РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.02.2024Справа № 910/11344/22

За позовомАкціонерного товариства "Банк Альянс"
до третя особа,1) ОСОБА_1 2) ОСОБА_2 3) ОСОБА_3 яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегатрейдінг"
простягнення 1 780 369,40 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: Башаров В.Є.;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: Тимошина О.А.;

від відповідача-3: Тимошина О.А.;

від третьої особи: Іванченко А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/11344/22 за позовом Акціонерного товариства "Банк Альянс" (далі також - позивач, АТ «Банк Альянс») до ОСОБА_1 (далі також - відповідач-1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі також - відповідач-2, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі також - відповідач-3, ОСОБА_3 ) за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегатрейдінг" (далі також - третя особа, ТОВ «Мегатрейдинг»), про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 1 780 369,40 грн.

З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 25.01.2024.

До початку судового засідання 25.01.2024 до суду від представника відповідачів-2,-3 надійшли наступні заяви та клопотання:

- про передачу матеріалів справи № 910/11344/22 для розгляду в межах справи про банкрутство;

- відзиви на позов із клопотаннями про поновлення строків для подання відзивів;

- додаткові обґрунтування до відзиву на позов.

Безпосередньо в судовому засіданні 25.01.2024 представник відповідачів-2,-3 наполягав на долученні відзивів та передачі справи для розгляду в межах справи про банкрутство.

Представник позивача, у свою чергу, про наданих відповідачем-2,-3 клопотань заперечував у повному обсязі.

З огляду на надходження вказаних вище заяв напередодні судового засідання, з метою надання можливості позивачу отримати вказані клопотання та висловити свої заперечення, суд дійшов висновку про необхідність оголосити перерву в судовому засіданні до 22.02.2024.

31.01.2024 позивачем подані письмові заперечення на клопотання про передачу справи для розгляду в межах справи про банкрутство та заперечення проти відзивів на позов.

Крім того, 20.02.2024 третьою особою було заявлено клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

21.02.2024 позивачем надані письмові заперечення на клопотання про закриття провадження у справі.

Також, 22.02.2024 відповідачі-2,-3 надали письмову відповідь (заяву) на заперечення позивача.

Безпосередньо в судовому засіданні представники позивача, відповідачів-2,-3 та третьої особи надали усні пояснення стосовно заявлених у справі клопотань.

Заслухавши доводи представників учасників процесу, суд дійшов висновку про долучення відзивів та письмових пояснень/заперечень сторін, які надійшли після закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України.

Стосовно клопотання відповідача-3 про передачу справи для розгляду в межах справи про банкрутство, то суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Як стверджує представник ОСОБА_3 в письмовому клопотанні, нею було проведено аналіз судових рішень в Єдиному реєстрі судових рішень та встановлено, що стосовно третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Мегатрейдінг» відкрито провадження у справі про банкрутство 28.09.2022 у справі № 91015184/21, а отже, відповідно до положень ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, справа № 910/11344/22 підлягає розгляду у межах справи № 910/15184/21.

Предметом спору в справі № 910/11344/22 є солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як з поручителів ТОВ «Мегатрейдінг» (третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідачів).

Крім того, у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/15184/21 про банкрутство ТОВ «Мегатрейдінг».

Згідно з ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що боржник в справі про банкрутство № 910/15184/21 ТОВ «Мегатрейдінг» не є стороною у справі № 910/11344/22 в розумінні ст. 45 Господарського процесуального кодексу України, то у суду відсутні підстави для передачі даної справи для розгляду в межах справи про банкрутство № 910/15184/21.

Відповідно до позиції та висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 13.10.2020 року у справі № 910/22904/15, Кодекс України з процедур банкрутства передбачає особливості розгляду справ про банкрутство, частина друга статті 7 названого Кодексу визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника, як сторони у такому спорі, в межах справи про банкрутство. В такий спосіб законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача. Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Таким чином, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 18.02.2020 у справі № 918/335/17, постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18). Висновок про те, що розгляд спорів з майновими вимогами до суб`єкта господарювання, який перебуває в процедурі банкрутства та визначений позивачем в статусі відповідача у такому спорі, законодавцем віднесено до територіальної юрисдикції господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, наведено у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 910/9535/18 та від 21.11.2019 у справі № 925/1205/15. Суд враховує, що виходячи з диспозиції статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, участь боржника у спорі саме як сторони (позивача, відповідача) передбачає, що у будь якому випадку за результатами розгляду спору настають правові наслідки для боржника (набуття, припинення, зміна прав чи обов`язків). Водночас диспозиція статті 50 ГПК України, яка передбачає можливий вплив рішення суду у спорі на права або обов`язки третьої особи без самостійних вимог, допускає, що за результатами розгляду відповідного спору такі правові наслідки можуть не настати. Відтак, участь боржника у спорі як третьої особи без самостійних вимог, виключає можливість розгляду такого спору в межах справи про банкрутство за правилами статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

З огляду на наведені вище обставини суд відмовляє відповідачу-3 у задоволенні клопотання про передачу справи № 910/1344/22 для розгляду в межах справи про банкрутство.

