ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2024 р. м. Ужгород Справа № 907/726/18

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Піпар А.Ю.

Розглянув матеріали справи за позовом:

за позовом Фізичної особи - підприємця Кухара Івана Степановича, смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Малого підприємства «Надія», м. Тячів Закарпатської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шкала - Енерджі», м. Тячів Закарпатської області

про стягнення 75 000 доларів США збитків

За участю представників:

Позивача: Сосула О.О., адвокат, ордер серії АО №1087917 від 03.05.2023;

Відповідача: Маркусь М.І., адвокат, довіреність від 27.01.2022; Іванов А.О., адвокат, ордер серії АІ №1182960 від 10.12.2021;

Третьої особи: Орбан Н.Л., адвокат, ордер серії АО №1112563 від 22.02.2024.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Кухар Іван Степанович 11.12.2018 звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шкала-Енерджі», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Малого підприємства «Надія» про стягнення 75 000,00 доларів США.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 13.03.2020 позов задоволено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.03.2020 рішення змінено в частині суми грошових коштів, які еквівалентні 75 000,00 доларів США на день прийняття рішення місцевим господарським судом, а не на день звернення заявника з позовом до суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 06.10.2021 Постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 та рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.03.2020 у справі №907/726/18 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Закарпатської області.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 22.11.2021 справу №907/726/18 прийнято новим складом суду (суддя Пригуза П.Д.) до провадження за правилами загального позовного провадження.

Під час проведення підготовчого провадження, суд ухвалою від 03.11.2022 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Кухара Івана Степановича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шкала-Енерджі» про стягнення коштів у справі № 907/726/18 залишив без розгляду.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 скасовано ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 03.11.2022 у справі № 907/726/18, а справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції.

12 жовтня 2023 року супровідним листом від 09.10.2023 № 09-01/1608/23 на адресу Господарського суду Закарпатської області повернуті матеріали означеної справи.

Водночас у зв`язку з відрахуванням судді Пригузи Павла Дмитровича зі штату суду (закінчення строку відрядження), що унеможливлює продовження ним розгляду цієї справи, розпорядженням керівника апарату № 02-02/171/23 від 12.10.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 907/726/18.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/726/18 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2023.

Ухвалою від 20.10.2023 суддею Лучко Р.М. справу №907/726/18 прийнято до провадження, призначено у справі підготовче засідання, повідомлено учасників справи, що воно відбудеться 15.11.2023, встановлено учасникам справи строк для подання заяв з процесуальних питань.

Відповідно до ухвали від 15.11.2023 провадження по продовженню розгляду справи № 907/726/18 після скасування ухвали про залишення позову без розгляду у зв`язку з витребуванням Верховним судом матеріалів даної справи зупинено до повернення матеріалів справи на адресу Господарського суду Закарпатської області з суду касаційної інстанції.

Згідно з постановою Верховного суду від 23.11.2023 касаційну скаргу ТОВ «Шкала-Енерджі» на постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 залишено без задоволення, а саму постанову суду апеляційної інстанції, - без змін.

Таким чином, зважаючи на повернення матеріалів справи №907/726/18 з Верховного суду на адресу Господарського суду Закарпатської області, суд ухвалою від 18.12.2023 поновив провадження у цій справі та призначив підготовче засідання на 19.01.2024.

Крім того, ухвалою від 15.01.2024 суд призначити в підготовчому засіданні 19.01.2024 розгляд клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Шкала - Енерджі» від 12.01.2024 про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 13.12.2018 у справі № 907/726/18.

У підготовчому засіданні 19.01.2024 суд постановив ухвалу про відмову в задоволенні клопотань ТОВ «Шкала - Енерджі» про закриття провадження у справі №907/726/18 та про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 13.12.2018 у справі №907/726/18. Також, суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 05.02.2024, зважаючи на клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

За наслідками проведеного у справі підготовчого провадження, з огляду на вирішення у підготовчому засіданні зазначених у частині 2 ст. 182 ГПК України питань, що підлягали з`ясуванню судом, ухвалою суду від 05.02.2024 постановлено підготовче провадження закрити та призначити судовий розгляд справи по суті на 29.02.2024 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з заявлених в позовній заяві підстав. Окрім того, звернув увагу на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у вигляді упущеної вигоди, пов`язаної з неможливістю використання нерухомого майна за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2 через його неповернення з оренди відповідачем.

