СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Харків Справа № 922/3340/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Слободін М.М. , суддя Терещенко О.І.

за участю секретаря судового засідання Ламанової А.В.

та за участю представників сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача 1 не з`явився;

від апелянта (відповідача 2) не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.№ 2882Х)

на рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2023 (повний текст складено та підписано 07.12.2023), ухвалене у складі судді Суслової В.В.

у справі № 922/3340/23

за позовом Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК»,

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Маковій»,

відповідача 2 ОСОБА_1 ,

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маковій» та ОСОБА_1 , в якому просить:

1. Стягнути з ТОВ «Маковій» на користь АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг № 10/2020 від 30.03.2020 яка станом на 19.07.2023 складає 167 907,68 гривень, з яких:

- 144 640,00 гривень прострочена заборгованість;

- 22 741,39 гривень прострочені проценти;

- 526,29 гривень нараховані проценти за період з 01.07.2023 по 19.07.2023.

2. Стягнути солідарно з ТОВ «Маковій», ОСОБА_1 на користь АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг № 35/2020 від 02.07.2020 яка станом на 19.07.2023 складає 4 906 265,26 гривень, з яких:

- 3 740 000,00 гривень прострочена заборгованість;

- 26 379,81 гривень нараховані проценти за період з 01.07.2023 по 19.07.2023;

- 1 139 885,42 гривень прострочені проценти.

3. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на відповідачів.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.11.2023 позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маковій» на користь Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг № 10/2020 від 30.03.2020 яка станом на 19.07.2023 складає 167 907,68 гривень, з яких: 144 640,00 гривень прострочена заборгованість, 22 741,39 гривень прострочені проценти, 526,29 гривень нараховані проценти за період з 01.07.2023 по 19.07.2023.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маковій» та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг № 35/2020 від 02.07.2020 яка станом на 19.07.2023 складає 4 906 265,26 гривень, з яких: 3 740 000,00 гривень прострочена заборгованість, 26 379,81 гривень нараховані проценти за період з 01.07.2023 по 19.07.2023, 1 139 885,42 гривень прострочені проценти.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маковій» на користь Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» витрати зі сплати судового збору у розмірі 31 452,49 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» витрати зі сплати судового збору у розмірі 29 437,59 грн.

Не погодившись з рішенням, ухваленим судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_1 , яка просить:

- скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2023 у справі №922/3340/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» у задоволенні позовних вимог повністю;

- розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.12.2023 у справі № 922/3340/23 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Терещенко О.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.12.2023 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи № 922/3340/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги ОСОБА_1 (вх.№ 2882Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2023 у справі №922/3340/23 до надходження матеріалів справи.

03.01.2023 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи № 922/3340/23.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.01.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.№ 2882Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2023 у справі №922/3340/23 залишено без руху. Встановлено ОСОБА_1 десятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме: надати до Східного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у розмірі 91335, 11 грн.

15.01.2024 на адресу Східного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків з додатками, а саме: доказами сплати судового збору у розмірі 91335, 12 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (вх.№ 2882Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2023 у справі №922/3340/23. Встановлено сторонам строк до 02.02.2024 для подання заяв, клопотань тощо. Призначено справу до розгляду на 07.02.2024 о 11:15 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 132.

23.01.2024 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Маковій» надійшли письмові пояснення, в яких останній просив задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2023 у справі №922/3340/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Вказані пояснення досліджено колегією суддів та приєднано до матеріалів справи.

25.01.2024 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

26.01.2024 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2023 у справі №922/3340/23 залишити без змін.

Вказаний відзив досліджено колегією суддів та приєднано до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 заяву Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Судове засідання у справі № 922/3340/23 призначене на 07.02.2024 о 11:15 год. та наступні судові засідання, ухвалено провести за участю представника Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» адвоката Купенка М.С., відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та здійснити проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку (https://vkz.court.gov.ua).

