ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" лютого 2024 р.м. Одеса Справа № 916/3674/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Крайнюк А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Міненко В.М. адвокат (приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції);

від відповідача: Бороган В.В. адвокат;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка, 29-А» (65058, м. Одеса, пр. Шевченка, 29-А, ) про стягнення 1978,55грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка, 29-А» 1978,55грн.

В обґрунтування позовних вимог Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» посилається на неналежне виконання Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка, 29-А» умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу №20/21-3236-КП-23 від 30.09.2020.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.09.2023 відкрито провадження у справі №916/3674/23, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 10.10.2023 о 11:30.

В судовому засіданні від 10.10.2023 було оголошено перерву на 07.11.2023 о 12:10 про що зазначено в протоколі судового засідання.

В судовому засіданні від 07.11.2023 було оголошено перерву на 05.12.2023 о 11:10 про що зазначено в протоколі судового засідання.

05.12.2023 судове засідання не відбулось, у зв`язку з призупиненням роботи КП Діловодство спеціалізованого суду згідно з наказом керівника апарату суду від 30.11.2023 року.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.12.2023 призначено судове засідання на 16.01.2024 о 11:30 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

16.01.2024 судове засідання не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.01.2024 призначено судове засідання на 25.01.2024 о 10:30 та викликано учасників справи у судове засідання.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 18.01.2024, підготовче засідання 25.01.2024 не відбулося.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 31.01.2024 призначено судове засідання на 29.02.2024 о 12:00 та викликано учасників справи у судове засідання.

В судовому засіданні від 29.02.2024 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/3674/23.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

30.09.2020 між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач, Постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка, 29-А» (відповідач, Споживач) було укладено договір постачання природного газу №20/21-3236-КП-23, відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (п.1.1. договору).

Згідно з п.2.1 договору постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року в кількості 1,800тис.куб.метрів, в тому числі по місяцях: листопад 2020 року 0,300тис.куб.метрів, грудень 2020 року 0,400тис.куб.метрів, січень 2021 року 0,400тис.куб.метрів, лютий 2021 року 0,350тис.куб.метрів, березень 2021 року 0,350тис.куб.метрів.

У відповідності до п.4.2. ціна за 1000куб.м газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі прейскуранту.

Згідно з п.4.4. договору загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування.

Відповідно до 5.1. договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно з п.п. 7.1, 7.2. за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі прострочення Споживачем оплати згідно п.п. 5.1., 5.6. договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 9.3. договору сторони встановили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить п`ять років.

Відповідно до п.11.1 договору даний договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2021 року, а в частині розрахунків - до повного їх здійснення.

Як вказує позивач, на виконання умов договору він поставив відповідачу природний газ на загальну суму 14 455,47грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Оплату за переданий газ відповідач здійснив лише частково та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 договору. Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за договором складає 1 268,24грн.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо своєчасної та повної оплати спожитого природного газу, позивач на підставі п. 7.2 договору нарахував останньому пеню у розмірі 143,70грн та на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у розмірі 94,40грн та 472,21грн інфляційних втрат.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 1268,24грн основного боргу, 143,70грн пені, 94,40грн 3% річних, 472,21грн інфляційних втрат.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що сума основного боргу у розмірі 1 268,24грн сплачена у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №2328 від 13.09.2023.

Відповідач зазначає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) п. 8, ч. 2 ст. 258 ЦК України. Договір було укладено на опалюваний період 2020- 2021 роки до квітня 2021 року. Відповідно до п. 2.1 договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 30.11.2020), позивач передав відповідачу в період з 01.10.2020 по 30.04.2021 замовлений відповідачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 1,99тис.куб.м., в тому числі по місяцях, перелік яких із зазначенням обсягу (об`єму) наведено в п. 2.1 договору та підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Тобто з моменту останньої поставки природного газу за цим договором (квітень 2021) року пройшло більше двох років.

Також Відповідач просить не брати до уваги пункт договору 7.2 (в редакції Додаткової угоди №6 від 26.03.2021) якою визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 5.1, 5.6 договору, відповідач зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 13,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, про збільшення позовної давності, оскільки інший варіант договору неможливо отримати на підписання та отримати газ, оскільки даний договір був укладений проти волі позивача та здійснювався під тиском тяжких обставин, які змусили позивача вчинити правочин, а саме підписати договір на вкрай невигідних умовах, оскільки у разі неукладення такого договору ОСББ. а значить і всі квартири разом з мешканцями будинку залишилися без опалення, що є загрозою життю та здоров`ю людей в холодну пору року.