Представник третьої особи позовні вимоги позивача підтримує, просить позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечують проти задоволення позовних вимог з визначених у відзиві на позов та додаткових поясненнях підстав.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки наявних в матеріалах справи доказів.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовуються позивачем тією обставиною, що після закінчення строку дії договору №25/А від 20.06.2014, який укладений між МП «Надія», як Орендодавцем та ТОВ «Шкала-Енерджі», як Орендарем, відповідач, всупереч пунктів 1.5, 6.1 цього договору, не повернув об`єкт оренди (складське приміщення) орендодавцю, у зв`язку з чим останній не мав можливості передати це ж складське приміщення новому орендарю на виконання іншого договору оренди №27 від 31.12.2014 року.

Зазначає, при цьому, що передавши за договором від 01.06.2017 в якості відступного позивачу право безоплатного користування складським приміщенням площею 500 кв. м., розташованого, за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2 та, виконавши таким чином вимоги нового орендаря про сплату штрафу в розмірі 75 000 доларів США, який виник у зв`язку з невиконанням (неможливістю виконання) третьою особою пунктів 1.1, 4.1 договору №27 від 31.12.2014, в МП «Надія» на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України виникло право зворотної вимоги (регресу) до ТОВ «Шкала-Енерджі», як винної особи, у розмірі виплаченого відшкодування.

Зауважує, що оскільки зазначене право зворотної вимоги (регресу) до ТОВ «Шкала-Енерджі» на суму виплаченого шляхом передання відступного відшкодування у розмірі 75 000 доларів США, МП «Надія» відповідно до договору №27А від 03.12.2018 відступило ФОП Кухар І.С., то останній є правонабувачем цих вимог та має право на звернення з позовом у даній справі.

Заперечення (відзив) відповідача.

Відповідач згідно з поясненнями представника в судовому засіданні підтримав заперечення проти позову, що викладені Товариством у відзиві на позов та відповідно до додаткових письмових пояснень від 30.01.2024, відповідно до яких зазначає, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 16.06.2023 у справі №907/37/22, яке набрало законної сили у встановленому законом порядку відповідно до постанови Західного апеляційного господарського суду від 11.01.2024 визнано недійсними договір за № 27 від 31.12.2014, угоду про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017, договір № 27А про відступлення права вимоги (цесії) від 03.12.2018, які заявляються позивачем як підстава для стягнення коштів з відповідачу в дній справі.

Пояснює, що зазначеними судовими рішеннями визнано встановленою обставини укладення МП «Надія» та ФОП Кухар І.С. договору №27 не в ту дату, яка на ньому зазначена, а значно пізніше, спотворення дійсних намірів сторін даного договору та відсутність у МП «Надія» та ФОП Кухар І.С. наміру створення обумовлених договором №27 правових наслідків у вигляді передачі з 02.02.2015 складського приміщення за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, в строкове платне користування.

Звертає увагу, що Верховний суд у постанові від 06.10.2021 у даній справі наголосив, що обставина пов`язаності керівника МП «Надія» та фізичної особи-підприємця Кухара І.С. родинними зв`язками входить до предмета доказування, оскільки надання оцінки цим та іншим аргументам ТОВ «Шкала-Енерджі» (неспівмірність штрафу, завищений розмір орендної плати за договором від 31.12.2014 № 27) в свою чергу може підтвердити чи спростувати доводи відповідача щодо реальної мети укладення договору оренди від 31.12.2014 № 27.

Резюмуючи наведене зазначає, що договір за № 27 від 31.12.2014, угода про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017 та договір № 27А про відступлення права вимоги (цесії) від 03.12.2018 є недійсними з моменту їх вчинення та не породжують жодних правових наслідків для відповідача (або для будь-яких інших осіб, у т.ч. і для позивача та третьої особи), а відтак, в даній справі відсутні підстави для задоволення позовних вимог як таких, що ґрунтуються на недійсних правочинах, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову.

Письмові пояснення третьої особи.

