ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2024 р.м. Одеса Справа № 916/132/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА"

до відповідача: фізичної особи-підприємця Чернявського Георгія Юрійовича

про стягнення 240768,32 грн

До суду через підсистему Електронний суд надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" до фізичної особи- підприємця Чернявського Георгія Юрійовича про стягнення 240768,32 грн, з яких - 119370,78 грн неустойки за невиконання обов`язку щодо повернення об`єкта лізингу за період 22.04.2023-19.11.2023 згідно договору № 00016078 від 26.04.2018; 121397,54 грн неустойки за невиконання обов`язку щодо повернення об`єкта лізингу за період 22.04.2023-19.11.2023 згідно договору № 00016524 від 19.07.2018.

Ухвалою від 10.01.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено Відповідачу строк, відповідно до ст. 251, 252 ГПК України, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання суду (з доказами надіслання іншим учасникам справи): відзив на позов з документальним обґрунтуванням викладених обставин, заяви з процесуальних питань (за наявності), належним чином засвідчені копій статутних та реєстраційних документів.

Відповідач отримав ухвалу 15.01.2024 відповідно до поштового повідомлення.

Відзиву на позов відповідач не надав, тому справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України.

Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, суд

встановив:

26.04.2018 року між ФОП Чернявський Георгій Юрійович (Лізингоодержувач) та ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» (Лізингодавець) було укладено Договір про фінансовий лізинг №00016078, за умовами якого: об`єктом лізингу є транспортний засіб VW Polo sedan Life 1.6 МРІ; вартість об`єкта лізингу - 320200грн., авансовий платіж - 64040грн.; обсяг фінансування - 256160грн.; кількість лізингових платежів - 60; строк лізингу - 60 місяців; розмір лізингового платежу - 8608,47грн. зі строком оплати відповідно до Графіка; процентна ставка - 18,99 % (змінювана відповідно до пункту 6.4 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу).

Сторони також підписали Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу, який є додатком до Договору від 26.04.2018р.

Пунктом 6.18 Загальних умов сторони погодили, що у випадку припинення контракту/відмови від Контракту за ініціативою ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» відповідно до п.12 Контракту лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об`єктом лізингу.

Відповідно до п.12.6, 12.6.1 Загальних умов передбачено, що ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» має право в односторонньому порядку припинити цей контракт/відмовитися від контракту, та також, серед іншого, право на повернення об`єкта лізингу, зокрема, якщо Лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково і строк виконання зобов`язання зі сплати перевищує 30 (тридцять) календарних днів.

Пунктом 12.7 Загальних умов сторони погодили настання для Лізингоодержувача наслідків у випадку неотримання ним відповідного повідомлення, відповідно до якого повідомлення/вимога надсилається на адресу Лізингоодержувача, а у випадку неотримання ним повідомлення/вимоги з будь-яких причин, Лізингоодержувач вважається повідомленим на 10 календарний день з дня відправлення такого повідомлення, що підтверджується документами з відміткою УДППЗ "Укрпошта" про прийняття повідомлення для відправки.

Відповідно до п. 12.9 Загальних умов у разі дострокового закінчення строку лізингу/припинення контракту відповідно до п. 12 контракту, відмови Лізингоодержувача придбати об`єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2, а також, якщо ТОВ «Порше Лізинг Україна» вимагає повернення об`єкта лізингу відповідно до інших положень контракту, Лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу за свій власний рахунок у відповідному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження ТОВ «Порше Лізинг Україна», якщо інша адреса не вказана ТОВ «Порше Лізинг Україна», впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту.

Згідно із п.12.13 Загальних умов у випадках, передбачених пунктами 12.6, 12.12 Контракт вважається припиненим на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення Стороною на адресу іншої сторони.