Відповідач зазначає, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПРОСПЕКТ ШЕВЧЕНКА, 29-А» є неприбутковою організацією та не є суб`єктом господарювання. Джерелом фінансування діяльності Об`єднання є внески співвласників на відшкодування витрат, які понесені Об`єднанням в процесі утримання будинку та прибудинкової території, опалення, тощо. Ситуація з несвоєчасної сплати платежів позивачу пов`язана саме з не проведенням співвласниками вчасного розрахунку з Об`єднанням за послуги опалення. Розглядаючи питання про зменшення штрафних санкцій, суд має врахувати перш за все направленість неустойки, яка має стимулювати боржника своєчасно виконувати взяті на себе, зокрема, грошові зобов`язання. Оцінюючи можливість зменшення суми пені. Відповідач просить врахувати суд також, що створене власниками квартир та нежитлових приміщень, відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПРОСПЕКТ ШЕВЧЕНКА, 29-А» є неприбутковою організацією, при цьому, джерелом надходження коштів на рахунок ОСББ, з яких фактично і проводиться сплата штрафних санкцій є здійснення внесків співвласниками багатоквартирного будинку, фізичними особами, за отримані ними послуги. При цьому, доказів, що свідчили б про погіршення фінансовою стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, матеріали справи не містять, впмої п про стягнення збитків позивачем не заявлялись, пеня не є основним доходом АТ "НАК "Нафтогаз України" і не може впливати па його господарську діяльність.

Як вказує відповідач, позивачем не було здійснено досудове врегулювання відповідного спору. Більше того, відповідач до цього моменту навіть не знав про факт існування такого роду заборгованості, адже починаючи з 2020 року від АТ «НАК «Нафтогаз України» не було направлено жодних офіційних претензій про сплату заборгованості та було укладено подальші договори та акти з Об`єднанням Співвласників Багатоквартирного Будинку «ПРОСПЕКТ ШЕВЧЕНКА, 29-А, в яких не згадувалося про жодні заборгованості. Згідно зі ст. 19 Господарського процесуального кодексу України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Вдповідно до Розділу 2, пункту 23 «Правил постачання природного газу, що затверджені Постановою «Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» №2496 від 30.09.2015. «Спірні питання між споживачем і постачальником щодо постачання природного газу, оплати послуг постачальника, відшкодування збитків тощо мають вирішуватися шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовомупорядку. Відповідно до пункту 9.1 та 9.2 договору у разі виникнення спорів (розбіжностей) сторони зобов`язуються розв`язувати їх шляхом проведення переговорів та консультацій. Будь-яка із сторін має право ініціювати їх проведення. У разі недосягнепня сторонами згоди спори (розбіжності) розв`язуються у судовому порядку. Постачальник зобов`язався у випадку виникнення спорів або розбіжностей вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій із Споживачем. Будь-яка із сторін мала право ініціювати такі переговори, і лише у разі недосягнення згоди - спори (розбіжності) підлягали вирішенню у судовому порядку. Постачальник не звертався до Споживача з ініціативою врегулювати питання погашення боргу з оплати поставленого природного газу майже 2 роки підряд від дати його виникнення у 2020 році, тоді як не тільки знав, про існування боргу, але й про фактичні обставини використання Споживачем придбаного природного газу для задоволення потреб фізичних осіб - споживачів. Таким чином, позивач, в порушення норм Правил постачання природного газу та пунктів укладеного між сторонами договору позивач звернувся за вирішенням спірного на його думку питання одразу до суду, не провівши досудове врегулювання спору, не ініціювавши переговори або консультації, чим спричинив надмірну судову тяганину.

Відповідач зазначає, що для регулювання правовідносин з постачання природного газу, між позивачем та відповідачем було укладено договір, розділ 7 відповідного договору передбачає відповідальність Сторін за порушення умов договору. Так. в п. 7.2. договору встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 13,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Таким чином, умовами договору передбачено виключно стягнення пені з споживача у разі проведення несвоєчасної оплати. В той же час, позивач в своєму зверненні до суду, також, вимагає стягнення трьох відсотків річних та інфляційні витрати, тобто застосувати до відповідача санкції, які не передбачені положеннями договору, що укладений між сторонами. Суд має застосувати при вирішенні справи в цій частині норму основного акту цивільного законодавства України - Цивільного кодексу України, та відмовити у стягненні пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи викладене, відповідач просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову зазначаючи, що 13.09.2023, тобто після звернення з позовом до суду, ним було сплачено заявлений до стягнення основний борг у сумі 1 268,24грн, який утворився в наслідок несвоєчасного виконанням зобов`язань за договором №20/21-3236-КП-23 від 30.09.2020. У цій частині позовних вимог, позивач підтверджує надходження 13.09.2023 коштів у сумі 1 268,24грн в рахунок погашення основного боргу за договором про що надає копію банківської виписки від 13.09.2023 і вважає за можливе закрити в цій частині провадження у справі №916/3674/23.

