ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2024 Справа № 917/1900/23

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРХОЛДІНГ» (місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Жилянська, 146, ідентифікаційний код 31662864)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІНЕМА-ЦЕНТР» (місцезнаходження: 36002, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Небесної Сотні, будинок 13, каб. 500, ідентифікаційний код 33835003)

про стягнення 658 884,00 грн

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О

Представники сторін: згідно протоколу

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРХОЛДІНГ» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІНЕМА-ЦЕНТР» про стягнення заборгованості у загальному розмірі 658 884,00 грн., що складається із 3% річних у розмірі 90 760,66 грн. та суми інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 568 123,34 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2023р. даний позов був переданий на розгляд судді Киричуку О.А.

Ухвалою від 24.10.2023р. суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 14.11.23, запропонувати відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Від відповідача 08.11.23 надійшов відзив на позов.

Ухвалою від 14.11.2023р. суд постановив відкласти підготовче засідання на 28.11.23, запропонувати учасникам справи вчинити дії на виконання завдання підготовчого провадження.

28.11.2023 позивачем подано відповідь на відзив.

Ухвалою від 28.11.2023р. суд постановив продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відкласти підготовче засідання на 04.01.2024 р., запропонувати учасникам справи вчинити дії на виконання завдання підготовчого провадження.

Ухвалою від 04.01.2024 відкладено підготовче засідання на 01.02.24

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив (вх. № 1250 від 30.01.24).

Інші заяви чи клопотання сторони не подавали.

Ухвалою від 01.02.2024р. суд постановив закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 29.02.2024.

Позивач явку представників в судове засідання 29.02.24 не забезпечив.

Судом враховано, що позивач подавав заяву (вх. № 1333 від 01.02.24), в якій просив суд:

1. Розглянути справу №917/1900/23 за відсутності представника Позивача;

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРХОЛДІНГ» грошові кошти у загальному розмірі 658 884,00 грн, що складаються із 3% річних у розмірі 90 760,88 грн та суми інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 568 123,34 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача надав усні пояснення по суті заперечень.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 29.02.24р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

В обгрунтування позову позивач посилається на такі обставини:

- у Рішенні від 01.12.2022 у справі № 917/1797/21, суд встановив, що між ТОВ "Інтерхолдінг" (позивач у справі), ТОВ "Сінема-Центр (відповідач у справі) та Кредиторами (ТОВ "КІНОМАНІЯ", ПрАТ "БІ ЕНД ЕЙЧ", ФОП Зюнькіна В.В., ТОВ "ВОЛЬГА УКРАЇНА") укладено Договори про переуступку боргу від 14.08.2020, 17.08.2020, 18.08.2020, 25.08.2020, 28.08.2020, 31.08.2020, 07.09.2020, 08.09.2020, 11.09.2020, 14.09.2020, 24.09.2020, за умовами яких Новий боржник - ТОВ "Інтерхолдінг" (позивач у справі) зобов`язався виконати зобов`язання Первісного боржника - ТОВ "Сінема-Центр" (відповідач у справі) перед Кредиторами на умовах цих Договорів.

Відповідач, в порушення своїх зобов`язань за Договорами про переуступку боргу, не сплатив позивачу у строк, встановлений п. 4.3. вказаних Договорів, а також визначений в повідомленні позивача за вих. № 15/09-1 від 15.09.2020, грошові кошти, які були фактично сплачені позивачем в рахунок погашення боргу відповідача перед Кредиторами. У зв 'язку з цим, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 2 022 488,05грн.

Як вбачається із матеріалів справи, в ході розгляду справи відповідач направив на адресу позивача заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог за вих. № 80 від 29.07.2022, якою повідомив останнього про припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимогу розмірі 527 050,14 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 1 495 437,91грн.

