ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2024 р. Справа№ 910/7226/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Куприянський Б.О.;

від відповідача: Яковенко Р.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2023 року та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2023

у справі № 910/7226/23 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція»

до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

про стягнення 644 006, 67 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення 64 755 244, 02 грн заборгованості за договором про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності від 01.10.2022 № 235007015.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності від 01.10.2022 № 235007015 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати наданих допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 64 111 237, 35 грн. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 233 925, 13 грн 3 % річних та 410 081, 54 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2023 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція» інфляційні втрати в розмірі 410 081, 54 грн, 3 % річних в розмірі 233 925, 13 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 728, 08 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 30.10.2023 у справі №910/7226/23 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція» витрати на правничу допомогу у розмірі 95 000 грн 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2023 у справі №910/7226/23 скасувати та ухвалити нове рішення суду, яким відмовити у позові повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими обставини, що не були доведені.

Зокрема, скаржник зазначив, що позивач безпідставно відрахував строк оплати від дати надсилання акта відповідачу, оскільки згідно п. 6.4 договору строк оплати настає після спливу 10 робочих днів з дня підписання сторонами акта.

Крім того, позивачем не надано доказів реєстрації відповідних податкових накладних, а отже не виконанні всі умови передбачені п. 6.4 договору для настання строку оплати.

Також апелянт наголосив, що він не може спрямувати на виконання рішення у справі № 910/7226/23 кошти, для яких регулятор у структурі тарифу визначив інші напрямки витрат. Передбачені структурою тарифу кошти одночасно не перебувають у розпоряженні НЕК «Укренерго», а мають бути отримані і витрачені за визначеними напрямками протягом 12 місяців, за умови 100% оплати послуг користувачами послуг-учасниками ринку електроенергії. Наведені факти, на думку скаржника, фактично унеможливлюють виконання судового рішення і свідчать про наявність підстав для відстрочення його виконання.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначному складу суду від 21.11.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7226/23 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

07.12.2023 на виконання вимог вищезазначеної ухвали до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/7226/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» та призначено до розгляду на 31.01.2024.

Крім того, не погодившись із вказаним додатковим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2023, розгляд справи призначено на 31.01.2024.

19.12.2023 через «Електронний суд» до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду від 28.09.2023, відповідно до якого останній просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Так, позивач зазначив, що посилання відповідача на існування заборгованості третіх осіб перед відповідачем є безпідставним, оскільки згідно ст. 617 ЦК України не є підставою для звільнення від відповідальності, зокрема: недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Щодо відстрочення виконання рішення суду, то позивач зауважив, що факт відсутності фінансування ненадходження коштів не можуть бути підставою, що ускладнює виконання рішення або робить його неможливим. Тим більше не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за договором.

22.12.2023 через «Електронний суд» до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу на додактове рішення Господарського суду від 30.10.2023, відповідно до якого останній просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач зазначив, що ціна позову є значною, а витрати на правничу правову допомогу становлять менще 1% від ціни позову.

До того ж, позивач звернув увагу, що на виконання умов ст. 124 ГПК України у позовній заяві ним було заявлено попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат. Крім того, Верховним Судом у справі № 725/42/21-ц сформулювало висновок, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшодуванні відповідних судових витрат.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2024 розгляд апеляційних скарг Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2023 року та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2023 об`єднано в одне апеляційне провадження. Розгляд справи відкладено до 06.03.2024.

05.03.2024 через «Електронний суд» до суду надійшли додаткові пояснення від відповідача, відповідно до яких останній зазначив, що згідно із п. 6.4 договору оплата здійснюється за умови реєстрації податкової накладної. Позивачем не надано жодних доказів реєстрації ним відповідних податкових накладних станом на дати, які позивач вважає граничними термінами оплати. Тому за відсутності такої реєстрації строк оплати не може вважатися порушеним.

Представник позивача у судовому засіданні 06.03.2024 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив суд рішення суду першої інстанції та додаткове рішення залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.03.2024 підтрима доводи апеляційних скарг, просив суд рішення суду першої інстанції та додаткове рішення скасувати та ухвалити, нові рішення якими відмовити у задоволенні позовних вимог та заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Розглянувши апеляційні скарги, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 29.09.2022 Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (оператор системи передачі/ОСП) акцептовано заяву-приєднання Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція» (постачальник допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності/ПДП) до договору про надання допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності (надалі - договір).

Пунктом 55 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи передачі - юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.

Згідно з частиною1 статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1.1 договору, цей договір є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому.

