номер провадження справи 22/67/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07.03.2024 Справа № 908/521/23

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Ярешко О.В.,

При секретарі судового засідання Красніковій С.І.

За участю представників учасників справи:

від позивача (стягувача): Шикун В.О., довіреність № 742/20-24 від 29.12.2013

від відповідача (заявника, боржника): Кравець О.О., довіреність від 15.12.2023, у режимі відеоконференції

розглянувши в судовому засіданні матеріали заяви (вих. № б/н від 15.02.2024) Акціонерного товариства Інститут титану про відстрочення виконання судового рішення у справі № 908/521/23

за позовом: Концерну Міські теплові мережі (бул. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69091)

до відповідача: Акціонерного товариства Інститут титану (пр. Соборний, буд. 180, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69035)

про стягнення 259 633,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

15.02.2024 до суду через систему Електронний суд від Акціонерного товариства "Інститут титану" надійшла заява (вих. № б/н від 15.02.2024) про відстрочення виконання судового рішення по справі № 908/521/23 строком на 6 місяців.

Відповідно до витягу з протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 15.02.2024 заяву визначено для розгляду судді Ярешко О.В.

У зв`язку з перебуванням на час надходження заяви матеріалів справи № 908/521/23 в апеляційній інстанції, ухвалою суду від 15.02.2024 відкладено вирішення питання щодо прийняття до розгляду заяви (вих. № б/н від 15.02.2024) Акціонерного товариства Інститут титану про відстрочення виконання судового рішення у справі № 908/521/23 до повернення матеріалів справи № 908/521/23 до Господарського суду Запорізької області.

23.02.2024 матеріали справи № 908/521/23 надійшли до Господарського суду Запорізької області.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.02.2024 у справі № 908/521/23 вказана заява прийнята до розгляду суддею Ярешко О.В., судове засідання з розгляду заяви призначено на 07.03.2024, про що повідомлено учасників справи ухвалою суду.

У судове засідання 07.03.2024 з`явилися представники сторін.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заява мотивована таким. 100% акцій АТ «Інститут титану» належить державі, органом управління є Фонд державного майна України. У жовтні 2022 року АТ «Інститут титану» пройшов державну атестацію у Міністерстві освіти і науки України та отримав свідоцтво про державну атестацію наукової установи з віднесенням до II кваліфікаційної групи - наукові установи, що є провідними за певними напрямами проведення наукових досліджень, науково-технічних (експериментальних) розробок, впроваджень конкретних видів наукової, технічної продукції і виявляють активність щодо інтеграції у світовий науковий простір та європейський дослідницький простір з урахуванням національних інтересів. На даний момент АТ «Інститут титану» перебуває у тяжкому фінансовому стані, який виник у зв`язку із наступними обставинами, а саме: збройна агресія Російської Федерації з 24.02.2022; небажання замовників проводити закупівлю інжинірингових послуг через збройну агресію; виїзд працівників з території м. Запоріжжя Запорізької області; переведення працівників на призупинення дії трудових договорів; зупинка ЗТМК через збройну агресію; відсутність підтримки з боку держави як основного акціонера, відсутність держзамовлень; відсутність грошового (або матеріального) відшкодування при пошкодженнях інфраструктури на території структурних підрозділів; внесення м. Запоріжжя та Запорізької області у санкційний список OFAC, в результаті чого виникає затримка отримання грошової оплати за виконану роботу для закордонних замовників. Станом на 14 грудня 2023 року існувала заборгованість зі сплати єдиного внеску АТ «Інститут титану». Товариство планує якомога швидше закрити боргові зобов`язання на початку 2024 року після виконання контрактів(у), основні надходження від яких очікуються у 1-3 кварталі 2024 року. Тобто, фінансовий стан, в якому на даний момент перебуває АТ «Інститут титану», істотно ускладнює виконання рішення. Надання відстрочки виконання рішення суду дозволить АТ «Інститут титану» виконати його, після спливу певного часу, добровільно. На теперішній час на виконанні Інституту шість міжнародних контрактів та планується укладання ще двох міжнародних контрактів у 2023-2024 роках. Ведуться перемовини на укладання контракту по розробці глибокої переробки концентратів, з отримання титанової сировини з Єгипетською компанією. Вищезазначене забезпечує роботу підприємства, зайнятості працівників і представництво Держави на світовому ринку у титановій галузі. На даний момент щодо АТ «Інститут титану» вчиняються заходи, спрямовані на відновлення фінансового стану Товариства. На даний момент Інститут очікує отримати певні кошти в межах виконавчого провадження. Станом на 14.02.2024 року на розрахунковому рахунку АТ «Інститут титану» знаходяться грошові кошти у загальній сумі 83,47 грн., що також свідчить про неможливість виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 28.06.2023 та наявність законних підстав для надання відстрочки щодо його виконання. Надання судом відстрочки виконання рішення строком на 6 місяців дозволить уникнути повного зупинення діяльності АТ «Інститут титану», яке на 100 відсотків є державним та має, з урахуванням видів його діяльності, стратегічне значення для нашої держави.

Представник стягувача в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив.