Малим підприємством «Надія» під час нового розгляду справи подано суду письмові пояснення б/н б/д (вх. №02.3-1-02/1105/22 від 17.02.2022) за змістом яких та відповідно до пояснень представника в судовому засіданні підприємство зазначає, що в постанові Верховного суду від 06.10.2021 у даній справі не вказано про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а зазначено на необхідність з`ясування фактичних обставин по справі:

- дослідження родинних відносин ФОП Кухар Іван Степанович та МП «Надія», і чи впливало це на співмірність штрафу, завищений розмір орендної плати за договором від 31.12.2014 № 27 та реальну мету укладення договору оренди від 31.12.2014 № 27;

- чи має місце фактичне понесення МП «Надія» майнових втрат на заявлену суму;

- дослідження угод про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017, надання належної оцінки тому, чи може така угода бути належним доказом, що підтверджує фактичну сплату третьою особою штрафу;

- чи міг бути обов`язок МП «Надія» зі сплати штрафу за договором від 31.12.2014 № 27 безпосереднім та невідворотним наслідком виключно поведінки відповідача або ж він пов`язаний також з діями самого позивача щодо укладення та виконання відповідного договору.

В даному контексті зазначає, що з 09.05.2020 керівником та одноосібним засновником МП «Надія» є Фістер Віталій Миколайович, спірні договори укладені з попереднім керівником підприємства, однак на час укладення спірних договорів дана особа не являлася власником малого підприємства.

Зауважує, що у даній справі позивачем доведено, що поведінка ТОВ «Шкала-Енерджі», яка полягає в неповерненні об`єкту оренди після закінчення дії договору оренди №25/А від 20.06.2014, відповідно до п. 1.5 договору №25/А від 20.06.2014 та положень ч. 1 ст. 759, ч. 1 ст. 785 ЦК України є протиправною, а факт припинення в порядку ст. 600 ЦК України зобов`язання МП «Надія» перед ФОП Кухар І.С. щодо сплати штрафу в розмірі 75 000 доларів США за договором про передання відступного від 01.06.2017, є належним доказом понесення збитків у вигляді зменшення належного МП «Надія» майнового права оплатно передавати належне йому складське приміщенням в користування іншим особам або використовувати самому, тобто МП «Надія» фактично безкоштовно тимчасово відмовилось від наявного в нього майнового права на користування річчю.

Акцентує увагу, що у спірних правовідносинах після виплати ФОП Кухар І.С. штрафу за непередання в оренду майна, яке з вини ТОВ «Шкала-Енерджі» не повернуто МП «Надія» до останнього перейшло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи (ТОВ «Шкала-Енерджі» у розмірі виплаченого відшкодування, оскільки між діями ТОВ «Шкала-Енерджі» та шкодою, завданою МП «Надія» таким порушенням, наявний причинний зв`язок та саме відповідач в спірних правовідносинах є винною особою, яка в силу ст. 22, 1166, 1191 ЦК України зобов`язана відшкодувати завдані потерпілій особі (МП «Надія») збитки.

Водночас стверджує, що оскільки зазначене зобов`язання за своєю суттю є регресним, то перебіг трьох річного строку позовної давності починає обчислюватися з моменту, коли здійснено відшкодування, тобто з моменту виконання МП «Надія» на користь ФОП Кухар І.С. зобов`язання, передбаченого п. 5.2. договору оренди №27 від 31.12.2014 у вигляді сплати штрафу в розмірі 75 000 доларів США за непередання в оренду приміщення та, при цьому, припинення цього зобов`язання відбулось шляхом укладення угоди від 01.06.2017 про передачу відступного (ст. 600 ЦК України), а в подальшому вищезазначена регресна вимога МП «Надія» до ТОВ «Шкала-Енерджі» стала предметом договору відступлення права вимоги за №27А від 03.12.2018, за умовами якого ця вимога перейшла до ФОП Кухар І.С., а відносини щодо виникнення у МП «Надія» регресної вимоги та відносини щодо переходу цих вимог до ФОП Кухар І.С. - різні за своєю правовою природою, характером та способом виникнення в учасників спірних правовідносин, а тому законодавство, яке регулює ці правовідносини також різниться й не підлягає ототожненню.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

20 червня 2014 року між Малим підприємством «Надія» (надалі - МП «Надія») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шкала-Енерджі» (надалі - ТОВ «Шкала-Енерджі») 20.06.2014 укладено договір №25/А (надалі - Договір №25/А), за умовами якого МП «Надія» передає, а ТОВ «Шкала- Енерджі» приймає в строкове платне користування складське приміщення (в т.ч. дві навантажувально-розвантажувальні естакади), що розташоване за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2. Загальна корисна площа складу - 500,0 м.кв. (п. 1.1. договору).

В п. 2.1 договору від 20.06.2014 №25/А сторони погодили вартість користування складським приміщенням - 1,5 доларів США за один квадратний метр. Порядок розрахунку - щоквартальний авансовий платіж на загальну суму 2 250 доларів США у гривневому еквіваленті по закупівельному курсу долара США в АТ "ОТП Банк".

На виконання вищезазначеного договору між сторонами підписано та скріплено печатками акт від 20.06.2014 приймання-передачі складського приміщення площею 500 кв. м.

Пунктом 6.1. Договору визначено, що строк його дії з 20.06.2014 року до 31.12.2014 року.

Позивач при зверненні з даним позовом до суду стверджував про неповернення відповідачем Малому підприємству «Надія» предмету оренди у встановлений договором №25/А від 20.06.2014 строк та, при цьому, зазначав про укладення між ним та третьою особою (МП «Надія»):

- договору №27 від 31.12.2014 за умовами якого МП «Надія», як Орендодавець з 02.02.2015 зобов`язувалося передати, а, ФОП Кухар І.С., як Орендар, - прийняти в строкове платне користування складське приміщення площею 500 кв.м. (в тому числі дві навантажувально-розвантажувальні естакади), що розташоване за адресою: Закарпатська обл., м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, яке було предметом оренди за договором №25/А від 20.06.2014 та за умовами п. 5.2. якого було визначено, що у разі не передання Користувачу складського приміщення, визначеного в п. 1.1. цього договору в термін, визначений п. 1.1. договору (02.02.2015), Підприємство зобов`язується сплатити Користувачу штраф в розмірі 75 000,00 доларів США за офіційним курсом на день здійснення платежу

- угоди про припинення зобов`язання шляхом передання відступного від 01.06.2017, за умовами пунктів 4.1, 4.2 якої МП «Надія» передає ФОП Кухар І.С. строком на 2 роки в безоплатне користування складське приміщення площею 500 кв. м., розташованого за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, в рахунок погашення зобов`язання по сплаті штрафу в розмірі 75 000 доларів США, який виник у зв`язку з невиконанням п. 1.1 та 4.1 договору №27 від 31.12.2014, який укладений між МП "Надія" та ФОП Кухар І.С., вартістю відступного, яке являє собою право користування становить 75 000 доларів США;

- договору №27А від 03.12.2018 про відступлення права вимоги за умовами якого ФОП Кухар І.С. передано від МП «Надія» регресне право вимоги до ТОВ «Шкала-Енерджі» про стягнення збитків у розмірі 75 000 доларів США штрафу, який був сплачений МП «Надія» на користь ФОП Кухар І.С. внаслідок порушення умов договору №27 від 31.12.2014 та погашення за яким відбулось внаслідок укладення Угоди від 01.06.2017 про припинення зобов`язання, шляхом передачі відступного.

Інших фактичних обставин та підстав заявленого позову, позивачем ні в ході первісного розгляду справи, ані під час розгляду справи по суті не заявлено.

Встановлення наявності підстав для стягнення з відповідача збитків, завданих третій особі (у зв`язку з несвоєчасним повернення об`єкта оренди за Договором №25/А від 20.06.2014 з оренди) в розмірі вартості переданого позивачу відступного (угода про припинення зобов`язання шляхом передання відступного від 01.06.2017) в рахунок сплати штрафу, визначеного у п. 5.2. договору №27 від 31.12.2014, право стягнення яких за договором №27А від 03.12.2018 про відступлення права вимоги передано третьою особою (МП «Надія») позивачу (ФОП Кухар І.С.) є предметом судового розгляду в даній справі.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Судом здійснюється новий розгляд справи після скасування попередніх судових рішень по цій справі Верховним Судом.

Відповідно до статті 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституційним Судом України у рішенні від 1 грудня 2004року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції, законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи:

1. Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку дію/бездіяльність, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

2. Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо).

3. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

4. Вина особи, що завдала шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Збитками , згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Відтак відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків, необхідною є наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка (рішення, дії чи бездіяльність) завдавача збитків; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками (збитки мають бути наслідком саме протиправної поведінки завдавача шкоди, а не якихось інших обставин, зокрема, дій самого потерпілого або третіх осіб); вина правопорушника.

При цьому однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Верховним судом в постанові від 06.10.2021 при передачі даної справи на новий розгляд зазначено, що суди не надали належної оцінки доводам відповідача щодо фактичного понесення МП "Надія" майнових втрат на заявлену суму; не дослідили угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017, а відтак не надали належної оцінки тому, чи може така угода бути належним доказом, що підтверджує фактичну сплату третьою особою штрафу; не надали жодної оцінки доводам відповідача, що укладаючи договір нежитлових приміщень із новим орендарем, МП "Надія" було обізнане про відсутність у його володінні майна, тобто у питанні можливості дотримання строку передачі майна новому орендарю, діяло на власний ризик; не з`ясували, чи міг бути обов`язок МП "Надія" зі сплати штрафу за договором від 31.12.2014 № 27 безпосереднім та невідворотним наслідком виключно поведінки відповідача.

Також, Верховний суд в постанові від 06.10.2021 зазначив, що обставина пов`язаності керівника МП "Надія" та фізичної особи-підприємця Кухара І. С. родинними зв`язками входить до предмета доказування у цій справі, оскільки надання оцінки цим та іншим аргументам відповідача (неспівмірність штрафу, завищений розмір орендної плати за договором від 31.12.2014 № 27) в свою чергу може підтвердити чи спростувати доводи відповідача щодо реальної мети укладення договору оренди від 31.12.2014 № 27.

Даючи оцінку спірним правовідносинам між сторонами під час нового розгляду даної справи судом, в тому числі в ході виконання вказівок Верховного суду від 06.10.2021 в даній справі встановлено, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 16.06.2023 у справі №907/37/22, яке залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 11.01.2024 визнано недійсними:

- договір №27 від 31.12.2014, укладений між Малим підприємством "Надія" та Фізичною особою - підприємцем Кухарем Іваном Степановичем;

- угоду про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017, укладену між Малим підприємством "Надія" та Фізичною особою - підприємцем Кухарем Іваном Степановичем;

- договір про відступлення права вимоги (цесії) №27А від 03.12.2018, укладений між Малим підприємством "Надія" та Фізичною особою - підприємцем Кухарем Іваном Степановичем.

Підставою висновку про недійсність договору №27 від 31.12.2014 відповідно до змісту судових рішень у справі №907/37/22 стали встановлені судами обставини укладення ФОП Кухар І.С. та МП «Надія» договору №27 не в дату, яка на ньому зазначена (31.12.2014), а значно пізніше, що в сукупності з відсутністю будь-яких доказів реального виконання даного Договору чи наміру сторін його виконувати у визначені Договором №27 строки (з 02.02.2015) стало підставою для висновку про спотворення дійсних намірів сторін даного Договору та відсутність у МП «Надія» та ФОП Кухар І.С. наміру створювати обумовлені Договором №27 правові наслідки у вигляді передачі з 02.02.2015 складського приміщення за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2, в строкове платне користування позивачу в даній справі.

В ході розгляду справи №907/37/22 судами також встановлено, що укладення між ФОП Кухар І.С. та МП «Надія» Оспорюваних договорів призвело лише до покладення на ТОВ «Шкала-Енерджі» додаткової відповідальності у вигляді нарахування 75 000,00 доларів США штрафу, при цьому жодних інших юридичних чи фактичних наслідків укладення Договору №27 від 31.12.2014, Угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017 та Договору №27А від 03.12.2018 про відступлення права вимоги судам надано не було, як і відсутні такі докази в матеріалах даної судової справи.

Крім того, в судових рішень у справі №907/37/22 встановлено, що директор МП «Надія», який від імені підприємства зазначений підписантом як Договору оренди №27, так і Угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017 та Договору №27А від 03.12.2018 про відступлення права вимоги, з 09.11.1991 року є чоловіком рідної сестри Кухара І.С., що безумовно підтверджує пов`язаність таких осіб між собою.