Пунктом 13.1 Загальних умов зазначено, що Лізингоодержувач зобов`язаний у строки, встановлені ТОВ «Порше Лізинг Україна», повернути об`єкт лізингу в усіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, припинення контракту, крім випадку, коли Лізингоодержувач набуває право власності на об`єкт лізингу відповідно до умов Контракту. Якщо Лізингоодержувач відмовляється від повернення або затримує повернення об`єкта лізингу, ТОВ «Порше Лізинг Україна» має право вилучити (повернути) об`єкт лізингу без попередньої згоди Лізингоодержувача у визначеному законодавством України порядку.

26.04.2018 між ТОВ «Порше Лізинг Україна» (покупець) та ТОВ «Автомобільний Дім» (постачальник/продавець) укладено договір купівлі-продажу №3253, за умовами якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» придбало у свою власність автомобіль, що є об`єктом лізингу, за ціною 320 200 грн. з ПДВ.

15.05.2018 Автомобіль 1 як Об`єкт лізингу переданий Лізингоодержувачу для користування, що підтверджується відповідним Актом приймання-передачі від 15.05.2018 до Договору про фінансовий лізинг від 26.04.2018 та не заперечується відповідачем.

Враховуючи несплату відповідачем у повному обсязі рахунків за договором, позивач 27.07.2020 направив відповідачу Вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення Об`єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору вих. № 00016078 від 20.07.2020. У вимозі ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА», окрім погашення поточної заборгованості за Договором лізингу від 26.04.2018, повідомив Лізингоодержувача про відмову від Договору лізингу та вимагав повернути Автомобіль протягом 10 днів з дати одержання Вимоги.

Проте, вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та відповідного реагування, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договору лізингу від 26.04.2018 № 00016078.

Так, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2021, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу задоволено. Рішення Господарського суду Одеської області від 23.09.2021р. у справі №916/2075/21 скасовано. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» задоволено. Стягнуто з ФОП Чернявський Г.Ю. на користь ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА»:

- заборгованість за Договором лізингу №00016078 від 26.04.2018р., яка станом на 07.07.2021р. становить 239608,49грн. та складається з: - 77971,39грн. плати за фактичне користування об`єктом лізингу після припинення Договору лізингу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 16.09.2020р. по 07.07.2021р.; - 2943,12грн. пені за прострочення плати за фактичне користування об`єктом лізингу після припинення Договору лізингу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 16.09.2020р. по 07.07.2021р.; - 148560,34грн. неустойки за невиконання обов`язку щодо повернення об`єкта лізингу за період з 02.09.2020р. по 07.07.2021р.; - 9503,07грн. відшкодування інших витрат (збитків) згідно загальних умов з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 10.10.2020р. по 07.07.2021р.; - 630,57грн. пені за прострочення відшкодування інших витрат (збитків) згідно загальних умов за період з 10.10.2020р. по 07.07.2021р.

Крім того, 19.07.2018 між ФОП Чернявський Г.Ю. (Лізингоодержувач) та ТОВ «Порше Лізинг Україна» (Лізингодавець) було укладено договір про фінансовий лізинг №00016524 (далі договір), за умовами якого: об`єкт лізингу: транспортний засіб VW Polo sedan Life 1.6 МРІ, вартість об`єкта лізингу: 320200 грн.; авансовий платіж: 64040 грн.; обсяг фінансування: 256160 грн; кількість лізингових платежів 60; строк лізингу: 60 місяців; розмір лізингового платежу: 8754,63 грн. зі строком оплати відповідно до Графіка; процентна ставка: 19,99 % (змінювана відповідно до п. 6.4 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу).

Пунктом 6.18 Загальних умов сторони погодили, що у випадку припинення контракту/відмови від Контракту за ініціативою ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» відповідно до п.12 Контракту лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об`єктом лізингу.

Відповідно до п.12.6, 12.6.1 Загальних умов передбачено, що ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» має право в односторонньому порядку припинити цей контракт/відмовитися від контракту, та також, серед іншого, право на повернення об`єкта лізингу, зокрема, якщо Лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково і строк виконання зобов`язання зі сплати перевищує 30 (тридцять) календарних днів.

