ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2024м. ХарківСправа № 922/5082/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків
до Комунального підприємства "Вода Есхара", смт Есхар, Харківська обл.
про стягнення 1010336,57 грн.
за участю представників:

позивача - Віталій СТАРОВ (довіреність)

відповідача - Марина ПЕТРОВСЬКА (керівник)

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція у Харківській області звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Вода Есхара" про стягнення шкоди заподіяної державі в наслідок порушення природоохоронного законодавства в сумі 1010336,57 грн. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою від 02.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Підготовче провадження по справі №922/5082/23 було продовжено на 30 днів по 04.03.2024 та відкладено підготовче засідання протокольною ухвалою суду, яка занесена до протоколу підготовчого засідання від 26.12.2023.

Підготовче засідання у справі №922/5082/23 було закрито протокольною ухвалою, яка занесена до протоколу підготовчого засідання від 01.02.2024 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

07.02.2024 від відповідача надійшла заява про розстрочення виконання судового рішення.

Представник позивача в судовому засіданні 22.02.2024 підтримав позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні 22.02.2024 визнав позовні вимоги та просив суд розстрочити виконання рішення на рік.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Державною екологічною інспекцією у Харківській області (надалі - Інспекція) на виконання листа Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України № 25/1-21/17626-21 від 17.08.2021, на виконання доручення Прем`єр-міністра України № 39200/1/1-21/17626-21 від 07,09.2021, доручення Державної екологічної інспекції України №159 від 14.09.2021, керуючись ст. ст. 4, 6,7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", Положенням про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, затвердженим наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України 07.04.2020 за № 230, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.04.2020 за № 350/34633, відповідно до наказу від 21.12.2021 за № 1228/12-01 та направлення від 21.12.2021 за № 1228/12-01/04-04, в термін 23,29 грудня 2021 року проведена позапланова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства при здійсненні господарської діяльності: про оцінку впливу на довкілля, про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів КП "ВОДА ЕСХАРА" (КП "ВОДА ЕСХАРА") (надалі - відповідач).

Відповідно до листа Відповідача вих. № 825 від 24.12.2021 на його балансі знаходяться 2 артезіанські свердловини, які розташовані на території філії "ТЕЦ" ТОВ "ДЗ НГВК" за адресою: смт Есхар, вул. 152 Стрілецької Дивізії, 16, з яких здійснюється постачання питної води для смт Есхар. Станом на 24.12.2021 розроблено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування будівель артезіанських свердловин та направлено до Новопокровської селищної ради на розгляд та затвердження, тобто на момент перевірки реєстрацію права власності чи користування земельною ділянкою не проведено.

На перевірку наданий дозвіл на спеціальне водокористування від 14.04.2020 року № 57/ХР/49д-20, виданий Державним агентством водних ресурсів України, терміном дії до 14.04.2023 року, в якому вказано, що мета водокористування - питні і санітарно-гігієнічні та виробничі потреби, передача води населенню, передача води вторинним водокористувачам.

Згідно представленої форми № 2 ТП - водгосп (річна) за 2020 рік забір води з підземних джерел склав 212,4 тис куб.м. (відповідно 582 куб. м. на добу), а відповідно до листа відповідача вих. № 825 від 24.12.2021 кількість забраної води за 2021 рік, станом на 01.12.2021, склала 173,77 тис.куб.м. (відповідно 476 куб. м. на добу).

Відповідно до ч.1 ст.23 Кодексу України про надра, - землевласники і землекористувачі в межах земельних ділянок, які перебувають у їх власності або користуванні, мають право без спеціального дозволу та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб, не пов`язаних із відчуженням видобутих корисних копалин, корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до 2 метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 метрів кубічних на добу.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", у разі використання підземних вод для питного водопостачання відповідне підприємство повинне одержати згідно з законом дозвіл на користування надрами.

Перевіркою встановлено, що дозвіл на користування надрами (підземні води) відповідачем не отримано.

Отже, як вказує позивач, відповідач здійснює самовільне користування надрами (підземні води), а саме: забір води зі свердловин без спеціального дозволу на користування надрами, що є порушенням ст. ст. 19, 21 (в редакції від 26.08.2021) Кодексу України про надра.

Також, на адресу Інспекції надійшов лист від Відповідача вих. № 823 від 24.12.2021, в якому він повідомив, що станом на 24.12.2021 підприємством проведена процедура для отримання спеціального дозволу на користування надрами, чим фактично підтвердив виявлене порушення, а саме - забір води зі свердловин без спеціального дозволу на користування надрами.

За результатами перевірки господарської діяльності відповідача, Інспекцією складено акт проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів № 1228/12-01/04-04 від 29.12.2021, який підписано і отримано особисто директором Максютою О.В., жодних зауважень та заперечень, стосовно виявлених і зафіксованих в акті порушень, на адресу Інспекції не надходило.

05.01.2022 Інспекцією складено припис № 02/04-04, щодо усунення виявлених порушень природоохоронного законодавства, який підписано і отримано особисто директором Максютою Ю.В.