Позивач заявив до стягнення 53 027,97 грн 3%річних за період з 01.01.2021 по 15.11.2021, а також 171 709,24 грн інфляційних втрат за період з січня 2021 по жовтень 2021.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних суд встановив його правильність та відповідність приписам чинного законодавства України та умовам Договору.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 495 437,91гр основного боргу, 135 312,77грн пені, 53 027,97грн 3% річних та 171 709,24грн інфляційних втрат обґрунтовані, підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню; в частині вимог про стягнення пені у сумі 131 821,88грн у позові слід відмовити за необґрунтованістю; в частині вимог про стягнення основного боргу у сумі 527 050,14 грн провадження у справі підлягає закриттю у зв язку з відсутністю предмету спору.

- Відповідач частково як в ході судового розгляду справи № 917/1797/21, так і після набрання чинності Рішенням від 01.12.2022, частково погашав розмір основної заборгованості за договорами про переуступку боргу.

Як встановлено судом у Рішенні від 01.12.2022 у справі № 917/1797/21, внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог на підставі заяви Відповідачем за вих. № 80 від 29.07.2022, припинено зобов`язання по сплаті основної заборгованості за договорами про переуступку боргу на суму 527 050,14 грн., і таким чином, починаючи із 29.07.2022 основний розмір за договорами про переведення боргу складав 1 495 437,91 грн.

В подальшому, в рамках виконавчого провадження № 70913054 на користь ТОВ «ІНТЕРХОЛДІНГ» з ТОВ «СІНЕМА-ЦЕНТР» 13.03.2023 було стягнуто суму заборгованості в розмірі 283 948,76 грн., таким чином, починаючи із 13.03.2023 основний розмір за договорами про переведення боргу складав 1 211 489,15 грн.

Надалі, також в рамках виконавчого провадження № 70913054 на користь ТОВ «ІНТЕРХОЛДІНГ» з ТОВ «СІНЕМА-ЦЕНТР» 23.03.2023 було стягнуто суму заборгованості в розмірі 41 695,93 грн., таким чином, починаючи із 23.03.2023 основний розмір за договорами про переведення боргу склав 1 169 793,22 грн. і є таким дотепер.

- Рішення Господарського суду Полтавської області від 01.12.2022 р. у справі № 917/1797/21 ТОВ «СІНЕМА-ЦЕНТР» не виконане ані добровільно, ані в рамках виконавчого провадження, тим самим заборгованість перед ТОВ «ІНТЕРХОЛДІНГ» не погашено.

- у господарській справі № 917/1797/21 три проценти річних та інфляційні втрати були нараховані та стягнуті з Відповідача станом на 15.11.2021, вказані обставини повторно не підлягають встановленню, оскільки ухвалене у справі № 917/1797/21 судове рішення має преюдиційне значення щодо вирішення спору у даній справі.

- відповідач додатково зобов`язаний сплатити Позивачеві суму інфляційного збільшення заборгованості, вирахувану із застосуванням індексу інфляції розрахована за період прострочення з 01.11.2021 по 30.06.2023, що становить суму у розмірі 568 123,34 грн.; 3% річних від прострочених сум за період з 16.11.2021 по 11.10.2023 включно, що складає суму у розмірі 90 760,66 грн.

Відповідач у відзиві вказує на те, що за його заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 08.09.2023 р. вих. № 37 зараховано зустрічні однорідні вимоги (грошові) між Позивачі та Відповідачем (в п.п. 2.1. п. 2 заяви вказане грошове зобов`язання, на яке посилається Позивач у даній справі № 910/1900/23 - а саме: грошове зобов`язання у сумі 1 557 675, 60грн, яке виникло на підставі договорів про переуступки борі відповідно до рішення Господарського суду Полтавської області від 01.12.2022 р. у справі №917/1797/21 (з врахуванням часткового виконання на суму 283 948,76 грн. та 41 695,93 грн. рамках виконавчого провадження № 70913054).

Крім того, вказує відповідач, у п.4. вищевказаної заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 08.09.2023 р. вих. № 37 - зобов`язання Відповідача перед Позивачем в сумі 1 570 875,60грн (сюди входить як сума 1 557 675, 60грн так і 13 200, 00 витрат на правничу допомогу у іншій справі № 910/21763/21) припинено на підставі ст. 601 ЦК України шляхом зарахування. Обставини зустрічного зарахування та його правові наслідки встановлені в ухвалі Господарського суду Полтавської області від 28.09.2023 р. у справі № 917/1143/23, в якій брали участь ці ж сторони.