Пунктом 12.7 Загальних умов сторони погодили настання для Лізингоодержувача наслідків у випадку неотримання ним відповідного повідомлення, відповідно до якого повідомлення/вимога надсилається на адресу Лізингоодержувача, а у випадку неотримання ним повідомлення/вимоги з будь-яких причин, Лізингоодержувач вважається повідомленим на 10 календарний день з дня відправлення такого повідомлення, що підтверджується документами з відміткою УДППЗ "Укрпошта" про прийняття повідомлення для відправки.

Відповідно до п. 12.9 Загальних умов у разі дострокового закінчення строку лізингу/припинення контракту відповідно до п. 12 контракту, відмови Лізингоодержувача придбати об`єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2, а також, якщо ТОВ «Порше Лізинг Україна» вимагає повернення об`єкта лізингу відповідно до інших положень контракту, Лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу за свій власний рахунок у відповідному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження ТОВ «Порше Лізинг Україна», якщо інша адреса не вказана ТОВ «Порше Лізинг Україна», впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту.

Згідно із п.12.13 Загальних умов у випадках, передбачених пунктами 12.6, 12.12 Контракт вважається припиненим на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення Стороною на адресу іншої сторони.

Пунктом 13.1 Загальних умов зазначено, що Лізингоодержувач зобов`язаний у строки, встановлені ТОВ «Порше Лізинг Україна», повернути об`єкт лізингу в усіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, припинення контракту, крім випадку, коли Лізингоодержувач набуває право власності на об`єкт лізингу відповідно до умов Контракту. Якщо Лізингоодержувач відмовляється від повернення або затримує повернення об`єкта лізингу, ТОВ «Порше Лізинг Україна» має право вилучити (повернути) об`єкт лізингу без попередньої згоди Лізингоодержувача у визначеному законодавством України порядку.

19.07.2018 між ТОВ «Порше Лізинг Україна» (покупець) та ТОВ «Автомобільний Дім» (постачальник/продавець) укладено договір купівлі-продажу №3297, за умовами якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» придбало у свою власність автомобіль, що є об`єктом лізингу, за ціною 320200 грн.

30.07.2018 об`єкт лізингу переданий Лізингоодержувачу для користування, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі від 30.07.2018 до договору, що відповідачем не заперечується.

Враховуючи несплату відповідачем рахунків за договором позивач 27.07.2020 направив останньому Вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення Об`єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору вих. № 00016524 від 19.07.2018. У вимозі ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» окрім погашення поточної заборгованості за Договором фінансового лізингу, повідомив Лізингоодержувача про відмову від Договору лізингу від 19.07.2018 та вимагав повернути Автомобіль 2 протягом 10 днів з дати одержання цієї Вимоги.

Проте, вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та відповідного реагування, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договору лізингу від 19.07.2018 №00016524.

Так, Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.12.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» задоволено. Рішення Господарського суду Одеської області від 23.09.2021 у справі № 916/2084/21 скасовано. Позов ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ФОП Чернявського Г.Ю. про стягнення 234 590,36 грн., з яких: 76192,97 грн. плати за фактичне користування об`єктом лізингу після припинення договору лізингу, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 16.10.2020 по 08.07.2021; 2814,30 грн. пені за прострочення плати за фактичне користування об`єктом лізингу після припинення договору лізингу, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 16.10.2020 по 08.07.2021; 145446,42 грн. неустойки за невиконання обов`язку щодо повернення об`єкта лізингу, нарахованої за період з 02.09.2020 по 08.07.2021; 9503,77 грн. відшкодування інших витрат (збитків), з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 10.10.2020 по 08.07.2021; 632,90 грн. пені за прострочення відшкодування інших витрат (збитків), нарахованої за період з 10.10.2020 по 08.07.2021. задоволено. Стягнуто з ФОП Чернявського Г.Ю. на корить ТОВ «Порше Лізинг Україна» 234590,36 грн., 3518,85 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову та 5278,28 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

З огляду на викладене, суди при розгляді зазначених справ дійшли висновку, що строк повернення об`єктів лізингу за обома договорами є 01.09.2020.