05.02.2024 на адресу Східного апеляційного господарського суду від представника апелянта надійшло клопотання, в якому остання просила перенести розгляд справи № 922/3340/23, призначений на 07.02.2024 на іншу дату, у зв`язку з зайнятістю адвоката у іншій справі № 638/12457/23.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.02.2024, серед іншого, клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Межової Ксенії Павлівни про відкладення розгляду справи задоволено. Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 (вх.№ 2882Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2023 у справі №922/3340/23 відкладено на 06.03.2024 о 09:30 год. Явку представників учасників справи визнано необов`язковою. Судове засідання у справі № 922/3340/23 призначене на 06.03.2024 о 09:30 год., ухвалено провести за участю представника Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» адвоката Купенка М.С., відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та здійснити проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку (https://vkz.court.gov.ua).

04.03.2024 на адресу Східного апеляційного господарського суду від представника апелянта надійшло клопотання, в якому остання просила перенести розгляд справи № 922/3340/23, призначений на 06.03.2024 на іншу дату, у зв`язку з ти, що на теперішній час здійснюються перемовини з Фінансовою компанією щодо купівлі боргу за укладеним договором.

Позивач у судове засідання не з`явився, явку свого уповноваженого представника не забезпечив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в електронний кабінет останнього 08.02.2024.

При цьому, колегія суддів зауважує, що ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 заяву Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Судове засідання у справі № 922/3340/23 призначене на 07.02.2024 о 11:15 год. та наступні судові засідання, ухвалено провести за участю представника Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» адвоката Купенка М.С. В зазначеній ухвалі судом було роз`яснено, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Однак, представник позивача ані 07.02.2024, ані 06.03.2024 не підключився до судового засідання у режимі відеоконференції.

Відповідач 1 у судове засідання не з`явився, явку свого уповноваженого представника не забезпечив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в електронний кабінет останнього 08.02.2024.

Апелянт (відповідач 2) у судове засідання не з`явилась, явку свого уповноваженого представника не забезпечила, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в електронний кабінет останньої 08.02.2024, повторно надала клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 11 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

В силу приписів ГПК України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У відповідності до ухвали Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2024 та 07.02.2024 явка представників учасників справи визнана необов`язковою, а відповідачем 2 та його представником у своєму клопотанні не обґрунтовано мотивів, з яких їх участь слід вважати обов`язковою. Доводи скаржника щодо ведення перемовин з Фінансовою компанією про купівлі боргу, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони не підтверджені жодними доказами.

Крім того, з матеріалів справи убачається, що апелянт має декілька представників, а саме: адвоката Кіншова Д.С. (який діє на підставі Ордеру серії АХ № 1164893 від 27.12.2023) та адвоката Межову К.П. (яка діє на підставі Ордеру серії АХ № 1170802 від 02.02.2024). А отже, апелянт, будучи обізнана про розгляд її апеляційної скарги і у разі, якщо мала бажання, щоб її представник взяв участь у судовому засідання, не була позбавлена права і можливості, відповідно до статті 56 ГПК України, забезпечити участь іншого свого представника у даній справі.

Судом апеляційної інстанції надавався час учасникам справи для надання усіх необхідних на їх думку документів та пояснень у справі, зокрема, відповідач 2 є апелянтом у справі, а отже у апеляційній скарзі останньою викладено доводи та мотиви, відповідно до яких вона не погоджується з прийнятим судовим рішенням. Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею у апеляційній скарзі не зумовлюють необхідність відкладення розгляду справи в силу положень чинного ГПК України.

При цьому, колегія суддів акцентує, що апелянтом вже було подане клопотання про відкладення розгляду справи, яке ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.02.2024 було задоволено.

Судом апеляційної інстанції враховується принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з ч. 1 статті 197 ГПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Відтак, адвокат міг взяти участь у судовому засіданні у справі №922/3340/23 у режимі відеоконференції, однак, адвокат апелянта з таким клопотанням до суду навіть не звертався.

З урахуванням вищенаведеного, враховуючи, що апелянт був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в електронний кабінет останньої 08.02.2024, беручи до уваги, що остання не зверталась до суду з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, приймаючи до увагу, що скаржник вже повторно звертається до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, хоча має сформовану позицію викладену у апеляційній скарзі, та враховуючи відсутність доказів ведення перемовини з Фінансовою компанією щодо купівлі боргу за укладеним договором, колегія суддів дійшли висновку про відмову у задоволенні клопотання представника апелянта про відкладення розгляду апеляційний скарги.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників учасників справи, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

У відповідності до статті 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено судом, між Акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маковій» (клієнт) було укладено договір про надання банківських послуг № 10/2020 від 30.03.2020 (договір), відповідно до умов якого, банк надає на вимогу клієнта банківську послугу, а клієнт приймає банківську послугу та зобов`язується належним чином виконувати зобов`язання, що встановлені договором відносно такої банківської послуги, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату послуг банку.