Розглянувши матеріали заяви, всебічно й повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, дослідивши подані докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду в цій справі, виходячи з такого.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 28.06.2023 у справі № 908/521/23 позов Концерну Міські теплові мережі задоволений повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства Інститут титану на користь Концерну Міські теплові мережі 232836 (двісті тридцять дві тисячі вісімсот тридцять шість) грн. 07 коп. основного боргу, 19880 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 31 коп. інфляційних втрат, 6916 (шість тисяч дев`ятсот шістнадцять) грн. 92 коп. 3% річних, 3894 (три тисячі вісімсот дев`яносто чотири) грн. 50 коп. судового збору.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2024 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Інститут титану" на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.06.2023 у справі № 908/521/23 задоволено. Рішення Господарського суду Запорізької області від 28.06.2023 у справі № 908/521/23 змінено, викладено пункт 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з Акціонерного товариства "Інститут титану" (пр. Соборний, буд. 180, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69035; ) на користь Концерну "Міські теплові мережі" (бул. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69091; ) 231 037 (двісті тридцять одна тисяча тридцять сім) грн. 11 коп. основного боргу, 19 713 (дев`ятнадцять тисяч сімсот тринадцять) грн. 66 коп. інфляційних втрат, 6 857 (шість тисяч вісімсот п`ятдесят сім) грн. 70 коп. 3% річних, 3894 (три тисячі вісімсот дев`яносто чотири) грн. 50 коп. судового збору.

Стягнути з Концерну "Міські теплові мережі" (бул. Гвардійський, буд. 137, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69091; ) на користь Акціонерного товариства "Інститут титану" (пр. Соборний, буд. 180, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69035; ) 5841 (п`ять тисяч вісімсот сорок одна) грн. 75 коп. судового збору.

26.02.2024, на виконання рішення, Господарським судом Запорізької області видано відповідні накази.

За приписами ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савіцький проти України» від 26.07.2012 суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Рішенням Суду в справі «Глоба проти України» від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України»).

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Відповідно ч.ч. 1, 3 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною четвертою даної статті визначено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочення - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Таким чином, запроваджений процесуальними нормами права механізм відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду - виконання ухваленого судом рішення.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами з дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання судового рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати рішення суду, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відстрочення виконання судового рішення, що набрало законної сили та підлягає негайному виконанню, у свою чергу, має сприяти реальному його виконанню на користь стягувача та в найкоротший термін.

Тобто, вирішуючи питання відстрочення виконання судового рішення суд має оцінити надані заявником докази на предмет того, що запропонований ним строк відстрочення дійсно сприятиме виконанню судового рішення, буде ефективним та не призведе до безпідставного затягування виконання рішення суду.

Відповідно ч.ч. 1, 4 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Заявником не обґрунтовано та не надано доказів, які б підтверджували його спроможність виконати судове рішення після надання відстрочення судового рішення строком на 6 місяців, не обґрунтовано визначення саме шестимісячного строку.

Виконавчий лист Вищого Антикорупційного Суду, де стягувачем є ПАТ «Інститут титану», виданий 20.04.2022, при цьому до теперішнього часу судове рішення в цій справі залишається невиконаним, суду не надано доказів того, що за вказаним виконавчим листом відбувалося будь-яке стягнення. Відтак, посилання на виконавчий лист та наявність виконавчого провадження від 17.02.2023 не може підтверджувати обставини щодо надходження грошових коштів за цим листом та в який строк.

Посилання заявника на укладення міжнародних контрактів судом до уваги не приймається, оскільки будь-яких доказів щодо їх укладення суду не надано. Заявником зазначено про залишкові суми за міжнародними контрактами, при цьому не зазначено та документально не обґрунтовано, в які строки мають бути сплачені суми за контрактами на користь Інституту, чи надходять ці суми. При цьому контракти, як зазначено в заяві, укладені в період 2019-2022 роки.

Суду не надано фінансової звітності, що надсилалася до контролюючих органів, на підтвердження тяжкого фінансового стану товариства.

Інформаційна довідка АТ «Інститут титану», копія якої долучена до заяви, не є такою звітністю.

У листі від 20.11.2023, адресованого заявником Департаменту фінансів Фонду Державного майна України, зазначено про очікування отримання до кінця 2023 та у І кварталі 2024 грошових коштів від виконання контракту.

Відтак, АТ «Інститут титану» ведеться господарська діяльність, яка здійснюється самостійно та на власний ризик господарюючого суб`єкту.

Введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати статутну діяльність та набувати кошти. Суд зазначає, що введення воєнного стану негативним чином впливає на можливість ведення господарської діяльності суб`єктами господарювання, не лише відповідача (боржника), але й позивача (стягувача).

Заборгованість відповідача, що стягнута судовим рішенням у цій справі, виникла за укладеним договором у період з грудня 2020 по квітень 2021, тобто до введення воєнного стану.

Відповідач, як акціонерне товариство, засновником якого є орган державної влади, діє недобросовісно, порушуючи законодавство України, допускаючи прострочення виконання зобов`язань за договором та те, що судове рішення залишається невиконаним до теперішнього часу. Суд зауважує, що звернення позивача до суду було зумовлено саме неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання за укладеним договором. Доказів щодо сплати будь-якої суми, що стягнута судовим рішенням, та заборгованість за яким виникла з грудня 2020 по квітень 2021 суду не надано. Відтак, грошове зобов`язання за договором, залишається невиконаним відповідачем вже три роки, що є неприпустимим.

Проаналізувавши доводи заявника щодо відстрочення виконання судового рішення та надані в їх обґрунтування докази, суд не вбачає підстав для відстрочення виконання рішення суду в даній справі.

Суд зазначає, що безпідставне надання відстрочки виконання судового рішення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період, без дотримання балансу інтересів сторін, позбавляє стягувача можливості захистити свої права та отримати задоволення своїх грошових вимог у процедурі примусового виконання судового рішення.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні заяви Акціонерного товариства Інститут титану про відстрочення виконання судового рішення.

У судовому засіданні 07.03.2024 судом підписано та проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства Інститут титану про відстрочення виконання судового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до ст.ст. 255, 256 ГПК України. Повний текст ухвали складено та підписано 11 березня 2024.

Суддя О.В. Ярешко