Згідно з пунктом 1.2 договору за цим договором ПДП зобов`язується надавати допоміжні послуги з регулювання частоти та активної потужності (далі - ДП) у частині забезпечення одного або більше резервів: резервів підтримки частоти (первинне регулювання), резервів відновлення частоти (вторинне регулювання) і резервів заміщення (третинне регулювання), відповідно до умов цього договору, а ОСП зобов`язується здійснювати оплату за надані ДП відповідно до умов цього договору та Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року №307 (далі-Правила ринку).

Надання ПДП ОСП письмової згоди на приєднання до цього договору (далі заява-приєднання), що є додатком 1 до договору, є погодженням пропозиції на приєднання до цього договору, а також зобов`язанням щодо виконання Правил ринку. Заява-приєднання надається з відкладальною обставиною, якою є реєстрація ПДП зі сторони ОСП (пункту 1.3 договору).

Відповідно до пункту 1.4 договору придбання ДП здійснюється згідно з процедурою та умовами придбання ДП, визначеними Правилами ринку.

Згідно з пунктом 1.5 договору цей договір укладається за умови приєднання ПДП до договору про врегулювання небалансів електричної енергії та договору про участь у балансуючому ринку.

Загальна вартість цього договору складається із суми всіх платежів, здійснених ОСП на користь ПДП протягом дії цього договору за надані на умовах цього договору ДП. Обчислення платежів та розрахунок цін здійснюється відповідно до Правил ринку (пункт 2.1 договору).

Згідно з пунктом 3.1 договору обсяги фактично наданих ДП упродовж кожного розрахункового періоду розраховуються за результатами моніторингу надання ДП, який проводиться відповідно до Правил ринку.

Для визначення фактичного обсягу ДП ОСП керується даними інформаційного обміну, що здійснюється між ПДП та ОСП, відповідно до Правил ринку (пункт 3.2 договору).

Положеннями 6.1-6.4 договору передбачено, що виставлення рахунків та здійснення платежів у рамках розрахункових сум здійснюються відповідно до процедур та графіків, зазначених у цьому договорі та Правил ринку.

ПДП складає та направляє ОСП два примірники підписаного зі своєї сторони акта приймання-передачі наданих допоміжних послуг з регулювання частити та активної потужності (далі - акт) до 08 числа місяця, наступного за тим, у якому такі послуги надавались.

ОСП розглядає та у разі відсутності зауважень підписує акт протягом трьох робочих днів з дати його отримання від ПДП або направляє мотивовану відмову від його підписання із зазначенням недоліків, що повинні бути усунені.

ОСП здійснює остаточний розрахунок з ПДП протягом 10 робочих днів після підписання сторонами акта або з дати направлення акта ПДП на адресу ОСП (у випадку не підписання або не направлення акта, або мотивованих зауважень до нього п`ятиденний строк) за умови реєстрації ПДП податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок ПДП грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих ДП (п. 6.4 договору).

Відповідно до пунктів 12.1-12.2 договору, цей договір набирає чинності з моменту акцептування ОСП заяви-приєднання ПДП, про що ОСП повідомляє ПДП, і є чинним до 31 грудня поточного року включно, у якому була подана заява-приєднання.

Якщо жодна із сторін не звернулася до іншої сторони не менше ніж за 1 місяць до закінчення терміну дії цього договору з ініціативою щодо розірвання, то цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах.

Звертаючись до суду позивач зазначає, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності за період з грудень 2022 року - березень 2023 року, у зв`язку з чим позивачем нараховано 233 925, 13 грн 3 % річних та 410 081, 54 грн інфляційних втрат, за загальний період прострочення з 27.01.2023 по 08.05.2023.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з нормами статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати допоміжних послуг з регулювання частоти та активної потужності за період з грудень 2022 року - березень 2023 року, у зв`язку з чим позивачем нараховано 233 925 грн 13 коп. 3 % річних та 410 081 грн 54 коп. інфляційних втрат, за загальний період прострочення з 27.01.2023 по 08.05.2023.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та ст. 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Заперечуючи проти стягнення 3% річних та збитків від інфляції апелянт зазначає, що згідно із п. 6.4 договору відповідач здійснює остаточний розрахунок з позивачем за умови реєстрації позивачем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог ст. 201 Податкового кодексу України.