Враховуючи встановлені в справі №907/37/22 обставини, судами було підтверджено укладення Договору №27 від 31.12.2014, Угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017 та Договору №27А від 03.12.2018 про відступлення права вимоги пов`язаними особами, без наміру настання реальних правових наслідків, які ними обумовлювалися, з метою покладення на третю особу (ТОВ «Шкала-Енерджі») додаткової відповідальності за порушення зобов`язання з повернення складських приміщень, площею 500 м.кв., за адресою: м. Тячів, вул. Пролетарська, 2 (в тому числі за відсутності доказів документального оформлення повернення об`єкта оренди), що стало підставою для визнання недійсними означених договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правові наслідки недійсності правочину визначені в ч. 1 ст. 216 ЦК України, за якою недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Беручи до уваги зазначені обставини, суд висновує, що у зв`язку з недійсністю договору № 27 від 31.12.2014, угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017 та договору № 27А про відступлення права вимоги (цесії) від 03.12.2018, відсутні й будь-які правові наслідки укладення означених договорів, в тому числі й щодо сплати штрафу за Договором №27 від 31.12.2014, який трансформувався в збитки третьої особи у вигляді надання права безоплатного користування нерухомим майном за Угодою від 01.06.2017 та був в подальшому відступлений позивачу за Договором №27А від 03.12.2018, що й слугувало підставою заявлених у даній справі позовних вимог.

З урахуванням наведеного, суд констатує, що докази, якими позивач в даній справі обґрунтовував наявність в нього збитків, причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою відповідача та завданими збитками визнані судом недійсними у встановленому законом порядку, а інших доказів на підтвердження наявності в ФОП Кухар І.С. права вимагати від ТОВ «Шкала-Енерджі» сплати збитків в будь-якій сумі позивачем не надано.

Визначаючись з аргументацією позивача та третьої особи щодо неправомірних дій відповідача у спірних правовідносинах в частині несвоєчасного повернення об`єкта оренди за договором №25/А від 20.06.2014 з оренди, що за позицією позивача встановлено в постанові Західного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №907/720/18, суд враховує наступне.

Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу, вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії і правової визначеності. Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26.11.2019 у справі № 922/643/19, від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19, від 31.05.2022 у справі № 910/18584/20.

Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Верховного Суду від 15.07.2021 у справі № 910/19256/16 при застосовуванні частини 4 статті 75 ГПК України варто враховувати, що преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

Частина сьома статті 75 ГПК України передбачає, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 ГПК України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими ГПК України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу (постанова Верховного суду від 30.08.2022 у справі №904/1427/21).

Відповідно до змісту згадуваної позивачем та третьою особою постанови Західного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №907/720/18 судом встановлено укладення 20.06.2014 між ТОВ «Шкала-Енерджі» та МП «Надія» Договору оренди №25А, передачу складського приміщення площею 500 м.кв. в м. Тячів, вул. Пролетарська, 2 в оренду позивачу в даній справі та зазначено про відсутність в матеріалах справи доказів виконання відповідачем положень п.п.1.5, 3.5 Договору № 25А після закінчення дії Договору 31.12.2014.

Саме ці обставини можуть вважатися преюдиційними для даної справи, а не правова оцінка, яка надана Західним апеляційним господарським судом таким обставинам, оскільки у них йдеться не про встановлення фактів, а про оцінку судом обставин конкретної справи.

Водночас, у постанові від 16.02.2023, прийнятій за результатами перегляду судового рішення у справі №907/848/20 за позовом МП «Надія» до ТОВ «Шкала-Енерджі» про стягнення 245 475,00 грн неустойки в розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди в період з 01.01.2018 по 31.12.2018, за тих же встановлених обставин, Західний апеляційний господарський суд дійшов іншого висновку - що відсутність доказів оформлення повернення складського приміщення за договором №25/А від 20.06.2014 не доводить невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення цього майна.

З врахуванням наведеного, не можуть вважатися для суду преюдиційними обставини, встановлені в постанові Західного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 у справі №907/720/18 про порушення ТОВ «Шкала-Енерджі» умов договору оренди №25А від 20.06.2014 в частині своєчасного повернення складських приміщень з оренди, позаяк з іншого судового рішення суду апеляційної інстанції у справі №907/848/20, яке постановлено пізніше, вбачається, що в спірних правовідносинах між МП «Надія» та ТОВ «Шкала-Енерджі» мало місце неоформлення належним чином документально повернення складського приміщення за договором №25/А від 20.06.2014 з оренди, а не його неповернення з 2015 року взагалі.