Щодо посилання відповідача на стягнення та зменшення пені, позивач зазначає, що п. 7.2 договору визначено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно п. 5.1 договору він зобов`язується сплатити Позивачу пеню в розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

Як вказує позивач, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен: з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим з огляду на інтереси сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначність прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайне добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання. У справі, що розглядається сума боргу відповідача з оплати поставленого газу дорівнює 1 268,24грн, тоді як сума пені, нарахована відповідно до договору, становить 143,70грн, що складає 11,33% від несвоєчасно сплаченої суми. Відтак, заявлена сума пені не є надміру великою до несвоєчасно сплаченого боргу відповідача.

Щодо строку позовної давності, заявленої відповідачем, позивач зазначає, що у відповідності до п. 19 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Щодо заперечень відповідача про нарахування передбачених ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, позивач зазначає, що оскільки відповідачем своєчасно не виконані умови договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стосовно інфляційних втрат, то відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 у справі №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції (є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Позивач вказує, що розрахунок індексу інфляції здійснено позивачем у відповідності до рекомендацій, наданих відповідно до Листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97-р. Сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 472,21грн, згідно детального розрахунку, здійсненого у додатку і наданого до позову. Щодо 3% річних, то приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних, то стягненню підлягають три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Сума, на яку збільшився борг внаслідок нарахування 3% річних складає 94,40грн, згідно детального розрахунку, здійсненого у додатку і наданого до позову.

Позивач зазначає, що згідно з ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Тобто, частина 1 зазначеної статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов`язання у зв`язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов`язаний буде відшкодувати кредиторові завдані збитки.

У своїх запереченнях на відповідь на відзив відповідач посилається на ті самі обставини, що й у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а як встановлено у ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За ч.1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 30.09.2020 між позивачем та відповідачем було укладено договір постачання природного газу №20/21-3236-КП-23, відповідно до якого позивач зобов`язався поставити відповідачу природний газ, а відповідач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

За ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Під час розгляду справи, відповідач сплатив суму основного боргу у розмірі 1 268,24грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2328 від 13.09.2023.

Позивач підтверджує надходження 13.09.2023 коштів у сумі 1 268,24грн в рахунок погашення основного боргу за договором про що надає копію банківської виписки від 13.09.2023 і вважає за можливе закрити в цій частині провадження у справі №916/3674/23.

Відповідно до п.2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що відповідачем сплачена сума основного боргу у розмірі 1 268,24грн, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі №916/3674/23 в частині вимог позивача про стягнення основного боргу у сумі 1 268,24грн.

Щодо позовних вимог про стягнення пені у сумі 143,70грн слід зазначити наступне.

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

У ч.6 ст. 231 Господарського кодексу України також встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п.п. 7.1, 7.2. за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі прострочення Споживачем оплати згідно п.п. 5.1., 5.6. договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 143,70грн за період з 29.12.2020 по 28.01.2021 на суму заборгованості у розмірі 3233,72грн, за період з 26.01.2021 по 28.01.2021 на суму заборгованості у розмірі 2413,68грн, за період з 29.01.2021 по 23.02.2021 на суму заборгованості у розмірі 1544,71грн, за період з 26.02.2021 по 16.03.2021 на суму заборгованості у сумі 1541,08грн, за період з 26.05.2021 по 30.06.2023 на суму заборгованості у сумі 1268,24грн, вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 143,70грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить зменшити розмір пені посилаючись на те, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПРОСПЕКТ ШЕВЧЕНКА, 29-А» є неприбутковою організацією та не є суб`єктом господарювання. Джерелом фінансування діяльності Об`єднання є внески співвласників на відшкодування витрат, які понесені Об`єднанням в процесі утримання будинку та прибудинкової території, опалення, тощо. Ситуація з несвоєчасної сплати платежів позивачу пов`язана саме з не проведенням співвласниками вчасного розрахунку з Об`єднанням за послуги опалення.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи зміст наведених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступень виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить виключно на розсуд суду.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін. Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04.02.2020 по справі №918/116/19).