У відповідності до п. 14.1. договору встановлено, що банком надано на вимогу клієнта банківську послугу, а саме: кредитну лінію не відновлювальну в розмірі 588 100,00 гривень під 6,99 % річних з 30.03.2020 до 29.03.2022 включно на придбання автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER 2.0 CVT INTENSE шляхом перерахування кредиту на рахунок продавця/ постачальника за договором купівлі-продажу/поставки за реквізитами, вказаними в заяві про надання банківської послуги; розмір комісійної винагороди 2,99 % від суми траншу, зазначеної у заяві про надання банківської послуги щодо такого траншу.

Генеральний ліміт: 588 100,00 гривень, генеральний строк до 29.03.2022 включно.

Відповідно до кредитної заявки № 1 від 30.03.2020 клієнт запросив у банку суму кредиту в розмірі 534 640,00 гривень для придбання автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER 2.0 CVT INTENSE шляхом перерахування кредиту на рахунок продавця/ постачальника за договором купівлі-продажу/поставки, процентна ставка 6,99 % річних, розмір комісійної винагороди 2,99 %.

За умовами договору банком виконані свої зобов`язання в повному обсязі та надано клієнту в користування грошові кошти за кредитами в межах суми ліміту в розмірі 534 640,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 10/2020 від 30.03.2020 та випискою банку по рахунку.

Згідно з п. 3 договору проценти нараховуються в останній банківський день кожного календарного місяця (далі місяць нарахування) на суму фактичної заборгованості клієнта за банківською послугою на щоденній основі протягом місяця нарахування і підлягають сплаті клієнтом банку протягом перших п`яти днів місяця, наступного за місяцем нарахування.

Натомість, як вказує позивач, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства України, клієнт не виконав боргові зобов`язання в частині сплати процентів за користування грошовими коштами, як то визначено умовами розділів 3 та 14 договору та не повернув суми кредиту до 29.03.2022.

З метою захисту порушених прав кредитора АТ«КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» звернулось до суду з позовною вимогою про стягнення з ТОВ «Маковій» заборгованості за договором про надання банківських послуг № 10/2020 від 30.03.2020, яка складає 167 907,68 гривень, з яких: 144 640,00 гривень прострочена заборгованість, 22 741,39 гривень прострочені проценти, 526,29 гривень нараховані проценти за період з 01.07.2023 по 19.07.2023.

Крім того, між Акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маковій» (клієнт) було укладено договір про надання банківських послуг № 35/2020 від 02.07.2020 (договір), відповідно до умов якого, банк надає на вимогу клієнта банківську послугу, а клієнт приймає банківську послугу та зобов`язується належним чином виконувати зобов`язання, що встановлені договором відносно такої банківської послуги, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату послуг банку.

У відповідності до п. 14.1. договору банком надано на вимогу клієнта банківську послугу, а саме: кредитну лінію не відновлювальну в розмірі 4 400 000,00 гривень під 13,55% річних з 03.07.2020 до 02.07.2025 включно на придбання зернозбирального комбайну New Holland CR 7.90 та жниварки New Holland 8P25VB шляхом перерахування кредиту на рахунок продавця/постачальника за договором купівлі-продажу/поставки за реквізитами, вказаними в заяві про надання банківської послуги; розмір комісійної винагороди 1,00 % від суми траншу, зазначеної у заяві про надання банківської послуги щодо такого траншу. Генеральний ліміт: 4 400 000,00 гривень, генеральний строк до 02.07.2025 включно.

У відповідності до кредитної заявки № 1 від 02.07.2020, клієнт запросив у банку суму кредиту в розмірі 4 400 000,00 гривень для придбання зернозбирального комбайну New Holland CR 7.90 та жниварки New Holland 8P25VB шляхом перерахування кредиту на рахунок продавця/постачальника за договором купівлі-продажу/поставки, процентна ставка 13,55% річних, розмір комісійної винагороди 1,00 %.

