ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.03.2024м. СумиСправа № 920/16/24

Господарський суд Сумської області у складі судді Соп`яненко О.Ю., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 920/16/24

за позовом: Фізичної особи-підприємця Лютова Володимира Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс ЛТД-1" (40000, Сумська область, м. Суми, вул. Кооперативна, буд. 5; )

про стягнення 214 900,00 грн,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс ЛТД-1" та просить стягнути 219 100,00 грн, з яких: 174 300,00 грн - штрафні санкції за прострочення своєчасного платежу з орендної плати за грудень 2022 - лютий 2023 р.р., 44 800,00 грн - штрафні санкції за користування приміщенням за кожен день прострочення до моменту передачі (повернення) об`єкту оренди позивачу.

Відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 04.01.2024 відкрито провадження у справі № 920/16/24 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, сторонам надано строк для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву від 19.01.2024 (вх. № 333 від 22.01.2024), відповідно до якого у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Зазначає, що не погоджується із застосуванням до відповідача відповідальності за прострочення сплати орендної плати; за грудень 2022 позивачем невірно визначена кількість днів прострочення 22 дні, в той час як прострочення складає 20 днів. Також, позивач здійснив розрахунок неустойки за правилами нарахування пені без врахування встановлених законодавством обмежень. За розрахунком відповідача розмір пені становить за грудень 2022 - 1176 грн, за січень 2023 - 2352 грн, за лютий 2023 - 1234,80 грн, а всього - 4762,80 грн. На виконання пунктів 4.7 та 4.8 договору оренди відповідач перерахував на користь позивача у березні 2021 року забезпечувальні платежі у розмірі 42 000,00 грн, які позивачем в силу п. 4.9 договору можуть бути використані для покриття будь-яких заборгованостей, штрафних санкцій, збитків або витрат. Також вказує, що затримка у звільненні орендованих приміщень відбулася внаслідок дій позивача, який переобладнав вхід до приміщення та позбавив можливості винести холодильники, ключі від приміщення були передані директором ТОВ "Ресурс ЛТД-1" 20.11.2023.

Позивачем надана суду відповідь на відзив відповідача (вх. № 572 від 01.02.2024), просить відхилити наведені у відзиві заперечення на позовну заяву та позов задовольнити.

Також, позивачем подана заява про зменшення позовних вимог (вх. № 582 від 01.02.2024), відповідно до якої погоджується із простроченням сплати орендної плати у грудні відповідачем 20 днів (а не 22 дні як у позовній заяві) та просить стягнути з відповідача 214 900,00 грн заборгованості.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши докази у справі, суд встановив:

01.01.2021 між Фізичною особою-підприємцем Лютовим Володимиром Анатолійовичем (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ресурс ЛТД-1" (орендар) укладений договір суборенди № 01-02-21п, відповідно до п. 1.1 якого орендар прийняв у тимчасове оплатне користування нежитлове приміщення за адресою: м. Суми, вул. Петропавлівська, 62, розміщене на першому поверсі будівлі. Площа приміщень складає 240,0 кв.м.

Передача орендареві майна в користування оформлюється двостороннім актом приймання-передачі, який підписують сторони (пункт 1.5 договору).

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2, 4.4 договору за домовленістю сторін орендна плата в розмірі 42 000,00 грн сплачується орендарем на умовах попередньої оплати до 5-го числа розрахункового місяця, незалежно від фінансово-господарського стану орендаря. Внесення орендної плати здійснюється шляхом переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця. Орендна плата вважається виплаченою з моменту зарахування грошових коштів на рахунок орендодавця. Неотримання орендарем рахунків від орендодавця не звільняє орендаря від обов`язку сплати орендних платежів.

За умовами пункту 2.2 договору строк оренди встановлюється з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року.

Договір може бути достроково розірваний в односторонньому порядку будь-якою з сторін по закінченню 30 днів з моменту направлення письмового повідомлення про це іншій стороні. Звільнення об`єкта відбувається в строки та в порядку, що зазначені у розділі 7 цього договору (п. 9.1 договору).

Пунктами 7.1 - 7.3 договору сторони узгодили, що після закінчення строку дії або достроковому розірванні цього договору орендар зобов`язаний передати орендодавцю об`єкт протягом останнього дня з моменту закінчення терміну дії цього договору або дня дострокового розірвання цього договору. Об`єкт вважається повернутим з оренди з моменту підписання представниками сторін Акту приймання-передачі об`єкту.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений печаткою орендаря (юридичної особи), факт приймання-передачі майна в оренду підтверджується підписаним сторонами 01.01.2021 актом приймання-передачі нежитлового приміщення.

13.10.2023 сторонами у справі укладена Додаткова угода, відповідно до якої договір суборенди № 01-02-21п від 01.01.2021 достроково припинений з 12 листопада 2023 року на підставі п. 9.1 договору суборенди та листа-повідомлення від суборендодавця Лютова В.А. від 13 жовтня 2023.

Акт приймання-передачі нежитлового приміщення про повернення орендованого приміщення площею 240,0 кв.м. підписаний сторонами 28.11.2023.

За змістом пункту 3 частини першої статті 3 (свобода договору як засада цивільного законодавства), пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 509, частини першої статті 627 ЦК України укладення договору із погодженням сторонами його умов, що визначені на розсуд сторін з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, та становлять зміст договору, зобов`язує сторони виконувати зобов`язання за цим договором належним чином відповідно до його умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526, частина перша статті 628, стаття 629 ЦК України).

Правовідносини оренди (найму) врегульовані положеннями глави 58 "Найм (оренда)" розділу ІІІ "Окремі види зобов`язань" книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України та статей 283- 291 ГК України.

Згідно із частиною першою статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами першою та шостою статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до частини першої статті 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Укладаючи договір суборенди № 01-02-21п сторони визначили, що орендна плата у загальному розмірі 42 000,00 грн самостійно перераховується орендарем не пізніше 5-го числа розрахункового місяця на рахунок орендодавця (п. п. 4.1, 4.2 договору).

Суд встановив, що відповідач здійснив перерахування орендних платежів за грудень 2022, січень та лютий 2023 року з порушенням визначеного договором строку. Так, відповідно до наведеного позивачем обгрунтування, щодо якого не заперечує і позивач, оплата орендної плати за грудень 2022 здійснена 26.12.2022 (прострочення - 20 днів), за січень 2023 - 15.02.2023 (прострочення - 40 днів), за лютий 2023 - 27.02.2023 (прострочення - 21 день).

За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Положеннями статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України визначено загальне поняття штрафних санкцій, яке у господарському судочинстві включає неустойку, штраф, пеню, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил господарської діяльності, невиконання господарського зобов`язання.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною першою статті 230 ГК України визначено поняття штрафних санкцій. Ними визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

На підставі пункту 8.8 договору суборенди позивач нарахував відповідачу штраф за прострочення своєчасного платежу з орендної плати у загальному розмірі 170 100,00 грн, з яких: за грудень 2022 - 42 000,00 грн, за січень 2023 - 84 000,00 грн, за лютий 2023 - 44 100,00 грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення штрафу в розмірі 170 100,00 грн за грудень 2022 - лютий 2023 суд зазначає наступне.

Відповідальність сторін визначена розділом 8 договору суборенди. Так, п. 8.8 договору сторони домовилися, що у разі порушення орендарем термінів сплати орендної плати він сплачує орендодавцю штраф у розмірі 5% від місячної орендної плати за кожний день і за кожен день прострочення.

Позивач, визначаючи розмір штрафу, розраховує 5% від місячної орендної плати (42 000,00 грн х 5% = 2100,00 грн) та множить отриману величину на кількість днів прострочення.

Разом з тим, суд не погоджується з таким розрахунком та зауважує, що у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то з урахуванням конкретних обставин справи суд самостійно визначає суми неустойки та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідної неустойки.

Пунктом 8.8 договору суборенди передбачено, що штраф у розмірі 5% розраховується від місячної орендної плати за кожний день, тобто орендна плата за один день становить: 42 000,00 грн. : 30 днів = 1400,00 грн. Отже, 5% від місячної орендної плати за кожний день дорівнює 1400,00 грн х 5% = 70,00 грн.