Крім того, рішенням Господарського суду Одеської області від 30.08.2023 у справі № 916/1768/23, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.12.2023, позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ФОП Чернявського Г.Ю. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» неустойку за невиконання обов`язку щодо повернення Об`єкта лізингу за Договором № 00016078 від 26.04.2018 за період з 08.07.2021 по 21.04.2023 у розмірі 369 331/триста шістдесят дев`ять тисяч триста тридцять одна/грн 12 коп., неустойку за невиконання обов`язку щодо повернення Об`єкта лізингу за Договором № 00016524 від 19.07.2018 за період з 09.07.2021 по 21.04.2023 у розмірі 375 037/триста сімдесят п`ять тисяч тридцять сім/грн 04 коп., 11 165/одинадцять тисяч сто шістдесят п`ять/грн. 52 коп. витрат по сплаті судового збору та 23500/двадцять три тисячі п`ятсот/грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, цим рішенням витребувано у ФОП Чернявського Г.Ю. транспортні засоби та передати їх власнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» зокрема:

- VW Polo sedan Life 1.6 MPI, що є Об`єктом лізингу за Договором № 00016078 від 26.04.2018;

- VW Polo sedan Life 1.6 MPI, що є Об`єктом лізингу за Договором № 00016524 від 19.07.2018.

Позивач зазначає, що відповідач повернув йому зазначені автомобілі 20.11.2023, на підтвердження чого ним надано акти приймання-передачі (а.с. 119-120).

З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача 240768,32 грн, з яких - 119370,78 грн неустойки за невиконання обов`язку щодо повернення об`єкта лізингу за період 22.04.2023-19.11.2023 згідно договору № 00016078 від 26.04.2018; 121397,54 грн неустойки за невиконання обов`язку щодо повернення об`єкта лізингу за період 22.04.2023-19.11.2023 згідно договору № 00016524 від 19.07.2018.

Розглянувши позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне володіння та користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно з ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

У статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" зазначено, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, у зв`язку із цим лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченні дії договору.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", в редакції чинній на момент укладання договорів про фінансовий лізинг, сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України «Про фінансовий лізинг» (в чинній редакції) лізингоодержувач, зокрема, зобов`язаний: своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі; у разі закінчення строку, на який лізингоодержувачу передано об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування (якщо до лізингоодержувача не переходить право власності на об`єкт фінансового лізингу), а також у разі дострокового розірвання договору фінансового лізингу та в інших випадках дострокового повернення об`єкта фінансового лізингу, повернути об`єкт фінансового лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння та користування, з урахуванням нормального зносу, або у стані, визначеному договором фінансового лізингу та супровідною документацією на об`єкт фінансового лізингу.

Відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону України «Про фінансовий лізинг» (в чинній редакції) невиконання лізингоодержувачем обов`язку щодо повернення об`єкта фінансового лізингу відповідно до умов договору фінансового лізингу є підставою для нарахування неустойки, сплату якої лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача, у розмірі подвійної суми лізингового платежу, який необхідно було сплатити в останньому періоді, що передує періоду невиконання зазначеного обов`язку, в розрахунку за кожний день такого невиконання, за час невиконання, якщо інший розмір неустойки не визначений умовами договору фінансового лізингу.

Як уже зазначалося вище, договір фінансового лізингу поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу (поставки).

Наслідком розірвання договору лізингу, є відсутність у позивача обов`язку надати предмет лізингу в майбутньому у власність відповідача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати.

Тобто після дострокового розірвання договору лізингу права та обов`язки сторін, до яких підлягають застосуванню положення про купівлю-продаж (поставку), припиняються (ч. 3 ст. 615 ЦК України).