З метою належного виконання зобов`язань за договором, між банком та ОСОБА_1 (поручитель), укладено договір поруки № 35/2020-П від 02.07.2020, згідно умов якого поручитель поручається перед банком за повне та своєчасне виконання боргових зобов`язань. Поручитель відповідає перед банком за порушення боргових зобов`язань. Банк має право у разі порушення клієнтом боргових зобов`язань одержати задоволення своїх вимог за рахунок майна поручителів.

Порукою за договором поруки забезпечуються вимоги банку, що випливають з договору (основне зобов`язання), а саме: відносно боргових зобов`язань в повному обсязі, включаючи сплату основної суми боргу, процентів, неустойки (штрафів, пені), та будь-якого збільшення цієї суми, а також відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за борговими зобов`язаннями, і збитків, завданих порушенням боргових зобов`язань.

Відповідно до п. 7 договору поруки № 35/2020-П від 02.07.2020 у разі порушення боргових зобов`язань клієнт та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, незалежно від того, направлена вимога до поручителя чи ні, та незалежно від того чи направлена вимога до клієнта чи ні. Поручитель відповідає перед банком за виконання боргових зобов`язань, у тому ж обсязі, що і клієнт, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

За умовами договору банком виконані свої зобов`язання в повному обсязі та надано клієнтам в користування грошові кошти за кредитами в межах суми ліміту в розмірі 4 400 000,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 1 від 02.07.2020 та банківською випискою по рахунку.

Згідно з п. 3 договору проценти нараховуються в останній банківський день кожного календарного місяця (далі місяць нарахування) на суму фактичної заборгованості клієнта за банківською послугою на щоденній основі протягом місяця нарахування і підлягають сплаті клієнтом банку протягом перших п`яти днів місяця, наступного за місяцем нарахування.

Натомість, за твердженнями позивача, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства України, клієнт та поручитель не виконали боргові зобов`язання в частині сплати процентів за користування грошовими коштами, як то визначено умовами розділів 3 та 14 договору та порушили:

1) графік повернення суми кредиту не дотримано погоджених умов зниження ліміту кредитування та 03.05.2021 допущено прострочення щодо сплати основної заборгованості, оскільки остання оплата була здійснена 01.04.2021;

2) строки оплати нарахованих процентів з 06.05.2021 виникла прострочка щодо оплати нарахованих процентів (остання оплата була здійснена 01.04.2021).

Таким чином, заборгованість клієнта та поручителя за кредитом станом на 19.07.2023 складає 4 906 265,26 гривень, з яких:

- 3 740 000,00 гривень прострочена заборгованість;

- 26 379,81 гривень нараховані проценти за період з 01.07.2023 по 19.07.2023;

- 1 139 885,42 гривень прострочені проценти.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовною вимогою про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором про надання банківських послуг № 35/2020 від 02.07.2020 яка станом на 19.07.2023 складає 4 906 265,26 гривень, з яких: 3 740 000,00 гривень прострочена заборгованість; 26 379,81 гривень нараховані проценти за період з 01.07.2023 по 19.07.2023; 1 139 885,42 гривень прострочені проценти.

Як зазначено вище, рішенням Господарського суду Харківської області від 27.11.2023 позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маковій» на користь Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг № 10/2020 від 30.03.2020 яка станом на 19.07.2023 складає 167 907,68 гривень, з яких: 144 640,00 гривень прострочена заборгованість, 22 741,39 гривень прострочені проценти, 526,29 гривень нараховані проценти за період з 01.07.2023 по 19.07.2023.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маковій» та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг № 35/2020 від 02.07.2020 яка станом на 19.07.2023 складає 4 906 265,26 гривень, з яких: 3 740 000,00 гривень прострочена заборгованість, 26 379,81 гривень нараховані проценти за період з 01.07.2023 по 19.07.2023, 1 139 885,42 гривень прострочені проценти.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маковій» на користь Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» витрати зі сплати судового збору у розмірі 31 452,49 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» витрати зі сплати судового збору у розмірі 29 437,59 грн.

