ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року

м. Київ

cправа № 922/3289/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М.,

за участі секретаря: Купрейчук С.П.,

за участі представників судового засідання відповідно протоколу судового засідання від 28.02.2024

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.12.2023

у справі № 922/3289/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг",

про стягнення 16 257 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

1. ТОВ "Агрохолдинг Восток" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Агроінвест Холдинг", в якому (з урахуванням заяв про зміну предмету позову та зменшення розміру позовних вимог) просило суд стягнути з відповідача 16257000 грн.

1.1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна сума коштів безпідставно набута відповідачем, а тому має бути повернута на користь позивача згідно зі ст. 1212 ЦК України.

2. Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 16 250 000 грн та 243 750 грн судових витрат.

2.1. Судове рішення мотивоване тим, що між позивачем і відповідачем були відсутні договірні правовідносини з поворотної фінансової допомоги (позики), отже відповідач безпідставно набув за рахунок позивача грошові кошти у розмірі 16 250 000 грн, які в силу статті 1212 Цивільного кодексу України підлягають поверненню, а позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині. В частині вимог про стягнення 7 000 грн суд відмовив, оскільки вказана сума коштів була повернута позивачеві згідно з платіжним дорученням № 383 від 30.09.2020.

3. Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 13.12.2021 заяву ТОВ "Агрохолдинг Восток" задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 32 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В задоволенні решти вимог заяви щодо стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 152 091,25 грн відмовлено.

4. У постанові від 18.10.2022 Східний апеляційний господарський суд погодився із ухваленими Господарським судом Харківської області рішенням від 22.11.2021 та додатковим рішенням від 13.12.2021 у цій справі та залишив їх без змін.

5. Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.03.2023 постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.10.2022, рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 13.12.2021 скасовано; справу №922/3289/21 в скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

5.1. Суд касаційної інстанції зазначив, що за змістом оскаржуваних судових рішень не вбачається з`ясування судами обставин про те, у якому періоді та яку загальну суму коштів було перераховано з рахунку позивача на рахунок відповідача з вказівкою у призначенні платежів спірних договорів фінансової допомоги, чи здійснювалося відповідачем повернення цих коштів (повне або часткове) на рахунок позивача, якщо здійснювалося, то коли і в якому розмірі.

Суд першої інстанції з усіх наданих до матеріалів справи платіжних доручень врахував лише платіжне доручення від 30.09.2020, за яким відповідачем на користь позивача було перераховано кошти у сумі 7 000 грн. Відповідні розрахунки, за змістом яких вбачається підстави для врахування чи не врахування того чи іншого платіжного доручення оскаржувані судові рішення не містять, як не містять вказівки про те, чи було перевірено судами розрахунок, наведений у позові (з урахуванням поданої в подальшому заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Врахувавши наведене, колегія суддів зазначила, що обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Верховний Суд зазначив, що за змістом оскаржуваних судових рішень суди попередніх інстанцій фактично переклали на відповідача весь тягар доказування обставин наявності чи відсутності між сторонами договірних правовідносин (тобто за спірними 7 договорами фінансової допомоги, укладення яких позивачем не визнається). Водночас суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки усім наданим учасниками справи доказам та доводам, викладеним ними під час розгляду справи, що свідчить про недотримання судами вимог статей 79, 86, 236, 269 ГПК України щодо оцінки наявних у справі та додатково поданих доказів, всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

6. За результатами нового розгляду, Господарським судом Харківської області ухвалено рішення від 02.08.2023, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, та додаткове рішення від 02.08.2023, яким стягнуто з позивача на користь відповідача судовий збір: за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у справі №922/3289/21 в частині задоволення позовних вимог у розмірі 365782,50грн; за подання касаційної на рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 у розмірі 487500,00грн.

6.1. Суд першої інстанції дійшов до висновків про те, що між позивачем та відповідачем у спірний період склалися сталі господарські взаємовідносини, такі взаємовідносини мали постійний характер протягом 2018-2020 років, та включали неодноразове, в тому числі взаємне, перерахування грошових коштів в якості фінансової допомоги та повернення фінансової допомоги, в тому числі у спірний період.

При цьому, суд прийняв до уваги доводи відповідача про те, що кількість сформованих платіжних доручень за спірними перерахуваннями грошових коштів протягом тривалого періоду часу із зазначенням реквізитів договорів свідчить про цілеспрямоване, таке, що не могло бути помилкою, перерахування таких грошових коштів самим позивачем, яке він сам ідентифікував як таке, що має відповідні правові підстави - договори, оскільки матеріалами справи та самим позивачем підтверджується факт здійснення ТОВ «Агрохолдинг Восток» двадцяти платежів, в яких чітко зазначено реквізити семи різних договорів фінансової допомоги, протягом тривалого часу (перший платіж - 22.10.2019 року, останній - 31.08.2020 року).