Стосовно доводів третьої особи про наявність підстав для закриття провадження у справі встановлено таке.

В позовній заяву у цій справі АТ "Банк Альянс" в обґрунтування господарської юрисдикції посилався на постанову від 20.11.2019 у справі № 910/9362/19 Великої Палати Верховного Суду, у якій вона дійшла висновку, що до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) вказано, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.03.2019 року у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18). Велика Палата Верховного Суду додатково звертає увагу на те, що положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Таких висновків дійшов і Верховний Суд при ухваленні постанов від 17.11.2021 року у справі № 705/4132/19, від 09.02.2022 року у справі №607/21964/19.

З огляду на наведені вище обставини клопотання третьої особи про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.

Після розгляду заявлених у справі клопотань, представником відповідачів-2,-3 було долучено письмову промову в судових дебатах.

Відповідач-1 явку уповноваженого представника у судове засідання 22.02.2024 не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з положеннями ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав - перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Суд закінчив з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, провів судові дебати.

Враховуючи наявні в матеріалах справи фактичні дані, строки розгляду спору по суті, суд дійшов висновку, що підстав для відкладення слухання справи немає, наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, а неявка представника відповідача-1 не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні 22.02.2024 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.02.2021 між Акціонерним товариством «Банк Альянс» (як банком) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегатрейдінг» (як принципалом) було укладено договір про надання гарантії (гарантійна лінія) № 1346-21 (далі також - договір гарантії) який регулює взаємовідносини сторін, їх права та обов`язки щодо надання банком на підставі заяви принципала гарантій, а саме: гарантій виконання (контракту) на користь бенефіціара (бенефіціарів) для забезпечення виконання принципалом зобов`язань (далі - основне зобов`язання) на умовах та у порядку, передбаченому цим договором. Відповідно до умов цього договору та умов відповідної заяви, гарант надає на користь бенефіціарів гарантію/гарантії, в яких в тому числі визначаються умови гарантій та перелік документів, які будуть підставою для здійснення банком платежу за гарантією.

Відповідно до п. 11.8. договору гарантії, за користування кредитними коштами принципал сплачує банку проценти у розмірі 30% річних. Порядок нарахування та сплати визначений в п. 11.9. та п. 11.10. договору гарантії.

Згідно з п. 11.9.1. договору гарантії, проценти за користування грошовими коштами нараховуються з дня надання кредитору до моменту фактичного повернення/відшкодування принципалом гаранту у повному обсязі всіх грошових зобов`язань за цим договором.

У п. 11.5. договору гарантії передбачено, що строк користування кредитом за цим договором встановлюється сторонами в 3 календарних місяця з дати його надання.

На виконання умов договору гарантії банк надав банківську гарантію № 1346-21/1 від 31.03.2021.

За умовами наданої гарантії банк взяв на себе безвідкличні та безумовні зобов`язання сплатити Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго» (бенефіціар), будь-яку суму в межах загальної суми гарантії, що складає по гарантії № 1346-21/1 - 25 000 000,00 грн, з метою забезпечення виконання принципалом своїх зобов`язань за договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 05.12.20119 № 1387-01024, що укладений між принципалом та бенефіціаром.

13.09.2021 банком отримано лист за вих. № 01/40205 від 10.09.2021 від бенефіціара про покриття заборгованості принципала за рахунок банківської гарантії № 1346-21/1 від 31.03.2021 в сумі 1 381 300,23 грн (далі також - Вимога).

Відповідно до пунктів 6.1. та 6.2. договору гарантії банк шляхом направлення повідомлення вих. № 05.4/2862ЮУ від 13.09.2021 (далі також - Повідомлення) письмово повідомив принципала про отримання Вимоги та про необхідність перерахування коштів для покриття можливих витрат за гарантією та про сплату банком коштів за гарантією на вимогу бенефіціара у разі невиконання Товариством умов п. 6.2. договору гарантії.

Як стверджує позивач, оскільки принципал кошти для покриття можливих витрат за гарантією не перерахував, то банк 15.09.2021 сплатив на користь бенефіціара суму Вимоги 1 381 300,23 грн згідно з платіжним дорученням № 33 від 15.09.2021.

В забезпечення виконання зобов`язання принципала по договору гарантії з банком укладені 05.02.2021 наступні договори поруки:

- з ОСОБА_1 № 1346-21/П-1;

- з ОСОБА_2 № 1346-21/П-2;

- з ОСОБА_3 № 1346-21/П-3.

Листами-вимогами від 07.10.2021 направленими на адреси принципала та поручителів банк вимагав перерахувати на його рахунок заборгованість в повному обсязі.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, як стверджує позивач, що листи-вимоги залишилися без виконання, а станом на дату подання позову за принципалом обчислюється прострочена заборгованість в загальному розмірі 1 780 369,40 грн, з якої прострочена сума по кредиту 1 381 300,23 грн та прострочена сума за процентами 399 069,17 грн.