Тобто, відповідач робить висновок, що Позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати за період, колі зобов`язання вже припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що ні відповідає законодавству України.

Також, відповідач зазначає, що договори про переведення боргу є грошовими та за своїм змістом повністю відповідають правовому регулюванню, вказаному в т.ч. у п. 17 Р. «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, а відтак стягнення коштів в якості 3% річних та інфляційного збільшення не вбачається обґрунтованим

У відповіді на відзив та запереченнях сторони навели додаткові обґрунтування вимог та заперечень.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із матеріалів справи у відповідача за договорами про переуступку боргу виник обов`язок зі сплати основної заборгованості.

Судом встановлено, що Рішенням Господарського суду Полтавської області від 01.12.2022 у справі № 917/1797/21 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерхолдінг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінема - Центр" про стягнення 2 514 359,91 грн (з яких: 2 022 488,05грн - основана заборгованість за Договорами про переуступку боргу від 14.08.2020, від 17.08.2020, від 18.08.2020, від 25.08.2020, від 28.08.2020, від 31.08.2020, від 07.09.2020, від 08.09.2020, 11.09.2020, від 14.09.2020, від 24.09.2020; 267 134,65 грн - пеня за прострочення сплати за Договорами про переуступку боргу від 14.08.2020, від 17.08.2020, від 18.08.2020, від 25.08.2020, від 28.08.2020, від 31.08.2020, від 07.09.2020, від 08.09.2020, 11.09.2020, від 14.09.2020, від 24.09.2020; 53 027,97грн - 3% річних від простроченої суми, за весь період прострочення; 171 709,24грн - сума інфляційного збільшення заборгованості за період прострочення сплати заборгованості.), яке набрало законної сили 02.01.2023, встановлено наступне:

"- між ТОВ "Інтерхолдінг" (позивач у справі), ТОВ "Сінема-Центр" (відповідач у справі) та Кредиторами (ТОВ "КІНОМАНІЯ", ПрАТ "БІ ЕНД ЕЙЧ", ФОП Зюнькіна В.В., ТОВ "ВОЛЬГА УКРАЇНА") укладено Договори про переуступку боргу від 14.08.2020, 17.08.2020, 18.08.2020, 25.08.2020, 28.08.2020, 31.08.2020, 07.09.2020, 08.09.2020, 11.09.2020, 14.09.2020, 24.09.2020, за умовами яких Новий боржник - ТОВ "Інтерхолдінг" (позивач у справі) зобов`язався виконати зобов`язання Первісного боржника - ТОВ "Сінема-Центр" (відповідач у справі) перед Кредиторами на умовах цих Договорів.

- Відповідач, в порушення своїх зобов`язань за Договорами про переуступку боргу, не сплатив позивачу у строк, встановлений п. 4.3. вказаних Договорів, а також визначений в повідомленні позивача за вих. № 15/09-1 від 15.09.2020, грошові кошти, які були фактично сплачені позивачем в рахунок погашення боргу відповідача перед Кредиторами. У зв`язку з цим, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 2 022 488,05грн.

- в ході розгляду справи відповідач направив на адресу позивача заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог за вих. № 80 від 29.07.2022 (а.с. 2 т. 4), якою повідомив останнього про припинення зобов"язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у розмірі 527 050,14грн., а саме:

припинення повністю зобов`язання ТОВ "Інтерхолдінг" щодо сплати ТОВ "Сінема-Центр" 527 050,14 грн, що виникло на підставі Договору поруки та у зв`язку із тим, що на вказану суму ТОВ "Сінема-Центр" виконало грошове зобов`язання ТОВ "Інтерхолдінг" перед ТОВ "ЛЕНД ДІВЕЛОПМЕНТ" за Договором поворотної фінансової допомоги № 1/03-0720 від 28.07.2020;

припинення зобов`язання ТОВ "Сінема-Центр" щодо сплати ТОВ "Інтерхолдінг" 601 340,50 грн в частині, що складає 527 050,14 грн, а саме зобов`язання за Договорами про переуступку боргу від 14.08.2020, від 17.08.2020, від 28.08.2020. є такими, що припинені повністю, а за Договором про переуступку боргу від 31.08.2020 припинено в частині, що складає 205 335,14грн. Залишок заборгованості ТОВ "Сінема-Центр" перед ТОВ "Інтерхолдінг" за Договором про переуступку боргу від 31.08.2020 складає 74 290,36 грн.

... суд дійшов висновку, що вимоги в розмірі 527 050,14грн, які виникли між сторонами на підставі договорів, є зустрічними однорідними грошовими вимогами, позивач погоджується з припиненням зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, а тому зазначені вимоги є припиненими шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у відповідності до положень ст. 601 Цивільного кодексу України

- суд дійшов висновку, що у справі № 917/1797/21 відсутній предмет спору в частині стягнення суми основної заборгованості за Договором про переуступку боргу від 14.08.2020 в сумі 31 845,00грн, за Договором про переуступку боргу від 17.08.2020 в сумі 235 825,00грн, за Договором про переуступку боргу від 28. 08.2020 в сумі 54 045,00грн, за Договором про переуступку боргу від 31.08.2020 в сумі 205 335,14 грн, у зв`язку із припиненими зобов"язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у відповідності до положень ст. 601 ЦК України, тому провадження у справі в цій частині (в сумі основного боргу у розмірі 527 050,14грн) підлягає закриттю у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

- За неналежне виконання відповідачем умов Договорів про переуступку боргу від 14.08.2020, від 17.08.2020, від 18.08.2020, від 25.08.2020, від 28.08.2020, від 31.08.2020, від 07.09.2020, від 08.09.2020, 11.09.2020, від 14.09.2020, від 24.09.2020 позивач заявив до стягнення з відповідача 267 134,65 грн пені (період нарахування з 01.01.2021 по 15.11.2011); 171 709,24грн інфляційних втрат (період нарахування з січня 2021 по жовтень 2021) та 53 027,97грн 3% річних (період нарахування з 01.01.2021 по 15.11.2011).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних суд встановив його правильність та відповідність приписам чинного законодавства України та умовам Договору.

Згідно здійсненого судом перерахунку інфляційних втрат (в межах визначеного позивачем періоду (з січня 2021 по жовтень 2021 )) загальна сума нарахувань має становити 171 734,51грн, що перевищує розмір інфляційних втрат заявлений позивачем до стягнення з відповідача (171 709,24грн).

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 171 709,24грн.".

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Вказану правову позицію викладено у постанові від 03.07.2018 Великої палати Верховного Суду по справі №917/1345/17.

Отже, факти встановлені рішенням суду у справі № 917/1830/21 щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язання з оплати та встановлені обставини прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з 02.06.2021 року по 22.11.2021 повторного доведення не потребують.

При цьому суд зазначає, що преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, з наведених норм права вбачається, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення, тобто, по день сплати боржником коштів, оскільки в такому випадку зобов`язання відповідно до ст.599 ЦК України припинилося внаслідок його виконання.

Наведене узгоджується із судовою практикою Верховного Суду, зокрема, постанова від 10 квітня 2018 року по справі №914/1033/17, від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18.

При цьому, суд зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Отже, за змістом ст.ст.598-609 Цивільного кодексу України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.

Тобто наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Як зазначає позивача та не спростовує відповідач, останній частково як в ході судового розгляду справи № 917/1797/21, так і після набрання чинності Рішенням від 01.12.2022, частково погашав розмір основної заборгованості за договорами про переуступку боргу.

Зокрема, як встановлено судом у Рішенні від 01.12.2022 у справі № 917/1797/21, внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог на підставі заяви Відповідачем за вих. № 80 від 29.07.2022, припинено зобов`язання по сплаті основної заборгованості за договорами про переуступку боргу на суму 527 050,14 грн., і таким чином, починаючи із 29.07.2022 основний розмір за договорами про переведення боргу складав 1 495 437,91 грн.

В подальшому, в рамках виконавчого провадження № 70913054 на користь ТОВ «ІНТЕРХОЛДІНГ» з ТОВ «СІНЕМА-ЦЕНТР» 13.03.2023 було стягнуто суму заборгованості в розмірі 283 948,76 грн., таким чином, починаючи із 13.03.2023 основний розмір за договорами про переведення боргу складав 1 211 489,15 грн.

Надалі, також в рамках виконавчого провадження № 70913054 на користь ТОВ «ІНТЕРХОЛДІНГ» з ТОВ «СІНЕМА-ЦЕНТР» 23.03.2023 було стягнуто суму заборгованості в розмірі 41 695,93 грн., таким чином, починаючи із 23.03.2023 основний розмір за договорами про переведення боргу склав 1 169 793,22 грн.

Разом з тим, позивач вказує, що сума заборгованості на момент звернення до суду складала 1 169 793,22 грн.

При цьому, як зазначалося вище, відповідач вказує, що за його заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 08.09.2023 р. вих. № 37 зараховано зустрічні однорідні вимоги (грошові) між Позивачем та Відповідачем (в п.п. 2.1. п. 2 заяви вказане грошове зобов`язання, на яке посилається Позивач у даній справі № 910/1900/23 - а саме: грошове зобов`язання у сумі 1 557 675, 60грн, яке виникло на підставі договорів про переуступки боргу відповідно до рішення Господарського суду Полтавської області від 01.12.2022 р. у справі №917/1797/21 (з врахуванням часткового виконання на суму 283 948,76 грн. та 41 695,93 грн. рамках виконавчого провадження № 70913054).

Крім того, вказує відповідач, у п.4. вищевказаної заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 08.09.2023 р. вих. № 37 - зобов`язання Відповідача перед Позивачем в сумі 1 570 875,60грн (сюди входить як сума 1 557 675, 60грн так і 13 200, 00 витрат на правничу допомогу у іншій справі № 910/21763/21) припинено на підставі ст. 601 ЦК України шляхом зарахування. Обставини зустрічного зарахування та його правові наслідки встановлені в ухвалі Господарського суду Полтавської області від 28.09.2023 р. у справі № 917/1143/23, в якій брали участь ці ж сторони.

Тобто, відповідач робить висновок, що Позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати за період, колі зобов`язання вже припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що ні відповідає законодавству України.

При дослідженні матеріалів справи для визначення питання щодо наявності /відсутності підстав для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою відповідача суд враховує наступне.

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Судом прийнято до уваги, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними. Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Крім того, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, 2) про стягнення аліментів, 3) щодо довічного утримання (догляду), 4) у разі спливу позовної давності, 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом, 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Суд зауважує, що за правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги - це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї із сторін, згідно з вимогами статті 601 Цивільного кодексу України.

Припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однією з сторін. Зарахування, проведене за заявою однієї сторони, діє з моменту, коли є у наявності всі умови для зарахування.

Заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування, а якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду, що в подальшому буде підставою для перегляду рішення в даній справі за новивиявленими обставинами.

Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов`язань (наприклад, недопустимість зарахування зустрічних вимог згідно з статтею 203 Господарського процесуального кодексу України та статтею 602 Цивільного кодексу України), то друга сторона вправі звернутися до господарського суду з позовом про примусове виконання зобов`язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Однак якщо ця угода суперечить вимогам чинного законодавства та інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, то сторона має право звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав з позовом до суду про визнання її недійсною, з урахування частини першої, пункту 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладене у постанові Верховного суду від 02.04.2019 року у справі 918/539/18.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що не визнає подану ТОВ "Сінема-Центр" заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 08.09.2023 р. вих. № 37, оскільки розгляд справи №917/1331/23 триває, а виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 29.08.2023 і рішення Господарського суду Полтавської області від 05.06.2023 у справі № 917/1331/22 зупинено в частині задоволення зустрічного позову до закінчення їх перегляду в касаційному порядку ухвалою Верховного Суду від 09.10.2023.

