ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2024 р. Справа№ 927/947/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Козир Т.П.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Снігир Т.А.,

від відповідача - Маленко О.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Фізичної особи - підприємця Тронова Владислава Вадимовича

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.10.2023 (повний текст рішення складено 09.10.2023)

у справі № 927/947/23 (суддя Романенко А.В.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінпоток"

до Фізичної особи - підприємця Тронова Владислава Вадимовича

про стягнення 1598422,69 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У 2023 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Мінпоток" звернулася до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Тронова Владислава Вадимовича про стягнення 1 598 422, 69 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач всупереч отриманої попередньої оплати не здійснив поставку товару, у зв`язку з чим позивач просить повернути суму попередньої оплати та нараховує 3% річних.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 02.10.2023 року позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Фізичної особи - підприємця Тронова Владислава Вадимовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінпоток" 1 527 008, 88 грн. основного боргу, 21 963, 83 грн. 3 % річних та 23 234, 59 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджено, що відповідач порушив договірні зобов`язання, не передав позивачу товар у належний строк та не повернув йому суму попередньої оплати в розмірі 1 527 008, 88 грн. (50% від вартості замовленого товару).

Не погодившись із прийнятим рішенням, Фізична особа - підприємець Тронов Владислав Вадимович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.10.2023 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним з огляду на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема скаржник вважає, що позивач не довів, що має місце порушення договірного зобов`язання з боку відповідача, а саме, що в останнього наявний обов`язок з поставки частини товару або поставки товару після його часткової оплати. Втім, на думку скаржника поставка товару можлива лише після повної оплати рахунку-фактури на суму 3 054 017, 76 грн. Також скаржник звертає увагу, що місцевий господарський суд не врахував, що зазначений товар є по суті єдиним технічним комплексом і його не можливо розділити без фізичного та технічного пошкодження складових агрегатів в результаті чого його не можливо буде використовувати за цільовим призначенням. Також скаржник звертає увагу, що на офіційному веб-порталі АТ «Укрпошта» відомості про поштове відправлення №854 відсутні, а тому на його думку висновок суду першої інстанції, що відповідач повинен був поставити товар 02.01.2023 року є лише припущенням.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2023 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Козир Т.П., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2023 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки шляхом подання до суду доказів сплати судового збору.

17.11.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Фізичної особи - підприємця Тронова Владислава Вадимовича надійшла заява на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Тронова Владислава Вадимовича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.10.2023 року, витребувано з Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/947/23.

01.12.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінпоток", позивача у справі, надійшло клопотання про залишення апеляційної скарги без розгляду у зв`язку з тим, що апелянтом порушено вимоги частин 6 та 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, оскільки ні самим відповідачем, ні адвокатським об`єднанням, яке представляє його інтереси не зареєстровано електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі) та надає відповідні відповіді про відсутність зазначених вище електронних кабінетів.

04.12.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Фізичної особи - підприємця Тронова Владислава Вадимовича, надійшло заперечення на заяву позивача про залишення апеляційної скарги без розгляду.

06.12.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №927/947/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Тронова Владислава Вадимовича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.10.2023 року, розгляд справи призначено на 31.01.2024 року.

15.12.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінпоток", позивача у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інтонації без змін.

21.12.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінпоток", позивача у справі, надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінпоток" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

31.01.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

31.01.2024 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінпоток", позивача у справі, надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову.

- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкрити рахунках в фінансових установах та/або банках інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать фізичній особі-підприємцю Тронову Владиславу Вадимовичу (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 1 572 207, 30 грн. (один мільйон п`ятсот сімдесят дві тисячі двісті сім гривень 30 коп.), яка складається з: 1 527 008, 88 грн. основного боргу, 21 963, 83 грн. 3% річних та 23 234, 59 грн. судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2024 року розгляд справи відкладено на 28.02.2024 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2024 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінпоток" про забезпечення позову у справі №927/947/23 відмовлено повністю.

В судовому засіданні 28.02.2024 року представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 02.12.2021 року, продавцем - ФОП Троновим В.В., виставлений до сплати покупцю - ТОВ "Мінпоток", рахунок-фактура № IA-0002/12-21-2 від 02.12.2021 року за товар: зарядна станція на 8 батарей в кількості 200 штук, за ціною за 1 шт. - 6 777, 30 грн. (без ПДВ); екран для зарядної станції на 8 батарей в кількості 50 штук, за ціною за 1 шт. - 3 247, 46 грн. (без ПДВ); брендований powerbank 5000 mah в кількості 2600 штук, за ціною за 1 шт. - 423, 58 грн. (без ПДВ); зарядна станція на 48 батарей в кількості 2 штуки, за ціною за 1 шт. - 64 949, 13 грн. (без ПДВ); зарядна станція на 24 батареї в кількості 6 штук, за ціною за 1 шт. - 50 829, 75 грн. (без ПДВ); загальною вартістю 3 054 017, 76 грн. (з ПДВ). (а.с. 23).