Не заслуговують на увагу надані позивачем в судовому засіданні 29.02.2024 пояснення щодо можливості часткового задоволення позову з підстав наявності в позивача збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі несплаченої іншими користувачами орендної плати за час неповернення відповідача об`єкта оренди за договором №25/А від 20.06.2014, позаяк підстав заявленого в даній справі позову ФОП Кухар І.С. відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України не міняв, а приписами ч. 4 ст. 46 ГПК України визначено, що у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Окрім того, суд акцентує увагу, що позивач не був ні стороною договору №25/А від 20.06.2014, ні власником об`єкта оренди, а відтак, і право отримувати орендну плату за даним договором в нього не виникало, як і відсутня ймовірна упущена вигода безпосередньо у ФОП Кухар І.С. з наведених представником останнього в судовому засіданні 29.02.2024 обґрунтувань.

Інші доводи представника позивача та третьої особи, які надані в судовому засіданні 29.02.2024 щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в даній справі з посиланням на виконання договору № 27 від 31.12.2014, угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017 та договору № 27А про відступлення права вимоги (цесії) від 03.12.2018 є по суті намаганням спростувати підставність рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.06.2023 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 11.01.2024 у справі №907/37/22 про визнання недійсними означених договорів та поставити під сумнів чинність судових рішень, які набрали законної сили у встановленому законом порядку.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їхні рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61).

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. Дія вказаного принципу проявляється не лише у чіткості та зрозумілості закону, скільки в процесі його правозастосування. Гарантія остаточності та обов`язковості судових рішень є складовими принципу правової визначеності та означають, що остаточне рішення компетентного суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим як для сторін процесу, так і для суду, який ухвалив таке рішення, і не може переглядатися.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 ЄКПЛ, повинно тлумачитися у світлі Преамбули до ЄКПЛ, яка проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Держав. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає, серед іншого, що ухвалене судами остаточне рішення не може ставитися під сумнів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії»).

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03) ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (постанова Великої Палати Верховного суду від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц).

З урахуванням викладеного, відсутність інших доказів на підтвердження наявності в позивача збитків, причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та завданими збитками (окрім визнаних судом недійсними договору № 27 від 31.12.2014, угоди про припинення зобов`язання передачею відступного від 01.06.2017 та договору № 27А про відступлення права вимоги (цесії) від 03.12.2018), що в сукупністю з недоведенням позивачем неправомірної поведінки відповідача виключає можливість покладення на останнього обов`язку відшкодувати шкоду, відповідно до приписів ст.ст. 22, 1166 ЦК України та є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих сторонами та досліджених судом доказів, суд дійшов висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати відповідача щодо сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарг на рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.03.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 у даній справі на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача у справі.

Окрім того, ухвалою від 13.12.2018 у даній справі за результатами розгляду судом клопотання Фізичної особи - підприємця Кухара Івана Степановича про відстрочення сплати судового збору судом таке задоволено та надано позиву відстрочку в сплаті судового збору у розмірі 31 241,25 грн до вирішення справи по суті.

У зв`язку з викладеним, за результатами розгляду спору в справі №907/726/18 по суті на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позовної заяви в сумі 31 241,25 грн підлягає стягненню з позивача в дохід Державного бюджету України.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи, що відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 129, 221, 236, 238, 240, 316 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кухара Івана Степановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід Державного бюджету України (Отримувач коштів: ГУК у Зак.обл/Ужгородська тг/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37975895, Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат., Код класифікації доходів бюджету 22030101, Рахунок отримувача UA3007493) 31 241,25 грн (тридцять одну тисячу двісті сорок одну гривню 25 копійок) судового збору за подання позовної заяви у даній справі.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кухара Івана Степановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шкала-Енерджі» (90500, м. Тячів Закарпатської області, вул. Лазівська, 52, ) 109 344,38 грн (сто дев`ять тисяч триста сорок чотири гривні 38 копійок) в повернення сплаченого судового збору.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 05 березня 2024 року.

Суддя Лучко Р.М.