Суд враховує, що матеріалами справи підтверджено , що заява ТОВ СІНЕМА-ЦЕНТР про зарахування зустрічних однорідних вимог/ від 08.09.2023 р. вих. № 37 надана (надіслана) до зупинення виконання рішень у справі № 917/1331/22 (ухвалою Верховного Суду від 09.10.2023 р.). Крім того, постановою Верховного Суду від 28.11.2023 р. у справі № 917/1331/22 касаційну скаргу ТОВ ІНТЕРХОЛДІНГ залишено без задоволення, судові рішення судів нижчестоящих інстанцій - без змін, а виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 29.08.2023 і рішення Господарського суду Полтавської області від 05.06.2023 у справі № 917/1331/22 поновлено.

Також, суд враховує, що ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.12.2023 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю СІНЕМА-ЦЕНТР про визнання наказу від 25.01.2023 по справі № 917/1797/21 таким, що частково не підлягає виконанню (вх. № 15654) до розгляду. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.01.2024 р. у справі № 917/1797/21 визнано наказ від 25.01.2023 по справі № 917/1797/21 таким, що частково не підлягає виконанню. При цьому, сума до виконання, яка залишалася за даним наказом (з урахуванням часткового виконання) і складає 1 557 675, 60 грн, яка визначена у заяві про зарахування вих. № 37 в якості основного боргу у справі № 917/1797/21.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів існування спору щодо відповідних сум. Незгода з проведеним зарахуванням не є обставиною, що свідчить про спірність вимог, що підлягали зарахуванню. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що односторонній правочин у формі заяви від 08.09.2023 р. вих. № 37 відповідає вимогам статей 601, 602 Цивільного кодексу України та статті 203 Господарського кодексу України, оскільки грошові зобов`язання сторін є безспірним, а відтак правочин щодо припинення взаємних зобов`язань сторін шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є правомірним.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача щодо наявності факту припинення грошового зобов`язання з огляду на подання ним заяви від 08.09.2023 р. вих. № 37, дата припинення грошового зобов`язання - 08.09.2023 р.

Суд враховує, що у справі, що розглядається (917/1900/23), позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційного збільшення заборгованості за період прострочення з 01.11.2021 по 30.06.2023, що, за його розрахунком, становить суму у розмірі 568 123,34 грн.; 3% річних за період з 16.11.2021 по 11.10.2023 включно, що, за його розрахунком, складає суму у розмірі 90 760,66 грн.

Перевіривши розрахунки 3% річних, суд дійшов висновку щодо їх необгрунтованості частково, оскільки позивач нараховує 3% річних за період з 16.11.2021 по 11.10.2023 включно, тоді як обґрунтованим для нарахування 3% річних є період з 16.11.2021 по 08.09.2023 (з викладених вище судом підстав та з врахуванням того, що датою припинення грошового зобов`язання є 08.09.2023 р.).

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок 3% річних, відповідно до якого обґрунтованим розміром 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, є 74 415,60 грн.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок суми інфляційних (в межах визначеного позивачем періоду (з 01.11.2021 по 30.06.2023)), суд відзначає, що розрахований позивачем розмір не перевищує розрахованих судом сум, у зв`язку з чим вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних підлягають задоволенню у повному обсязі.

Перевірка правильності розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга:Закон".

Щодо заперечень відповідача на недотримання обов`язку щодо досудового врегулювання спору (претензій) або щодо заявлення яких-небудь вимог щодо сплати нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також щодо заперечень відповідача на відсутність підстав для стягнення 3% річних та інфляційного збільшення з огляду на положення п. 17 Р. «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, суд зазначає, що вони не відповідають законодавству, а тому дані заперечення є необгрунтованими та незаконними.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме про стягнення з відповідача 568 123,34 грн. інфляційних та 74 415,60 грн. 3% річних, в іншій частині позову суд відмовляє за необгрунтованістю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 9 638,08 грн.

Керуючись статтями 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІНЕМА-ЦЕНТР» (місцезнаходження: 36002, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Небесної Сотні, будинок 13, каб. 500, ідентифікаційний код 33835003) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРХОЛДІНГ» (місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Жилянська, 146, ідентифікаційний код 31662864) 568 123,34 грн. інфляційних, 74 415,60 грн. 3% річних, а також 9 638,08 грн. витрат по оплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 05.03.24 р.

Суддя Киричук О.А.