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04.02.2020р. по справі 918/116/19).

Доводи відповідача проте, що він є неприбутковою організацією та не є суб`єктом господарювання не є обґрунтованою підставою для зменшення розміру пені.

Крім того, пеня становить 143,70грн, що не є надмірно високою сумою, яку відповідач не в змозі сплатити.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд застосувати спеціальну позовну давність до вимог про стягнення пені п. 8, ч. 2 ст. 258 ЦК України та просить суд не брати до уваги п. 7.2 договору (в редакції Додаткової угоди № 6 від 26.03.2021) якою визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 5.1, 5.6 договору, відповідач зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 13,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, про збільшення позовної давності, оскільки інший варіант договору неможливо отримати на підписання та отримати газ посилаючись на те, що даний договір був укладений проти волі відповідача та здійснювався під тиском тяжких обставин, які змусили позивача вчинити правочин, а саме підписати договір на вкрай невигідних умовах, оскільки у разі неукладення такого договору ОСББ. а значить і всі квартири разом з мешканцями будинку залишилися без опалення, що є загрозою життю та здоров`ю людей в холодну пору року.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про застосування спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені п. 8, ч. 2 ст. 258 ЦК України, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно розрахунку пені період нарахування був здійснений за період з 29.12.2020 по 28.01.2021 на суму заборгованості у розмірі 3233,72грн, за період з 26.01.2021 по 28.01.2021 на суму заборгованості у розмірі 2413,68грн, за період з 29.01.2021 по 23.02.2021 на суму заборгованості у розмірі 1544,71грн, за період з 26.02.2021 по 16.03.2021 на суму заборгованості у сумі 1541,08грн, за період з 26.05.2021 по 30.06.2023 на суму заборгованості у сумі 1268,24грн.

Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦКУ, продовжуються на строк дії такого карантину.

24.04.2021р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України №405, якою продовжено дію надзвичайної ситуації та загальнонаціонального карантину на території України до 30.06.2021р.

В подальшому дію карантину було продовжено.

27.06.2023 згідно постанови Кабінету Міністрів України №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Тобто, на період нарахування пені по даній справі діяв Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, яким встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦКУ, продовжуються на строк дії такого карантину.

Доводи відповідача щодо неприйняття до уваги п. 7.2. договору, яким встановлено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно п.п. 5.1., 5.6. договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, оскільки договір було підписано збоку відповідача проти його волі та здійснювався під тиском тяжких обставин, суд до уваги не приймається, як необґрунтовані.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про застосування спеціальної позовної давності.

Щодо стягнення з відповідача 94,40грн 3% річних, 472,21грн інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

За вимогами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 94,40грн за період з 29.12.2020 по 28.01.2021 на суму заборгованості у розмірі 3233,72грн, за період з 26.01.2021 по 28.01.2021 на суму заборгованості у розмірі 2413,68грн, за період з 29.01.2021 по 23.02.2021 на суму заборгованості у розмірі 1544,71грн, за період з 26.02.2021 по 16.03.2021 на суму заборгованості у сумі 1541,08грн, за період з 26.05.2021 по 30.06.2023 на суму заборгованості у сумі 1268,24грн, вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 94,40грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 472,21грн за період з 01.06.2021 по 30.06.2023, вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у сумі 472,21грн.

Доводи відповідача про те, що 3% річних та інфляційні витрати не передбачені договором а тому не підлягають стягненню судом до уваги не приймаються, оскільки за змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, суд закриває провадження у справі Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка, 29-А» в частині стягнення основного боргу у сумі 1268,24грн, позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка, 29-А» про стягнення 143,70грн пені, 94,40грн 3% річних, 472,21грн інфляційних втрат, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2684,00грн покласти на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, п. 2 ст. 231, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №916/3674/23 за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка, 29-А» (65058, м. Одеса, пр. Шевченка, 29-А, ) в частині стягнення 1268,24грн основного боргу закрити.

2. У задоволенні клопотання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка, 29-А» (65058, м. Одеса, пр. Шевченка, 29-А, ) про застосування позовної давності відмовити.

3. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка, 29-А» (65058, м. Одеса, пр. Шевченка, 29-А, ) про стягнення 143,70грн пені, 94,40грн 3% річних, 472,21грн інфляційних втрат задовольнити.

4. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка, 29-А» (65058, м. Одеса, пр. Шевченка, 29-А, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 143,70грн пені, 94,40грн 3% річних, 472,21грн інфляційних втрат, 2684,00грн судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 05 березня 2024 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова