Миханюк М.В.