Штраф за порушення орендарем термінів сплати орендної плати сплачується за кожен день прострочення. Відповідач прострочив сплату орендної плати на 81 день (грудень 2022 - 20 днів, січень 2023 - 40 днів, лютий 2023 - 21 день).

Отже, здійснивши власний перерахунок заявленого до стягнення штрафу в межах визначених позивачем періодів, суд дійшов висновку, що обґрунтованим буде стягнення штрафу в сумі 5 670,00 грн (81 день х 70,00 грн), а у стягненні штрафу у розмірі 164 430,00 грн слід відмовити.

Виходячи із приписів ст. ст. 651 - 653 ЦК України щодо підстав та порядку зміни або розірвання договору та узгоджених сторонами п. п. 7.1, 7.2, 7.3, 9.1 договору суборенди дострокове припинення (розірвання) договору повинно бути погоджено сторонами та оформленням відповідних змін до договору.

Зазначене також відповідає вимогам ст. 654 ЦК України, відповідно до якої зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Додаткова угода від 13.10.2023 засвідчила, що договір суборенди № 01-02-21п від 01.01.2021 достроково припиняється з 12 листопада 2023 року. Акт приймання-передачі нежитлового приміщення про повернення орендованого приміщення площею 240,0 кв.м. підписаний сторонами 28.11.2023.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Так, частиною першою статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов Договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Пунктом 8.2 договору суборенди сторони визначили, що у разі порушення строків повернення нежитлових приміщень орендар сплачує орендодавцю штраф у розмірі подвійної оплати за користування об`єктом за кожен день прострочення до моменту передачі (повернення) об`єкту.

Прострочення повернення об`єкту оренди з 13.11.2023 по 28.11.2023 (день підписання Акту приймання-передачі) складає 16 днів, а нарахована позивачем штрафна санкція - 44 800,00 грн.

Суд критично оцінює заперечення відповідача щодо затримки у звільненні орендованих приміщень внаслідок дій позивача, який переобладнав вхід до приміщення та позбавив можливості винести холодильники, а ключі від приміщення були передані директором ТОВ "Ресурс ЛТД-1" 20.11.2023. На підтвердження вказаного відповідачем наданаі лише складені директором Товариства пояснення, що не є належним доказом.

Сторонами був дотриманий визначений законодавством та умовами договору порядок припинення дії (розірвання) договору та повернення орендованого майна, матеріали справи свідчать вчасне (за місяць) повідомлення орендаря про розірвання (припинення дії) договору та про повернення майна оредодавцю 12.11.2023. Будь-яких додаткових доказів, які б свідчили про домовленість між орендарем та орендодавцем з приводу повернення об`єкту оренди в іншу дату, сторонами не надано.

Відповідачем не надано суду доказів повернення орендованого приміщення орендодавцю у визначені Додатковою угодою строки, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача в частині стягнення неустойки у розмірі подвійної плати в сумі 44 800,00 грн за користування майном після закінчення дії договору суборенди.

У частині третій статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

В силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України), обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд, співставивши надані позивачем та відповідачем докази, вважає надані позивачем докази більш вірогідними.

Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України "Про судовий збір" та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви про стягнення 219 100,00 грн (первісні позовні вимоги) позивач сплатив судовий збір в загальній сумі 3286,50 грн згідно із квитанцією до платіжної інструкції № СВ08086070/1 від 28.12.2023.

З урахуванням зменшення позивачем позовних вимог до 214 900,00 грн. судовий збір у розмірі 63,00 грн. підлягає поверненню позивачу як надмірно сплачений (ст. 7 Закону України «Про судовий збір»). Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 741,41 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Лютова Володимира Анатолійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс ЛТД-1" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс ЛТД-1" (40000, Сумська область, м. Суми, вул. Кооперативна, буд. 5; ) на користь Фізичної особи-підприємця Лютова Володимира Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 50 470,00 грн, з яких 5 670,00 грн - штраф за прострочення своєчасного платежу з орендної плати за грудень 2022 - лютий 2023р.р., 44 800,00 грн - штраф за користування приміщенням до моменту передачі (повернення) об`єкту оренди, 741,41 грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 04.03.2024.

Суддя О.Ю. Соп`яненко