Так, Інспекцією 25.07.2023 рекомендованим листом № 427 на адресу відповідача направлено:

- претензію № 62 за вих. № 3387-04-04 від 20.07.2023 із пропозицією добровільного відшкодування матеріальних збитків заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води), а саме - забір води з артсвердловин (підземні джерела) без спеціального дозволу на користування надрами за період з 01 01.2020 по 31.12.2020, що є порушенням ст. 19 Кодексу України про надра, чим заподіяно державі матеріальний збиток у розмірі 555702,12грн.;

- претензію № 63 за вих. № 3389-04-04 від 20.07.2023 із пропозицією добровільного відшкодування матеріальних збитків заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води), а саме - забір води з артсвердловин (підземні джерела) без спеціального дозволу на користування надрами за період з 01.01.2021 по 01.12.2024, що є порушенням ст. 19 Кодексу України про надра, чим заподіяно державі матеріальний збиток у розмірі 454634,45грн.

Відповідно до п. 1.7 "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 №389, зареєстрованій Мінюстом 14.08.2009 №767/16783 - самовільне водокористування - використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів.

Станом на день складання даної позовної заяви, претензії залишені відповідачем поза увагою, а вищевказані збитки у добровільному порядку не відшкодовано.

Дії посадових осіб Інспекції щодо порядку проведення перевірки, складання акту перевірки, надання припису, складання розрахунку розміру збитків та пред`явлення претензій щодо добровільного відшкодування шкоди Відповідачем в порядку адміністративного судочинства не оскаржувались.

Також, позивач зазначив, що на адресу Інспекції надійшов лист від відповідача вих. № 613 від 08.08.2023, в якому відповідач надав інформацію стосовно виконання припису і усунення порушень виявлених в ході перевірки. Спеціальний дозвіл на користування надрами відповідач отримав 16.02.2022 року за № 5363, Наказ служби геології та надр України від 31.03.2021 за № 265(надання).

Матеріали, складені посадовими особами Інспекції за наслідками перевірки господарської діяльності відповідача, відповідають вимогам законів України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"; "Про охорону навколишнього природного середовища"; Положенню "про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції", затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07 квітня 2020 року № 230 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2020 р. за № 350/34633.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Так, відповідно до ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього середовища", використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Згідно ст. 1 Водного Кодексу України, водокористування - це використання води (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів).

Відповідно до ч.1 ст. 48 Водного Кодексу України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів с застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Відповідно до ст. 44 Водного Кодексу України, водокористувачі зобов`язані: дотримуватись встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та лімітів скидання забруднюючих речовин та санітарних вимог; здійснювати заходи щодо запобігання забрудненню водних об`єктів стічними водами; здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Статтею 49 Водного кодексу України встановлено, що спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування.

В пункті 4.5.2, роз`яснення Вищого господарського суду України від 27 червня 2001 року № 02-5/744 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" (із змінами і доповненнями, внесеними роз`ясненням президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002 №04-05/609 http://search.ligazakon.ua/ldoc2. nsf/linkl/SD03096.html рекомендаціями президії Вищого господарського суду України від 18 листопада 2003 року № 04-5/1429, від 25 березня 2009 року № 04-06/44) вказано, що використання природних ресурсів без відповідного дозволу є самовільним.

Відповідно до ст. 110 Водного Кодексу України, порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у: забрудненні та засміченні вод, недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Згідно ст. 111 Водного кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни Украйні, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Так, відповідно до ст. 56 Кодексу України "Про надра", основними вимогами в галузі охорони надр є: забезпечення повного і комплексного геологічного вивчення надр; додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами.

Відповідно до ст. 19 Кодексу України "Про надра", надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничного відводу.

Згідно зі ст. 65 Кодексу України "Про надра", порушення законодавства про надра тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову і кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, винні у самовільному користуванні надрами.

Відповідно до ст. 67 Кодексу України "Про надра" встановлено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Згідно ст. 69 вищевказаного закону, шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Відповідно до п, 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, зараховуються до спеціального фонду Державного бюджету України.

Водночас, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, зараховуються до спеціального фонду місцевих бюджетів, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Згідно п 1.6 Роз`яснень Вищого Господарського суду України № 02-5/744 від 27.06.2001 року "Про деякі питання вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього середовища", вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Виходячи з положень ст. 1166 Цивільного Кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07 квітня 2020 року № 230 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2020 р. за № 350/34633, до повноважень Інспекції належить розрахування розміру шкоди, збитків і втрат, заподіяних внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції та вжиття в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем позовні вимоги позивача визнано в повному обсязі, доказів повної сплати заборгованості до суду не надано.

З огляду на фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, враховуючи повне визнання позову відповідачем, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про: надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Заявляючи про розстрочення виконання рішення суду відповідач вказує таке.