Мотивуючи зазначене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач правомірно звернувся до суду для стягнення простроченої заборгованості за кредитними договорами та, не зважаючи на запроваджені санкції щодо одного із солідарних боржників, існують правові підстави для задоволення позовних вимог.

При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень статті 269 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

У відповідності до ч. 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу першого цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 2 статті 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

У відповідності до ч. 1 статті 1069 ЦК України встановлено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Згідно з ч. 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 3 статті 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. 1 статті 193 ГК України, яка кореспондується зі статтею 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи убачається, що позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг № 10/2020 від 30.03.2020 у повному обсязі, а саме: надав відповідачу -1 в користування грошові кошти за кредитами в межах суми ліміту в розмірі 534 640,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 10/2020 від 30.03.2020 та випискою банку по рахунку.

Однак, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства України, відповідач-1 не виконав зобов`язання в частині сплати процентів за користування грошовими коштами та не повернув суми кредиту, в строк встановлений договором, а саме: до 29.03.2022.

Внаслідок чого заборгованість відповідача-1 за договором про надання банківських послуг № 10/2020 від 30.03.2020 складає 167 907,68 гривень, з яких: 144 640,00 гривень прострочена заборгованість, 22 741,39 гривень прострочені проценти, 526,29 гривень нараховані проценти за період з 01.07.2023 по 19.07.2023.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідач-1 є таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором про надання банківських послуг № 10/2020 від 30.03.2020.

Окрім того, з матеріалів справи убачається, що позивачем виконані свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг № 35/2020 від 02.07.2020 у повному обсязі та надано відповідачу-1 в користування грошові кошти за кредитами в межах суми ліміту в розмірі 4 400 000,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 1 від 02.07.2020 та банківською випискою по рахунку.

Проте, відповідач-1 не виконав зобов`язання за договором про надання банківських послуг № 35/2020 від 02.07.2020 в частині сплати процентів за користування грошовими коштами та допустив прострочення щодо сплати основної заборгованості.

Внаслідок чого, у відповідача-1 за договором рахується непогашена заборгованість у розмірі 4 906 265,26 гривень, з яких: 3 740 000,00 гривень прострочена заборгованість; 26 379,81 гривень нараховані проценти за період з 01.07.2023 по 19.07.2023; 1 139 885,42 гривень прострочені проценти.

Зважаючи на вказане, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач-1 є таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором про надання банківських послуг № 35/2020 від 02.07.2020.

Щодо солідарного стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг № 35/2020 від 02.07.2020 з відповідачів 1 та 2, у зв`язку з укладенням договору поруки № 35/2020-П від 02.07.2020, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч. 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно зі статтею 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Судом встановлено що, між позивачем та ОСОБА_1 , укладено договір поруки № 35/2020-П від 02.07.2020, відповідно до умов якого, поручитель поручається перед банком за повне та своєчасне виконання боргових зобов`язань за договором про надання банківських послуг № 35/2020 від 02.07.2020.

Відповідно до п. 7 договору поруки № 35/2020-П від 02.07.2020 у разі порушення боргових зобов`язань клієнт та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, незалежно від того, направлена вимога до поручителя чи ні, та незалежно від того чи направлена вимога до клієнта чи ні. Поручитель відповідає перед банком за виконання боргових зобов`язань, у тому ж обсязі, що і клієнт, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Разом з тим, вимога про виконання боргових зобов`язань вих. № 16211/134 від 19.06.2023 направлена позивачем на адресу відповідача 1, 2 та вручена останнім 27.06.2023 та 07.07.2023, що підтверджується тренінгом з офіційного порталу «Укрпошти».

Таким чином, відповідач-2 солідарно із відповідачем-1 відповідає перед позивачем за виконання зобов`язань за договором про надання банківських послуг № 35/2020 від 02.07.2020.

Суд апеляційної інстанції відхиляє твердження апелянта, що позивачем неправомірно нараховано проценти за користування кредитом після пред`явлення вимоги вих. № 16211/134 від 19.06.2023, виходячи з такого.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 статті 526, ч. 1 статті 530 ЦК України).

Згідно з ч. 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч. 1 статті 598 та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з п. 3 договорів встановлено, що плата за користування банківською послугою у вигляді процентів розраховується на підставі процентної ставки. Процентна ставка може бути фіксованою та/або змінюваною.

Плата у вигляді процентів має здійснюватися в валюті банківської послуги, відносно якої вони розраховуються. Розрахунок процентів здійснюється на щоденній основі. Проценти нараховуються та розраховуються за процентною ставкою, визначеною для відповідної банківської послуги, протягом строку, що обчислюється днями та дорівнює кількості днів від дати надання банківської послуги, включаючи день надання, до дати виконання клієнтом всіх зобов`язань щодо такої банківської послуги, не включаючи останній день такого виконання. Проценти мають бути сплачені клієнтом банку до закінчення генерального строку в порядку, визначеному договором. Протягом строку дії договору розмір процентної ставки (в тому числі змінюваної процентної ставки) може становити будь-яке числове значення в межах від 0, 000001% до 50,01% річних. У випадку порушення клієнтом будь-яких платіжних (грошових) зобов`язань за договором (в тому числі, строків/термінів повернення кредиту), плата у вигляді процентів за користування банківською послугом продовжує нараховуватись та підлягає сплаті у розмірі, визначеному цим договором для відповідної банківської послуги.

Тобто, умовами укладених між сторонами договорів чітко передбачено право банку нараховувати проценти за користування банківською послугою (кредитом) до закінчення строку кредитування (генерального строку у разі відсутності прострочки), або до повного погашення заборгованості (у разі виникнення прострочки), і таке нарахування не припиняється у зв`язку із направленням вимоги про дострокове виконання зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та зауважує, що у зазначеній постанові висловлено правову позицію про те, що припис ч. 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим, дана справа не є подібною зі справою №444/9519/12, оскільки при укладанні кредитних договорів сторони за взаємною згодою погодили нарахування процентів до повного погашення заборгованість. Натомість, у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 наведено висновок про неправомірність нарахування процентів після закінчення строку кредитування, оскільки умовами кредитного договору не передбачено нарахування процентів після закінчення чи зміни такого строку кредитування.

Також, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта щодо відстрочення виконання зобов`язання та передчасного подання позову. Скаржник вказує, що прострочення за кредитними договорами виникло не з вини відповідачів, а внаслідок запровадження щодо відповідача-1 обмежувальних санкцій з 03.04.2021 за рішенням РНБО України діяльність підприємства була блокована, у тому числі банківські рахунки. Застосування санкцій за своєю природою є відстроченням виконання певних зобов`язань. Відповідно, виконання зобов`язань за укладеними з позивачем кредитними договорами, відстрочено на три роки з дати запровадження санкцій; а подання позовної заяви кредитором є передчасним.

Водночас, Законом України «Про санкції» передбачено, що з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).

Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність.

Статтею 3 Закону «Про санкції» передбачено, що підставами для застосування санкцій є дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших суб`єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про санкції», пропозиції щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій виносяться на розгляд Ради національної безпеки та оборони України Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Національним банком України, Службою безпеки України.

Рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених п. 1-21, 23-25 ч. 1 статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання.

З матеріалів справи убачається, що 03.04.2021 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маковій» було застосовано обмежувані санкції, згідно з рішенням РНБО України.

Із системного аналізу положень Закону України «Про санкції» та Рішення РНБО, яке приймалося на підставі статті 5 вказаного закону, слідує, що спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) встановлюються на певний строк, що свідчить про їх тимчасовий характер. У зв`язку з цим, застосування санкцій не звільняє особу від виконання зобов`язань, а є, за своєю правовою природою, відстроченням виконання певних зобов`язань, відкладенням здійснення певних дій на певний період на підставі спеціального нормативного акту (Рішення РНБО).

Тобто, ані Закон України «Про санкції», ані Рішення РНБО не передбачають звільнення юридичних осіб України від виконання зобов`язань за укладеними ними угодами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.03.2020 у справі 824/146/19.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ч. 1, 2, 5 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною

Законом України «Про санкції» врегульовано: підстави для застосування санкцій; види санкцій; порядок запровадження, скасування та внесення змін до запроваджених санкцій. Механізм реалізації застосованих санкцій, в тому числі до правовідносин з виконання господарських зобов`язань, даним законом не врегульовано.

На даний час, механізм реалізації застосованих санкцій визначений для банків України постановою Правління Національного банку України № 654 від 01.10.2015.

За таких обставин, враховуючи наведені положення Конституції України та ГПК України, господарський суд не має права на відмову позивачеві у розгляді справи по суті, оскільки якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог, але позов не буде задоволений з посиланням виключно на Закон України «Про санкції», то незрозумілими з процесуальної точки зору є подальші дії позивача, адже спірною вбачається необхідність повторного звернення особи з тим самим позовом щодо судового розгляду. Це призведе до того, що суд заново буде розглядати спір між тими самими особами, з тими самими підставами і предметом спору, що вже був вирішений судом, що не допускається ГПК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.01.2022 у справі № 908/3736/15.

Крім того, колегія суддів акцентує, що у листі від 15.06.2022 № 25-0005/41569 НБУ, відповідаючи на питання № 3 «Який повинен бути порядок дій банку в разі, якщо санкції застосовуються до клієнтів, яким раніше був виданий кредит в банку? Як надалі сторони повинні виконувати свої обов`язки по кредиту в умовах обмежень?» зазначив наступне:

«Механізм реалізації банками персональних санкцій, пов`язаних з обмеженням руху коштів санкцій них осіб/на користь таких осіб, установлений в постанові Правління Національного банку України від 01.10.2015 № 654 «Про забезпечення реалізації і моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (зі змінами) (далі Постанова № 654). Порядок дій банку повинен визначатися банком з урахуванням вимог законодавства та договору, укладеного з клієнтом, а також виду санкції, рівня ризику клієнта, установлених банком. Частина перша статті 4 Закону про санкції визначає перелік санкцій, які можуть застосовуватися відповідно до цього Закону, зокрема санкції у вигляді «блокування активів тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном» (далі «блокування активів»), зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань. Згідно із підпунктом 7 пункту 1 Постанови № 654 банк повинен заблокувати кошти/зупинити фінансові операції осіб, зазначених у санкційних списках, у порядку, визначеному в цьому підпункті.

Санкція «зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань» не встановлює обмежень щодо виконання санкційною особою власних економічних та фінансових зобов`язань, у тому числі за кредитним договором. Водночас, якщо до цього клієнта також застосовані санкції «блокування активів» та/або «зупинення фінансових операцій», то банк зобов`язаний відмовити у виконанні розрахункового документа такому клієнту, що є ініціатором переказу (абзац п`ятий підпункту 7 пункту 1 Постанови № 654).

Наголошуємо на тому, що норми Закону про санкції не містять винятків стосовно можливості розпоряджатися протягом періоду дії санкції «блокування активів» активами осіб, до яких застосована така санкція, у тому числі з метою погашення ними заборгованості за кредитним договором перед банком. Частиною другою статті 6 Закону про санкції встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що несу перечить цьому закону. З урахуванням вищезазначеного, на думку Національного банку, перерахування протягом дії санкції «блокування активів» клієнтом-боржником, до якого застосована така санкція, належних йому коштів та/або інших активів на користь банку або третьої особи, у тому числі як дострокове погашення таким клієнтом кредиту перед банком, сплата ним відсотків за користування кредитом, навіть у разі наявності в такого клієнта невиконаних кредитних зобов`язань та простроченої заборгованості перед банком, порушуватимуть обмеження, застосовані такою санкцією. Разом з цим, на думку Національного банку, банк може нараховувати відсотки за користування кредитом клієнтом-боржником, до якого застосовані санкції, протягом усього періоду користування ним такими коштами.

Окремо варто зауважити, що з урахуванням статей 15, 16 ЦК України банк має право звернутися до суду з метою погашення клієнтом-боржником, до якого застосовані санкції, заборгованості за кредитом, сплати такою особою відсотків за користування нею кредитними коштами, штрафних санкцій за невиконання нею зобов`язань за кредитним договором та/або звернення стягнення на активи такого клієнта, що є предметом застави як забезпечення за кредитом перед банком.