Водночас, позивачем не надано жодних доказів реєстрації ним відповідних податкових накладних станом на дати, які позивач вважає граничними термінами оплати.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Така податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна / розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

З мотивів вище зазначеного, колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що у зв`язку із ненаданням позивачем доказів реєстрації означених податкових накладних в ЄРПН, строк оплати послуг не настав, оскільки чинним законодавством не встановлено строку надання податкової накладної покупцю, а сторонами такий строк в договорі не встановлювався.

Разом з тим, оскільки факт надання послуг належної якості та в кількості визнано відповідачем, і останній здійснив оплату вартості наданих послуг попри відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН, а отже визнав факт настання строку оплати вартості за поставлений товар, суд дійшов висновку, що саме по собі зазначення в п. 6.4 договору умови про те, що відповідач здійснює оплату послуг протягом 10 робочих днів після підписання сторонами акта або з дати направлення акта на адресу відповідача за умоваи реєстрації податкової накладної - не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не нівелює обов`язок відповідача в такому разі сплатити вартість наданих послуг в повному обсязі.

Крім того, апелянт зазначає, що позивач та суд першої інстанції помилково починають рахувати періоди прострочення строку оплати протягом 10 календарних днів після надіслання акта, а не 10 робочих днів як то передбачено умовами п. 6.4 договору.

До того ж, акти були підписані обома сторонами, а отже строк оплати 10 робочих днів відраховується виключно від підписання актів обома сторонами. Так, відповідач підписав акти за грудень 2022 - 19.01.2023, за січень 2023 - 17.02.2023, за лютий 2023 - 12.03.2023, за березень 2023 - 14.04.2023. Проте позивач безпідставно відрахував строк оплати від дати надсилання акта відповідачеві.

Як зазначалося вище, відповідач здійснює остаточний розрахунок з позивачем протягом 10 робочих днів після підписання сторонами акта або з дати направлення акта позивачем на адресу відпвоідачу (у випадку не підписання або не направлення акта, або мотивованих зауважень до нього п`ятиденний строк) за умови реєстрації ПДП податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України

Колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи містяться докази направлення позивачем актів на адресу відповідача. Водночас, підписанні обома сторонами акти, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість відрахування початку строку оплати наданих послуг із дня направлення позивачем актів на адресу відповідача.

Натомість, колегією суддів встановлено, що позивачем, із розрахунками якого погодився суд першої інстанції, визначено прострочення строку оплати послуг після спливу 10 календарних днів після надсилання актів, замість 10 робочих днів як передбачено умовами договору.

Так, здійснивши перерахунок розміру 3% річних колегія суддів приходить до висновку, що сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 212 847, 47 грн згідно наступного розрахунку:

- 16 558 086, 89 грн * 3% * 98 днів (з 31.01.2023 по 08.05.2023) / 365 = 133 371, 99 грн;

- 2 937 668, 56 грн * 3% * 68 днів (з 02.03.2023 по 08.05.2023) / 365 = 16 418, 75 грн;

- 6 817 776, 30 грн * 3% * 46 днів (з 24.03.2023 по 08.05.2023) / 365 = 25 776, 80 грн;

- 37 797 705, 60 грн * 3% * 12 днів (з 27.04.2023 по 08.05.2023) / 365 = 37 279, 93 грн.

Щодо нарахування збитків від інфляції, то колегія суддів здійснивши перерахунок інфляційних, приходить до висновку, що загальний розмір останніх становить 408 342, 94 грн та підлягає стягненню з відповідача у зазначеному розміру враховуючи наступний розрахунок:

- 16 558 086, 89 грн * 102,2% - 16 558 086, 89 грн = 364 277, 91 грн;

- 2 937 668, 56 грн * 101,7% - 2 937 668, 56 грн = 44 065, 03 грн.

Посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, не може бути взято до уваги судом, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати послуг.

Крім того, відповідачем до суду першої інстанції було подано клопотання про відстрочення виконання рішення, в якому просить суд відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/7226/23 на 1 (один) рік з дня прийняття відповідного рішення.

Як на підстави для відстрочення виконання рішення суду у даній справі відповідач вказує, що: оплата позивачу за договором здійснюється відповідачем за рахунок доходів від надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління; тариф на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління у 2022-2023 роках затверджено: постановою НКРЕКП від 01.12.2022 №2455 "Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ПрАТ "НЕК "Укренерго" на 2022 рік"; додатком до зазначеної постанови визначена структура тарифу, яка у пункті 1.8 включає витрати на оплату придбання допоміжних послуг; постановою НКРЕКП від 21.12.2022 №1789 "Про встановлення тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ПрАТ "НЕК "Укренерго" на 2023 рік"; додатком до зазначеної постанови визначена структура тарифу, яка у пункті 1.8 включає витрати на оплату придбання допоміжних послуг. Враховуючи неповну оплату на користь відповідача послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, відповідач був позбавлений можливості оперативно оплачувати допоміжні послуги, у тому числі згідно з договором. При цьому, кошти на сплату 3% річних, інфляційних втрат взагалі не передбачені структурою тарифу на послуги НЕК "Укренерго", що перешкоджає виконанню рішення суду. Невідкладне стягнення з НЕК "Укренерго" витрат, джерела покриття яких не передбачені, дестабілізує його фінансовий стан, ставить під загрозу його розрахунки з контрагентами і негативно впливає на роботу енергетично інфраструктури України. Невідкладне виконання рішення у справі не є можливим, а спроба примусового стягнення з відповідача коштів, не передбачених фінансовим планом, можливий арешт рахунків та інші заходи виконавчого провадження перешкоджатиме нормальній операційній роботі відповідача як оператора системи передачі, ефективному та надійному функціонуванню системи передачі і ринку електричної енергії в цілому, у підсумку ставить під загрозу безперебійне постачання електричної енергії споживачам, а також створює ризики надзвичайних ситуацій на ринку електричної енергії.

Пунктом 2 частини 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про: надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Поряд із тим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке рішення не може вважатися законним та справедливим.

З огляду на викладені норми вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили підлягає безумовному виконанню у визначеному законодавством порядку та строки, і лише у виключних випадках суд, за наявності обґрунтованих обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання, може відстрочити таке виконання.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Разом із тим, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Проаналізувавши заяву про відстрочку виконання рішення, враховуючи те, що заявником не надано суду доказів наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк та наявності виняткового випадку, а саме доказів наявності тяжкого фінансового стану боржника, загрози банкрутства, відсутності коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, а також не надано доказів, які б підтверджували фактичну можливість виконання рішення у строки, зазначені заявником, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задволлення заяви Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про відстрочку виконання рішення.

Отже, доводи викладені в апеляційній скарзі частково знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» слід задовольнити часктово.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; (п. 1, 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Враховуючи те, що колегією суддів, при перерахунку встановлено, що арифметично правильними розмірами сум 3% річних та збитків від інфляції, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача є суми у розмірі 364 277, 91 грн та 44 065, 03 грн відповідно, у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо перегляду додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2023, то колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ГПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ч. 3 чт. 244 ГПК України суд, який ухвалив рішення, ухвал.є додаткове рішенняв тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове рішення ухвалюється у тому самому порядку, що й судове рішення.

Аналіз положень статті 244 ГПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги.

Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом. Однак, через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі при прийнятті додаткового рішення скасовувати чи змінити первісне рішення, проте він має право виправити деякі його недоліки, зокрема пов`язані з необхідністю розподілу судових витрат.

Господарський процесуальний кодекс України визначає обов`язок суду для вирішення питання про судові витрати призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше 15 днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог та ухвалення за наслідком такого судового засідання додаткового рішення в порядку, передбаченому частинами другою, третьою статті 221 ГПК України. Отже, законодавець визначив обов`язок суду призначити заяву сторони про розподіл судових витрат в судове засідання, якщо справа розглядалася з призначенням її до розгляду по суті в судових засіданнях (не в письмовому провадженні), за наслідком проведення якого має бути прийнято відповідне процесуальне рішення (додаткова постанова, додаткова ухвала).

У випадку задоволення заяви сторони про розподіл судових витрат, щодо яких сторона доказів не подавала, поданої на підставі статті 221 ГПК України, слід прийняти до уваги, що судом під час розгляду справи по суті питання про розподіл судових витрат не розглядалось на засадах змагальності та рівності, оскільки докази на підтвердження розміру судових витрат сторонами не були подані до закінчення судових дебатів.

Отже, у процедурі розгляду такої заяви суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони.

Також при розгляді цієї заяви суд повинен забезпечити сторонам дотримання принципів змагальності, рівності в судочинстві, реалізацію права сторони «бути вислуханою» як передумови того, що вона була «почута», що є складовою права на справедливий суд (рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України», заява №4909/04 від 10 лютого 2010 року).

З огляду на те, що основними засадами судочинства в Україні є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції повинен був повідомити відповідача про прийняття до розгляду заяви про розподіл судових витрат та надати відповідачу можливість заявити свої заперечення щодо поданої позивачем заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

З огляду на те, що суд першої інстанцій порушив норми процесуального права, зокрема ст.ст. 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до ухвалення незаконного додаткового рішення про задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція» про стягнення витрат на професійну допомогу, колегія суддів вважає за необхідне скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2023 та прийняти нове додаткове рішення про часткове задоволення клопотання ТОВ «ДТЕК Курахівська » про стягнення витрат на професійну правничу допомогу враховуючи наступне.