Відповідно до платіжного доручення № 18 від 03.12.2021 року, позивач перерахував відповідачу 50% вартості товару в сумі 1 527 008, 88 грн. (зворот а.с. 23).

Матеріали справи не містять доказів здійснення відповідної поставки відповідачем.

Разом з тим, наведені обставини були предметом дослідження в межах господарської справи № 927/192/22 за позовом ТОВ "Мінпоток" до ФОП Тронова В.В. про стягнення 1 527 008, 88 грн. безпідставно набутих коштів та 7 404, 94 грн. трьох відсотків річних.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2022 року у справі № 927/192/22 установлено наступне: "внаслідок виставлення відповідачем на оплату рахунку-фактури № ІА-0002/12-21-2 від 02.12.2021 року на суму 3 054 017, 76 грн. та здійснення позивачем оплати в розмірі 50% вартості товару в сумі 1 527 008, 88 грн. між сторонами було укладено у спрощений спосіб договір поставки товару.

З матеріалів справи № 927/192/22 вбачається, що укладений між ТОВ "Мінпоток" та ФОП Троновим Владиславом Вадимовичем договір поставки у спрощений спосіб станом на день розгляду цієї справи по суті не припинив свою дію, сторонами не розірваний, відтак, підстави для повернення сплачених позивачем коштів у розмірі 1 531 413, 82 грн. на підставі статті 1212 ЦК України відсутні.

З таких обставин заявлені позовні вимоги ТОВ "Мінпоток" про стягнення з ФОП Тронова В.В. на підставі статті 1212 ЦК України сплачених позивачем коштів у розмірі 1 531 413, 82 грн. не підлягають задоволенню, оскільки ці кошти були перераховані позивачем на виконання умов договору поставки, укладеного у спрощений спосіб, чинного станом на день розгляду справи по суті, у зв`язку з чим рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.07.2022 року підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові".

Постанова Північного апеляційного господарського суду у справі № 927/192/22 від 23.11.2022 року набрала законної сили 23.11.2022 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів зазначає, що преюдиційність - це обов`язковість обставин, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені обставини не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Cуть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України" (заява №48553/99), а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі "Брумареску проти Румунії" (заява №28342/95).

Отже, в силу приписів ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу обставина укладання між сторонами у спрощений спосіб договору поставки товару не потребує доведенню.

В подальшому, 14.12.2022 року, позивач, засобами поштового зв`язку, звернувся до відповідача з листом - вимогою № 13/12-1МП від 13.12.2022, в якій повідомив, що згоден на поставку вже оплаченого товару на суму 1 527 008, 88 грн. та просив у строк до 30.12.2022 року повідомити в письмовій формі за 5 днів до дня поставки про дату, час та конкретне місце отримання товару. Зазначив, що в разі невиконання вимог до 30.12.2022 року у повному обсязі, буде змушений звернутися до суду за примусовим стягненням суми попередньої оплати, що призведе до нарахування штрафних санкцій. (а.с. 18-19).

В якості доказів направлення вимоги подав засвідчені копії опису вкладення до цінного листа від 14.12.2022 року та копії накладної АТ "Укрпошта" (поштове відправлення № 854). (а.с. 20). Колегія суддів звертає увагу, що вимога містить перелік майна, який позивач просить поставити.

Вказана вимога отримана відповідачем 26.12.2022 року, що вбачається з роздруківки відстеження поштового відправлення №854. (а.с. 24).

На звернення позивача, відповідач, у листах № 01-23/12/22 від 23.12.2022 року та № 01-29/12/22 від 29.12.2022 року повідомив, що відсутність повної оплати за замовлений товар, перешкоджає його поставці. (а.с. 88, 90).

Отже, спір у даній справі на думку позивача виник у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо поставки оплаченого товару (його частини), в зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача аванс (попередню оплату) за непоставлений товар, перерахований останньому за платіжним дорученням № 18 від 03.12.2021 року.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

У ч.1 ст.16 Цивільного кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, потрібно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога про захист права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування (постанови Верховного Суду від 05.08.2020 у справі №438/887/16-ц, від 18.05.2022 у справі №921/199/20).

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам (постанови Верховного Суду від 02.02.2022 у справі №910/18962/20 (п.5.14), від 18.05.2022 у справі №921/199/20 (п.70)).

У статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Виходячи зі змісту частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У силу вимог статті 205 цього Кодексу правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлене законом. За частиною 2 цієї статті, правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За частинами 1 та 2 статті 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами в момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У силу частини 1 статті 639 Кодексу договір може бути укладений в будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Як вже було зазначено вище, в силу приписів ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу за своєю правовою природою між сторонами виникли правовідносини на підставі договору поставки товару, укладеного у спрощений спосіб.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 662, статтею 663, частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

За приписами частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що факт часткової оплати (50%) позивачем товару сторонами не оспорюється.

Як вже було вище зазначено, позивач звертався до відповідача з листом - вимогою № 13/12-1МП від 13.12.2022 року щодо передачі спірного товару, в рахунок якого ним сплачено 50% його вартості, натомість, у відповідь на звернення відповідач повідомив, що товар буде поставлений лише за умови його 100% оплати. (а.с. 18-19, 88, 90).

При цьому, місцевий господарський суд обґрунтовано зазначив, що матеріали справи не місять доказів попередньої домовленості про необхідність 100% оплати товару.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновком суду першої інстанції, що оскільки спірний товар є подільною річчю, в розумінні статті 183 Цивільного кодексу України, керуючись приписами частини 2 статті 530 та частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, відповідач мав поставити спірний товар (зокрема його оплачену частину) в строк по 02.01.2023 року (тобто в семиденний строк з моменту отримання листа-вимоги позивача від 13/12-1МП від 13.12.2022 року, поштове відправлення: 854).

При цьому, колегія суддів не бере до уваги твердження скаржника, що оскільки на офіційному веб-порталі АТ «Укрпошта» відомості про поштове відправлення №854 відсутні, а тому висновок суду першої інстанції, що відповідач повинен був поставити товар 02.01.2023 року є лише припущенням, оскільки в матеріалах справи наявна роздруківка про статус відстеження поштового відправлення №854.

В свою чергу на офіційному веб-порталі АТ «Укрпошта» відомості про поштові відправлення не зберігаються на постійній основі.

Також, колегія суддів критично оцінює доводи скаржника, що зазначений товар є по суті єдиним технічним комплексом і його не можливо розділити без фізичного та технічного пошкодження складових агрегатів в результаті чого його не можливо буде використовувати за цільовим призначенням, оскільки відповідачем не надано відповідних належних та допустимих доказів.

Зокрема колегія суддів звертає увагу, що в своїх листах №01-23/12/22 від 23.12.2022 року та №01-29/12/22 від 29.12.20222 року, які були надані на вимогу позивачу щодо поставки частини товару, відповідач не вказував про обставину неможливості розділення товару, а лише зазначав, що здійснить поставку товару тільки після повної оплати вартості товару.

Також колегія суддів зазначає, що згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 615 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.11.2011 року у справі №3-127гс11 та неодноразово підтримана Верховним Судом у постановах від 07.02.2018 року у справі №910/5444/17 від 31.10.2018 року у справі №910/13318/16, від 26.10.2018 року у справі №910/1775/18 від 27.08.2019 року у справі №911/1958/18.

З врахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що належною вимогою повернення відповідачем частини неповернутої попередньої оплати позивачу в сумі 1 527 008, 88 грн. є дана позовна заява.

Крім цього, як вірно встановлено судом першої інстанції жодного підтвердження факту поставки відповідачем товару позивачу матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач порушив договірні зобов`язання, не передав позивачу товар у належний строк та не повернув йому суму попередньої оплати в розмірі 1 527 008, 88 грн. (50% від вартості замовленого товару), а тому позовні вимоги в частині стягнення попередньої оплати в розмірі 1 527 008, 88 грн. підлягають задоволенню.

Також позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 71 413, 81 грн. нарахованих за період з 04.12.2021 року по 26.06.2023 року.

За частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Колегія суддів перевіривши розрахунок позивача 3% річних, погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань починаючи з 03.01.2023 року, позивач безпідставно здійснив нарахування 3% річних за період з 04.12.2021 року по 02.01.2023 року, з огляду на, місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних у сумі 21 963, 83 грн.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданих апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі не було надано суду апеляційної інстанції, а тому відсутні підстави для скасування рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.10.2023 року з мотивів викладених в апеляційній скарзі, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Тронова Владислава Вадимовича на рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.10.2023 року у справі №927/947/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.10.2023 року у справі № 927/947/23 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/947/23.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

У зв`язку з перебуванням судді Козир Т.П. на лікарняному з 04.03.2024 по 07.03.2024 повний текст постанови підписано 08.03.2024 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

Т.П. Козир