Разом з тим правовідносини, які стосуються користування об`єктом лізингу, продовжують існувати до повернення відповідного майна на користь лізингодавця, і до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених Цивільним кодексом України та законом.

Плата за користування річчю (орендна плати), як платіж за правомірне користування майном протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних відносин у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Оскільки відповідні висновки є застосовними і до відносин лізингу у випадках дострокового припинення договору в зв`язку з порушеннями лізингоодержувача, з моменту розірвання договору фінансового лізингу з ініціативи лізингодавця в лізингоодержувача припиняється обов`язок сплачувати лізингові платежі, натомість виникає обов`язок негайно повернути об`єкт лізингу у відповідному стані.

Отже, після припинення дії договору лізингу, права та обов`язки лізингодавця та лізингоодержувача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням відповідно до умов договору та положень законодавства, які регламентують наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення предмета лізингу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов, а неправомірно.

Правові наслідки порушення умов договору оренди майна визначені відповідними нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

З огляду на викладене, перевіривши розрахунок неустойки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача 240768,32 грн, з яких - 119370,78 грн неустойки за невиконання обов`язку щодо повернення об`єкта лізингу за період 22.04.2023-19.11.2023 згідно договору № 00016078 від 26.04.2018; 121397,54 грн неустойки за невиконання обов`язку щодо повернення об`єкта лізингу за період 22.04.2023-19.11.2023 згідно договору № 00016524 від 19.07.2018.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати в розмірі 2889,22грн сплаченого судового збору покладаються на відповідача.

Крім того, позивач в позовній заяві просить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 35250грн.

Суд виходить з того, що позовну заяву подано через підсистему Електронний суд представником позивача адвокатом Головатюк В.О., на підтвердження повноважень якого до позову додано ордер від 05.01.2024, виданий адвокатським об`єднанням ЕСКВАЙРС.

Матеріалами справи підтверджується, що 24.052021 між позивачем та адвокатським об`єднанням ЕСКВАЙРС укладено договір про надання правничої допомоги, за умовами якого (п. 1.2) виконавець надає послуги за договором або заявками.

Відповідно до п. 2.1 договору за надання послуг з представництва інтересів в судах першої інстанції гонорар становить 23500грн, але згідно з п. 2.10 сторони передбачили можливість підвищення вартості винагороди шляхом укладення додаткової угоди до договору.

Додатковою угодою від 31.01.2022 сторони продовжили строк договору до 24.05.2026.

Крім того, 02.01.2024 сторони підписали заявку на надання професійної правничої допомоги № 52 до договору про надання правничої допомоги, якою узгодили, що адвокатське об`єднання супроводжує справу про стягнення з ФОП Чернявського Г.Ю. боргу за договорами № 00016078 від 26.04.2018 та № 00016524 від 19.07.2018.Строк підготовки позовної заяви 5 днів.

Позов було подано до суду 08.01.2024, тобто адвокатське об`єднання надало правничу допомогу позивачу.

Додатковою угодою № 8 від 05.01.2024 до договору про надання правничої допомоги сторони визначили, що вартість послуг з питань стягнення боргу з ФОП Чернявського Г.Ю. становить 35250грн.

До позову додано рахунок адвокатського об`єднання від 02.01.2024 на суму 11750 грн, який позивач сплатив 05.01.2024, а також рахунок від 05.01.2024 на суму 11750грн, який позивач сплатив 08.01.2024.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України ).

У розумінні положень частин 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем доведено розмір витрат на правничу допомогу 35250грн, які у зв`язку задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 129, 232-240, 243, Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з фізичної особи- підприємця Чернявського Георгія Юрійовича (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" (код 35571472, м. Київ пр. Павла Тичини 1В) 240768,32 грн неустойки, 2889,22грн витрат зі сплати судового збору та 35250 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06 березня 2024 р.

Суддя В.В. Литвинова