ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09 лютого 2024 року м. Черкаси справа № 925/791/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Лисенко Р.М., за участі представників сторін:

від позивача: Конопліцький І.В. - адвокат за довіреністю;

від відповідача: не з`явився;

приватний виконавець Плесюк О.С. - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" на дії приватного виконавця у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (м. Київ) до товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут (м. Черкаси) про стягнення 587 346 218,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 587 346 218,56 грн. з яких: 515 494 727,60 грн. основний борг за газ, 13 812 433,93 грн. пені, 2 881 121,18 грн. 3% річних, 3 608 463,09 грн. інфляційних втрат та 51 549 472,76 грн. штрафу на підставі рамкового договору № 13Б-4ГЗ купівлі - продажу природного газу від 11.09.2020 та індивідуальних договорів, укладених між сторонами у справі, за поставлений газ у лютому 2021.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 01.01.2012 ( а.с. 78-88 том 4) затверджено мирову угоду від 11 жовтня 2021 у справі № 925/791/21, укладену між товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (м. Київ) та товариством з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут", провадження у справі закрито.

21.11.2022 відповідачем, товариством з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут", подано суду скаргу на дії державного виконавця (а.с. 189 том 4), з основною та похідними вимогами, в якій просить суд:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича щодо винесення постанови від 04.11.2022 про відкриття виконавчого провадження ВП № 70233252 з виконання ухвали Господарського суду Черкаської області, ухваленої 04.01.2022 у справі № 925/791/21;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича щодо внесення постанови від 04.11.2022 про відкриття виконавчого провадження ВП № 70233252 з виконання ухвали Господарського суду Черкаської області, поставленої 04.01.2022 у справі № 925/791/21;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича щодо внесення постанови від 04.11.2022 ВП № 70233252 про арешт майна боржника;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича щодо внесення постанови від 04.11.2022 ВП № 70233252 про арешт майна боржника;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича щодо внесення постанови від 04.11.2022 ВП № 70233252 про арешт коштів боржника;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича щодо винесення постанови від 04.11.2022 ВП № 70233252 про арешт коштів боржника;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича щодо внесення постанови від 04.11.2022 ВП № 70233252 про арешт коштів боржника;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича від 04.11.2022 ВП № 70233252 про арешт коштів боржника.

В ході розгляду представник позивача проти задоволення скарги заперечував та просив суд відмовити в її задоволенні.

Відповідач в останнє судове засідання не з`явився, явка обов`язковою не визнавалась. В попередніх судових засіданнях представник відповідача скаргу підтримував і просив її задовольнити .

Заслухавши доводи представників сторін, які надані ними в ході розгляду скарги, та дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити повністю, виходячи з наступного:

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 326 ГПК України унормовано, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

В справі ухвалою від 01.01.2012 ( а.с. 78-88 том 4) затверджено мирову угоду від 11 жовтня 2021 між сторонами, яка підлягає добровільному виконанню. Оскільки за мировою угодою борг не було сплачено, позивачем вона передана на примусове виконання.

У статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", яка кореспондується з нормами статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Як вбачається із поданої скарги (а.с. 189 том 4), заявником-відповідачем оскаржуються дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, а також прийняття подальших похідних постанов - про арешт майна та коштів боржника, які на думку скаржника винесені з порушенням норм Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 193 ГПК України, виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

За таких обставин, ухвала суду про затвердження мирової угоди є виконавчим документом в силу положень чинного законодавства.

У приватного виконавця Плесюк О.С. не було заперечень проти невідповідності реквізитів ухвали суду вимогам ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження" щодо затвердженої судом мирової угоди і тому ним було відкрито виконавче провадження постановою від 04.11.2022.

Як зазначено в мировій угоді, сторони, зокрема, домовились розстрочити сплату залишку заявленої Позивачем до стягнення у цій справі заборгованості Відповідача перед Позивачем за Індивідуальним договором у сумі 341 384 180,17 грн (триста сорок один мільйон триста вісімдесят чотири тисячі сто вісімдесят гривень 17 коп.), з яких 302 213 642,56 грн основного боргу, 6 906 216,96 грн пені, 2 881 121,18 грн 3% річних, 3 608 463,09 грн інфляційних втрат, 25 774 736,38 грн штрафу на 60 місяців рівними частинами відповідно до графіка.

Ухвалою від 04.01.2022 про затвердження мирової угоди передбачено, що в частині виконання умов затвердженої мирової угоди дану ухвалу може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох років з наступного дня після закінчення визначеного терміну на її добровільне виконання по кожному щомісячному платежу згідно графіка; після закінчення визначеного строку на відшкодування 50% судового збору чи після закінчення строків на сплату щомісячних платежів згідно графіка, що передують місяцю, в якому затверджена Мирова угода.

За правилами ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Скаржник ухилився від оскарження ухвали суду від 04.01.2022 про затвердження мирової угоди, якщо вважав її незаконною, зокрема і в частині положень про строк пред`явлення її до примусового виконання.