Беручи до уваги те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема обставини того, що перерахування грошових коштів на користь відповідача здійснювалося не позивачем та його посадовими особами, а іншими особами, а також враховуючи принцип вірогідності доказів, суд першої інстанції дійшов до висновку, що перерахування грошових коштів у розмірі 16 257 000,00 грн заявлених позовних вимог на користь відповідача здійснювалося за волею позивача, за відсутності помилки, обману, випадковості та за наявності для цього правових підстав.

7. Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток" (63011, Харківська область, Валківський район, селище міського типу Старий Мерчик, вулиця Театральна, будинок 8-б, ідентифікаційний код юридичної особи 40155319) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг" (63254, Харківська область, Нововодолазький район, село Старовірівка, вулиця Вишнева, будинок 95, ідентифікаційний код юридичної особи 39365736) -судовий збір:

- за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 року по справі №922/3289/21 в частині задоволення позовних вимог у розмірі 365 782 грн 50 коп.

- за подання касаційної на рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 року та Постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 року у розмірі 487 500 грн 00 коп.

8. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2023 у справі №922/3289/21 - скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг" задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг" (63254, Харківська область, Нововодолазький район, село Старовірівка, вулиця Вишнева, будинок 95, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток" (63011, Харківська область, Валківський район, селище міського типу Старий Мерчик, вулиця Театральна, будинок 8-б, ) грошові кошти у сумі 16250000,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2023 у справі №922/3289/21 - скасовано.

Судові витрати покладено на відповідача згідно норм ГПК України.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг" (63254, Харківська область, Нововодолазький район, село Старовірівка, вулиця Вишнева, будинок 95, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток" (63011, Харківська область, Валківський район, селище міського типу Старий Мерчик, вулиця Театральна, будинок 8-б, ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 243 750, 00 грн, судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 365 625,00 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

9. Позивач стверджує, що у 2020 році ним було проведено аудит за підсумками якого встановлена заборгованість відповідача перед позивачем на загальну суму 16 257 000,00 грн. При цьому, підставою проведення переказу грошових коштів слугували договори фінансової допомоги № 12/08-фп від 12 серпня 2020 року, № 0503-ФП від 05 березня 2020 року, № 05/12-фп від 05 грудня 2019 року, № 05/12/1-фп від 05 грудня 2018 року, № 09/12-фп від 09 грудня 2019 року, № 17/12-фп від 17 грудня 2019 року, №22/10-фп від 22 жовтня 2019 року, примірники яких були за позицією позивача відсутні у його бухгалтерській документації. На підтвердження проведення господарських операцій по списанню грошових коштів позивач долучав до позовної заяви оборотно-сальдові відомості з бухгалтерської програми " 1С:Предприятие 8.3.", банківські виписки та платіжні доручення.

10. 09.06.2021 року позивачем сформовано на адресу відповідача претензію за вих.№09/06-21 за змістом якої позивач просив надати оригінали або належним чином засвідчені копії договорів фінансової допомоги № 12/08-фп від 12 серпня 2020 року, №0503-ФП від 05 березня 2020 року, № 05/12-фп від 05 грудня 2019 року, № 05/12/1-фп від 05 грудня 2018 року, № 09/12-фп від 09 грудня 2019 року, № 17/12-фп від 17 грудня 2019 року, №22/10-фп від 22 жовтня 2019 року. Крім того, ТОВ "Агрохолдинг Восток" зазначно, що у разі відсутності цих документів останній просить ТОВ "Агроінвест Холдинг" повернути безпідставно перераховані кошти на суму 21 409 032,32 грн отримані на підставі вищевказаних договорів у 7-денний строк.

11. У відповіді за вих. № 0607-1 від 06.07.2021 року на претензію позивача відповідач зазначив про те, що за даними бухгалтерського обліку заборгованості ТОВ "Агроінвест Холдинг" перед ТОВ "Агрохолдинг Восток" за вказаними у претензії договорами не існує; усі запитувані договори є в наявності у ТОВ "Агроінвест Холдинг"; у разі, якщо примірники вказаних у претензії договорів відсутні у ТОВ "Агрохолдинг Восток", відповідач рекомендував повідомити про їх втрату у передбаченому законодавством порядку та розпочати процес відновлення втрачених документів.

12. Під час судового розгляду даного позову, сторонами не були надані копії та/або оригінали договорів фінансової допомоги № 12/08-фп від 12 серпня 2020 року, № 0503-ФП від 05 березня 2020 року, № 05/12-фп від 05 грудня 2019 року, № 05/12/1-фп від 05 грудня 2018 року, № 09/12-фп від 09 грудня 2019 року, № 17/12-фп від 17 грудня 2019 року, № 22/10-фп від 22 жовтня 2019 року.