Відповідно до Статуту Комунального підприємства "Вода Есхара" основними напрямками діяльності підприємства є забезпечення споживачів водою питної якості для господарсько-питних і комунальних потреб населення на підставі укладених з абонентами договорів та підприємств, організацій і установ, відповідно до укладених договорів: забезпечення прийому і відведення побутових стічних вод.

З огляду на запровадження воєнного стану на території України (вказане підтверджується, зокрема Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні"), у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією РФ проти України, враховуючи, що КП "Вода Есхара" здійснює безперебійне забезпечення населення та суб`єктів господарювання централізованим постачанням та водовідведенням в умовах воєнного стану та території Харківської області, яка постійно обстрілюється, враховуючи те, що в режимі воєнного стану населення майже не здійснює оплату за водопостачання та водовідведення, накопичується заборгованість заробітної плати працівників, а також заборгованість з контрагентами, які, у свою чергу, надають послуги КП КП "Вода Есхра", наприклад, АК "Харківенергозбут" та інші.

Відповідно до Фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва станом за 9 місяців 2023 року у Комунального підприємства "Вода Есхара" відсутній прибуток, а збиток (код рядка 2350) складає 1 349,0 тис.грн.

Виконання рішення суду щодо стягнення 1 010 336,57 грн. повністю зупинить діяльність підприємства та призведе до неможливості забезпечення населення та суб`єктів господарювання централізованим водопостачанням та водовідведенням у смт Есхар Чугуївського району.

На даний час, враховуючи фінансовий стан, КП "Вода Есхра" зможе сплачувати суму стягнення у розмірі 88022,00 грн. (вісімдесят вісім тисяч двадцять дві грн. 00 коп.) протягом 12 (дванадцяти) календарних місяців рівними частинами, та виключно за таких умов відповідач зможе здійснювати господарську діяльність, виплачувати заробітну плату працівникам, а також своєчасно сплачувати обов`язкові податки та збори.

Тобто, Комунальне підприємство "Вода Есхара", під час воєнного стану, в складний економічний період, тільки здійснюючи свою господарську діяльність, зможе виконувати зобов`язання з відшкодування сум основного боргу.

Комунальне підприємство "Вода Есхара" в складний економічний період виконує соціальну функцію - добровільно надає послуги з водопостачання та водовідведення та несе інші необхідні витрати для обслуговування обладнання, лише згодом (із значним запізненням і не в повному обсязі) отримує вартість за надані послуги.

У відповідності до частин 3-5 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує, зокрема, ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Суд зазначає, що відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17 травня 2005 року по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії §1 ст.6 Конвенції.

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, ухвала від 07 жовтня 2003 року).

В силу наведених приписів процесуального законодавства, підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у визначений строк. Тобто відстрочення виконання судового рішення пов`язано з об`єктивними, непереборними- виключними обставинами, котрі ускладнюють його вчасне виконання.

Суд враховує, що Господарським процесуальним кодексом України не визначено повного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Правовий аналіз статей 239 та 331 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість відстрочення виконання рішення, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених сум, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

В силу приписів статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними (статті 76-78 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги фінансовий стан відповідача КП "Вода Есхара", обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення, а також те, що відповідач наявність обов`язку перед позивачем визнає, зважаючи на те, що позивач поклав вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду на розсуд суду, суд вважає за доцільне, що саме розстрочення виконання рішення суду зможе задовольнити, як вимоги позивача, так і надати можливість відповідачу не зупинити свою господарську діяльність, забезпечити населення питною водою, своєчасним наданням послуг з водовідведення та здійснювати погашення заборгованості відповідно до наданого графіку.

З огляду на матеріали справи, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи інтереси обох сторін, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви відповідача про надання розстрочення виконання судового рішення.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.4,20,73,74,76-79,86,123,129,239,331,236-238 ГПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ВОДА ЕСХАРА" (КП "ВОДА ЕСХАРА") (, адреса: 63524, Харківська обл., Чугуївський р-н, смт. Есхар, вул. Молодіжна, 17) на користь держави (р/р UА0020639, отримувач ГУК Харківської області/ Новопокровська СТГ, банк отримувач - Казначейство України (ЕАП), , МФО 899998, символ звітності 331 для зарахування по коду бюджетної кваліфікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності") суму шкоди заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 1010336,57 грн.

Розстрочити виконання рішення суду на 2024 рік наступним чином:

січень - 42100 грн

лютий - 88022 грн

березень - 88022 грн

квітень - 88022 грн

травень - 88022 грн

червень - 88022 грн

липень - 88022 грн

серпень - 88022 грн

вересень - 88022 грн

жовтень - 88022 грн

листопад - 88022 грн

грудень - 88022 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ВОДА ЕСХАРА" (КП "ВОДА ЕСХАРА") (, адреса: 63524, Харківська обл,, Чугуївський р-н, смт Есхар, вул. Молодіжна, 17) на користь Державної екологічної інспекції у Харківській області (, Р/р UА0081164, Державна казначейська служба України м. Київ МФО 820172) судовий збір в розмірі 15156,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "04" березня 2024 р.

Суддя Л.В. Шарко