За приписами ст.ст. 123, 126 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як на доказ понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем подано копію договору про надання правової допомоги № 78-КуТЭС від 01.02.2023; копію додаткової угоди № 2 від 01.05.2023 до про надання правової допомоги № 78-КуТЭС; копію акту наданих послуг № 273 від 28.09.2023 на суму 95 000, 00 грн.; копію довіреності № 8-КуТЕС від 20.12.2022.

Заперечуючи проти задоволення клопотання ТОВ «ДТЕК Курахівська ТЕС» про стягнення витрат на правничу допомогу відповідач зазначає, що позивач не подав попередній розрахунок судових витрат.

Колегією суддів встановлено, що в тексті позовної заяви зазначено, що орієнтовна сума поніс та може понести складається із суми судового збору (939 400, 00 грн) та витрат на послуги адвоката (сума буде уточнена).

У разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (постанова ВС від 12.10.2022 у справі № 725/42/21-ц).

Колегія суддів не вбачає підстав для відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, у зв`язку із відсутністю конкретної суми попередньо визначених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, заперечуючи проти суми витрат на правничу допомогу у розмірі 95 000, 00 грн відповідач зазначає, що є завищеним, неспівмірним із складністю справи.

Так, відповідач зазначає, що в акті наданих послуг № 273 міститься посилання про надання правової допомоги шляхом аналізу судової практики в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних витрат та аналіз поточної практики Верховнорго Суду. Водночас, вимоги про стягнення пені взагалі відсутні у позові, також відсутні будь-які посилання на поточну практику, а лише зазначено постанови з загальними висновками щодо індексу інфляції з питань, що взагалі не є спірними у справі.

До того ж, є завищеною вартість участі у судових засіданнях (1 година на кожне засідання без урахування їх реальної тривалості або складності).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що у пункті 4.16 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд вказав, що висновки "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи". За таких обставин, колегія суддів у справі № 922/2869/19 вказала, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду вказує на те, що наведена позивачем сума адвокатських послуг є завищеною та нерозумною, оскільки на переконання колегії суддів, виокремлення адвокатом послуги «Аналіз договірної документації, первинних документів», «Аналіз чинного законодавства з питань, що регулюють спірні відносини», «Аналіз судової парктики в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат», «Аналіз поточної практики Верховного Суду, з висновками щодо судової перспективи справи, розробка загальної стратегії ведення справи» як самостійні види адвокатської послуги є необґрунтованими та охоплюється діями адвоката з «Підготовка позовної заяви.

До того ж, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 95 000, 00 грн є надмірним та не є співмірним із складністю справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю та об`ємом справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, враховуючи наявність заперечення щодо задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача витрат, що понесені позивачем під час розгляду справи № 910/7226/23 та беручи до уваги розмір мінімальної заробітної плати та об`єм наданих правових послуг, дійшла висновку про те, що клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція» про ухвалення додаткового рішення у справі підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача, з урахування пропорційності задоволених позовних вимог, підлягає стягненню 38 584, 00 витрат на професійну правничу допомогу, натомість в іншій частині заява задоволенню не підлягає.

Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною адвокатом роботою.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2023 у справі № 910/7226/23 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2023 у справі № 910/7226/23 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення 1 738, 60 грн інфляційних втрат та 21 077, 66 грн - 3% річних та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція» (85612, Донецька область, Покровський район, м. Курахове, вул. Енергетиків, 34; ) інфляційні втрати у сумі 408 342, 94 грн, 3% річних у розмірі 212 847, 47 грн та витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 7 454, 51 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.»

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція» (85612, Донецька область, Покровський район, м. Курахове, вул. Енергетиків, 34; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25; ) 410, 36 грн витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції.

5. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2023 року у справі № 910/7226/23 задовольнити частково. 6. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2023 року у справі № 910/7226/23 скасувати та прийняте нове додаткове рішення.

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція» про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція» (85612, Донецька область, Покровський район, м. Курахове, вул. Енергетиків, 34; ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 38 584, 00 грн.

В іншій частині заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська теплова електрична станція» відмовити.

7. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

8. Матеріали справи № 910/7226/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун

Дата складення повного тексту 11.03.2024