Необхідно також зазначити, що Законом про санкції на разі не встановлено заборон щодо здійснення банком відступлення права вимоги за кредитом клієнта-боржника, до якого застосовані санкції; погашення кредиту замість боржника, до якого застосовані санкції, третьою особою (заставодавцем та/або поручителем), до якої не застосовані персональні санкції, що обмежують рух коштів та/або інших активів.

Водночас, на думку Національного банку, з метою мінімізації ризиків залучення банку до уникнення/порушення обмежень, установлених санкціями, заставодавець та/або поручитель може виконати зобов`язання перед банком за клієнта/боржника, до якого застосовані санкції, за діючими кредитними договорами, якщо договір застави/поруки укладений до дати застосування санкцій до клієнта/боржника та кошти та/або інші активи, які перераховуватимуться/передаватимуться на користь банку, ні прямо, ні опосередковано не належать такому боржнику».

У даному випадку позовна заява подана банком про стягнення боргу із солідарних боржників, а саме: Товариства з обмеженою відповідальністю «Маковій» та ОСОБА_1 , щодо останньої жодних санкцій запроваджено не було, однак відповідач-2 з моменту виникнення прострочки не здійснила жодного платежу в погашення заборгованості за договором про надання банківських послуг № 35/2020 від 02.07.2020.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на Положення про реалізацію спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) № 65 від 11.05.2023 (надалі Положення), оскільки санкції щодо відповідача-1 були запроваджені 03.04.2021 (за рішенням РНБО України на підставі Указу Президента України від 03.04.2021 року № 140/2021), а Положення набуло чинності 13.05.2023.

Тобто, у апелянта протягом 2 років не було жодних перешкод виконати зобов`язання за Договором.

При цьому, скаржник згідно з п. 7 договору поруки № 35/2020П від 02.07.2020 є солідарним боржником за договором про надання банківських послуг № 35/2020 від 02.07.2020. Відповідно, при погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 діє як боржник (самостійний суб`єкт), а не представник від імені санкційної особи (Товариства з обмеженою відповідальністю «Маковій»).

Відповідно до пп. 9 п. 15 Розділу II Положення встановлено, кошти, що надійшли на користь санкційної особи, до якої застосовано санкцію «зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань» (як виконання економічних та фінансових зобов`язань), зараховуються та обліковуються на відповідному балансовому рахунку, призначеному для обліку кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку.

Таким чином, перерахування коштів в погашення заборгованості відповідача-1 у відповідності до умов договору здійснюється не на поточний (належний клієнту) рахунок, а на спеціальні рахунки банку для обліку заборгованості (основної тіла кредиту, нарахованих та прострочених процентів).

Отже, здійснення фінансової операції щодо переказу коштів з поточного рахунку ОСОБА_1 чи внесення нею коштів готівкою в погашення власних зобов`язань перед кредитором за договором поруки не обмежене ні нормами Положення, ні Законом України «Про санкції».

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані скаржником копії листів АТ «Український будівельно - інвестиційний банк» не є належним доказом чи прикладом застосування норм права в подібних правовідносинах. Відповідно до положень п. 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції критично оцінює посилання апелянта на те, що справа не підлягає розгляду у Господарському суді Харківської області, з огляду на таке.

Згідно з п. 12 договорів передбачено, що спори в рамках договорів підлягають вирішенню в постійно діючому Третейському судів при Асоціації «Незалежна асоціація банків України» в порядку, передбаченому третейським застереженням.

Положенням статті 22 ГПК України передбачено право, а не обов`язок передачі спору сторонами на вирішення третейського або міжнародного комерційного арбітражу.

При цьому, і у відповідності до ч.1 статті 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції констатує, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.02.2018 у справі № 910/8862/17.

Враховуючи викладене, у даному випадку позивач має право як на звернення до постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Незалежна асоціація банків України», так і на звернення до Господарського суду Харківської області.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що позивач правомірно звернувся до суду для стягнення простроченої заборгованості за кредитними договорами та, не зважаючи на запроваджені санкції щодо одного із солідарних боржників, існують правові підстави для задоволення позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2023 у справі № 922/3340/23 слід залишити без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 77, 86, 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.№ 2882Х) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 27.11.2023 у справі № 922/3340/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.03.2024.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя М.М. Слободін

Суддя О.І. Терещенко