Скаржник доводить, що всупереч вимогам п.7) ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження" строк пред`явлення мирової угоди до виконання є суперечливим і його слід вважати не встановленим (не визначеним) взагалі, що є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Такі заперечення суд відхиляє і вказує, що такий строк пред`явлення ухвали про затвердження мирової угоди до виконання було встановлено судом з огляду на умови мирової угоди, які стосувалися узгоджених сторонами різних видів платежів із різними моментами виникнення прострочення зобов`язання. Тому для охоплення всіх видів платежів судом і було встановлено строк пред`явлення до примусового виконання за наслідками прострочення кожного із них.

Також суд вважає, що боржник формалізовано підходить до положень ст. 10 ЗУ "Про виконавче провадження" і вважає, що і для мирової угоди суд повинен був визначити в ухвалі про затвердження мирової угоди перелік заходів примусового виконання рішень з цієї норми. До них відносяться :

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Суд зазначає, що мирова угода передбачає її добровільне виконання сторонами. Ухвала суду від 04.01.2022 затвердила домовленість сторін про порядок сплати боргу за позовом у даній справі відповідачем на користь позивача. Оскільки законом визначено, що затверджена судом мирова угода є виконавчим документом, то логічним є пред`явлення її до примусового виконання саме для стягнення з боржника простроченого за умовами мирової угоди зобов`язання по сплаті боргу.

Тобто заходом примусового виконання в даному випадку є лише примусове звернення стягнення на кошти/майно боржника і у приватного виконавця та у позивача немає сумнівів щодо саме такого способу примусового виконання мирової угоди у справі, який в даному випадку навіть не підлягає доказуванню, бо є очевидним для цього майнового спору.

Представник боржника не зміг сформулювати для суду, як має звучати положення в ухвалі суду від 04.01.2022 про спосіб її примусового виконання та чим передбачено включення такого положення до ухвали суду про затвердження умов мирової угоди.

Скаржник вказує, що згідно постанови від 04.11.2022 про відкриття виконавчого провадження, суму грошових коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, було визначено у сумі 536 986 285,85 грн. Саме з цього розміру боргу приватним виконавцем було визначено його винагороду у розмірі 53 698 628,59 грн.

Скаржник вважає свої права в порушеними в цій частині з мотивів, що саме такий розмір простроченого боргу, який підлягає стягненню на користь позивача, є недоведеним і тому й винагорода приватного виконавця є завищеною та незаконною до стягнення.

У відповідності до ч. 2 ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Оскільки питання незаконності визначення приватним виконавцем Плесюк О.С. розміру його винагороди відноситься виключного до компетенції суду адміністративної юрисдикції, то господарський суд не оцінює в даному провадженні доводи скаржника в цій частині і відхиляє їх як підставу для оскарження дій і постанов приватного виконавця за поданою скаргою.

В ході розгляду скарги за участі приватного виконавця Плесюк О.С., судом зі сторонами було з`ясовано, що у випадку невірного визначення розміру простроченого боргу по мировій угоді на час звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження, ця сума в даний час може бути відкоригована приватним виконавцем за зверненням учасника виконавчого провадження. Однак боржник не скористався наданою судом в межах розгляду скарги можливістю звірити залишок боргу із позивачем для звернення до приватного виконавця за коригуванням сум стягнення.

З підстав існування технічної можливості для приватного виконавця уточнювати суму боргу до примусового стягнення, за якою відкривається виконавче провадження, суд відхиляє відповідні доводи скаржника, що невірно визначена сума стягнення є достатньою підставою для оскарження дій та постанов приватного виконавця та для скасування прийнятих ним постанов.

З цих же підстав суд відхиляє і заперечення боржника, як правомірну підставу для оскарження дій приватного виконавця, про невірне визначення приватним виконавцем розміру штрафу по мировій угоді, для його примусового стягнення і порушення виконавцем власної компетенції у визначенні актуального розміру цього платежу.

Всі суми боргових зобов`язань у виконавчих документах можуть бути відкориговані приватним виконавцем за доведеності підстав для цього, тому будь-які помилки у сумах стягнення, за якими було відкрито виконавче провадження, не є достатньою підставою для скасування документів виконавчого провадження.

З підстав викладеного суд приходить до висновку, що скаржником не доведено наявності підстав для визнання дій приватного виконавця Плесюк О.С. неправомірними щодо винесення постанови від 04.11.2022 про відкриття виконавчого провадження ВП № 70233252 та винесення передбачених ЗУ "Про виконавче провадження" похідних постанов про арешт коштів та майна боржника і для скасування цих постанов.

У відповідності до положень ч. 1-3 ст. 13 ЦК цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Заявником не було доведено також і правомірність своїх дій по оскарженню постанов виконавчого провадження і забезпечення при цьому балансу інтересів сторін, з урахуванням того, що скаржник фактично домагається припинення виконавчого провадження щодо себе за укладеною між ним та стягувачем мировою угодою, від вчасного та повного добровільного виконання якої відповідач ухилився.

З підстав викладеного скаржнику слід відмовити у задоволенні скарги ТОВ "Черкасигаз збут" на дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича від 18.11.2022 за всіма вимогами.

Керуючись ст. 342 ГПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю в задоволенні скарги ТОВ "Черкасигаз збут" на дії приватного виконавця від 18.11.2022 (а.с. 189 том 4).

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повний текст ухвали складено 29 лютого 2024

Суддя Н.М. Спаських