Заперечуючи проти заявленого позову відповідачі-2,-3 посилалися на наступне:

- з наданих позивачем доказів вбачається відсутність доказів направлення Вимоги до поручителів;

- договори поруки не містять поштові реквізити, засоби зв`язку із поручителями, що виключає належність та достовірність будь-якого поштового/електронного направлення будь-яких документів;

- договорами поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою, що робить позовні вимоги необґрунтованими;

- у справі № 910/15184/21 було зроблено перерахунок 30% річних та встановлено, що вони складають 395 663,22 грн, а поручителі не можуть відповідати перед банком в більшому розмірі ніж боржник.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Внаслідок укладення договору про надання гарантії та договорів поруки між сторонами та третьою особою згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Так, згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку.

Частиною 1 ст. 200 Господарського кодексу України унормовано, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

За приписами ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором про надання гарантії виконав належним чином, сплативши 15.09.2021 на користь бенефіціара суму Вимоги 1 381 300,23 грн відповідно до платіжного доручення № 33 від 15.09.2021.

Проте, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегатрейдінг» порушило договірні зобов`язання в частині перерахування коштів для покриття можливих витрат та своєчасного повернення коштів (кредиту), у зв`язку із чим у третьої особи виникла заборгованість за кредитом.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Як встановлено судом вище, в забезпечення виконання зобов`язань принципала по договору гарантії з банком укладені 05.02.2021 договори поруки з ОСОБА_1 № 1346-21/П-1; з ОСОБА_2 № 1346-21/П-2; з ОСОБА_3 № 1346-21/П-3.

Відповідно до п.п. 4 та 5 вказаних договорів поруки, за виконання зобов`язань за договором гарантії поручитель та принципал відповідають перед банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і принципал, включаючи сплату суми виплаченої банком на вимогу бенефіціара, процентів від суми боргу за гарантією, комісій, пені, інших платежів та витрат, передбачених договором гарантії, відшкодування збитків. Сторони домовилися, що у разі збільшення або зменшення обсягу зобов`язань принципала за договором гарантії (в тому числі зміни розміру суми гарантії, строків виконання зобов`язань за договором гарантії, тощо) обсяг поруки згідно умов цього договору без додаткового повідомлення поручителя та укладання додаткового договору до цього договору збільшується або зменшується відповідно до обсягу забезпеченого порукою основного зобов`язання таким чином, щоб поручитель відповідач перед банком за виконання принципалом свої зобов`язань за договором гарантії в повному обсязі.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно зі статтею 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, при солідарному обов`язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Щодо, посилань представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на обставини визначення господарським судом розміру процентів, заявлених АТ "Банк Альянс" у справі про банкрутство ТОВ "Мегатрейдінг", то необхідно вказати на таке.

Відповідно до абз. 11 ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Тобто, дата відкриття провадження у справі про банкрутство, впливає на віднесення вимог кредитора до конкурсних та поточних.

Порядок сплати та нарахування відсотків за користування кредитними коштами встановлений в п. 11.8., 11.9. та 11.10. договору гарантії. Судом було перевірено правильність наданого банком розрахунку та встановлено, що прострочена сума за процентами становить 399 069,17 грн, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Стосовно посилань представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у додаткових обґрунтуваннях до відзиву на позов про відсутність солідарної відповідальності поручителів суд встановив таке.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VIII від 03.07.2018, який введено в дію 04.02.2019, частину 3 ст. 554 ЦК України викладено в такій редакції: Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки".

Більше того, п. 4 договорів поруки встановлено, що за виконання зобов`язань за договором гарантії поручитель та принципал відповідають перед банком як солідарні боржники.

Тож доводи, про відсутність в договорах поруки солідарного обов`язку між поручителями не знайшли свого підтвердження та є не обґрунтованими.

Крім того, судом було надано оцінку доводам сторін стосовно надсилання листа-вимоги до поручителів та принципала.

Листами-вимогами від 07.10.2021 направленими на адреси принципала та поручителів банк вимагав перерахувати на його рахунок заборгованість в повному обсязі (до позовної заяви додані копії листів та накладних із номерами поштових відправлень).

Відповідно до п. 8 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270:

- поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на прості та реєстровані. Реєстровані поштові відправлення поділяються на відправлення без оголошеної цінності (рекомендовані) та відправлення з оголошеною цінністю (п.8);

- реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються адресатам (одержувачам) за умови пред`явлення ними документів, що посвідчують особу згідно із законодавством (п.71).

Отже, процедура вручення відправлення без оголошеної цінності (рекомендованого) та відправлення з оголошеною цінністю є ідентичними.

Ставлячи підпис на договір поруки, поручителі погодилися з усіма їх умовами, в тому числі на відсутності адреси у ньому (поштової/електронної). Відповідні вимоги направлялися банком на повідомлену поручителями адресу фактичного проживання (місяця реєстрації).

Отже, вимоги AT «Банк Альянс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як до солідарних боржників є обґрунтованими, а позов є таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог з покладенням витрат зі сплати судового збору на відповідачів у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 31, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 231, 232, 233, 237, 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Банк Альянс" задовольнити.

2. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ;РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь Акціонерного товариства "Банк Альянс" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 50; ) заборгованість в розмірі 1 780 369,40 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 26 705,54 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 04.03.2024 року.

Суддя Ю.О.Підченко