13. При цьому, відповідач 27.09.2021 року надав до суду повідомлення про неможливість надання витребуваних доказів, в якому повідомив про неможливість надання оригіналів договорів до суду у зв`язку із їх фактичною відсутністю на підприємстві, що була встановлена після проведення обшуку в офісних приміщеннях відповідача. Відповідачем вказувалося, що 23.07.2020 року в офісних приміщеннях ТОВ "Агроінвест Холдинг" за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 21, на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 15.07.2020 року №761/20308/20 та в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000352 від 27.02.2020 року, слідчими в ОВС відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України було проведено обшук. Після проведення обшуку ТОВ "Агроінвест Холдинг" було виявлено відсутність певних бухгалтерських документів, в тому числі папки-швидкозшивача з договорами фінансової допомоги, укладеними з ТОВ "Агрохолдинг Восток".

14. З метою відшукування договорів фінансової допомоги ТОВ "Агроінвест Холдинг" було направлено запит до Головного слідчого управління Служби безпеки України про надання інформації щодо наявності серед вилучених бухгалтерських документів ТОВ "Агроінвест Холдинг" (зокрема папки-швидкозшивача із назвою "Договори фінансової допомоги ТОВ "Агрохолдинг Восток") із проханням повернути оригінали таких документів товариству або надати можливість зробити з них копії.

15. У відповідь на такий запит, листом від 01.10.2021 року Головне слідче управління Служби безпеки України повідомило, що 24.07.2020 року предмети та документи, вилучені 23.07.2020 в ході проведення обшуку за адресою м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 21, визнані речовими доказами та 04.08.2020 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва на зазначене майно накладено арешт.

16. В подальшому, відповідач повідомив, що 23.06.2023 року ТОВ "Агроінвест Холдинг" було направлено запит до Харківського районного суду Харківської області щодо стадії кримінального провадження № 0000352 від 27.02.2020 року та щодо можливості ТОВ "Агроінвест Холдинг" отримати відомості про наявність серед вилучених 23.07.2020 року в ході обшуку документів бухгалтерських документів ТОВ "Агроінвест Холдинг" (зокрема папок-швидкозшивачів із назвою "Договори фінансової допомоги ТОВ "Агрохолдинг Восток") та повернення оригіналів таких документів товариству або надання можливості зробити з них копії.

17. У відповідь на вказаний запит, листом від 04.07.2023 року Харківським районним судом Харківської області було надано інформацію про те, що наразі справа №635/2957/21 направлена до Полтавського районного суду Полтавської області для реєстрації, здійснення автоматизованого розподілу між суддями судових справ та забезпечення подальшого належного судового розгляду.

18. Також ТОВ "Агроінвест Холдинг" повідомило, що ним було направлено запит до Служби безпеки України про надання актуальної на даний час інформації щодо стадії кримінального провадження №0000352 від 27.02.2020 року та щодо можливості ТОВ "Агроінвест Холдинг" отримати відомості про наявність серед вилучених 23.07.2020 року в ході обшуку документів бухгалтерських документів ТОВ "Агроінвест Холдинг", однак відповідь на такий запит не була надана.

19. Не погодившись із вищевказаними обставинами, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Восток" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг" про визнання недійсними: кредитного договору AL2018-00827 від 12 березня 2020 року, договору фінансової допомоги № 12/08-фп від 12 серпня 2020 року, № 0503-ФП від 05 березня 2020 року, № 05/12-фп від 05 грудня 2019 року, № 05/12/1-фп від 05 грудня 2018 року, № 09/12-фп від 09 грудня 2019 року, № 17/12-фп від 17 грудня 2019 року, № 22/10-фп від 22 жовтня 2019 року, а також про застосування наслідків недійсності правочинів шляхом повернення грошових коштів у загальному розмірі 21 409 032,32 грн.

20. В подальшому, 18.10.2021 року від позивача надійшла заява про зміну підстав позову, в якій він просив замість заявлених у позові вимог вважати остаточною таку позовну вимогу: стягнути на користь ТОВ "Агрохолдинг Восток" з ТОВ "Агроінвест Холдинг" безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 21 409 032,32 грн.

21. 21.10.2021 року від позивача надійшла заява, в якій він зазначав, що подана 18.10.2021 року заява "про зміну підстав позову", якою було доповнено позов новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, не є зміною підстав позову. В змісті позовної заяви вказано посилання на ст. 1212 ЦК України, що було більш детально обґрунтовано в заяві від 18.10.2021. Таким чином, заява від 18.10.2021 є "зміною предмету позову", замість зазначеного в заяві - "підстав позову".

05.11.2021 року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог до розміру 16 257 000,00 грн., яка була прийнята ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.11.2021 до розгляду та ухвалено подальший розгляд справи здійснювати в рамках ціни майнової вимоги позову в розмірі 16257000,00 грн.

22. В матеріалах справи відсутні договори фінансової допомоги № 12/08-фп від 12 серпня 2020 року, №0503-ФП від 05 березня 2020 року, № 05/12-фп від 05 грудня 2019 року, №05/12/1-фп від 05 грудня 2018 року, № 09/12-фп від 09 грудня 2019 року, № 17/12-фп від 17 грудня 2019 року, № 22/10-фп від 22 жовтня 2019 року, які були б укладені між сторонами в письмовій формі.

23. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку між сторонами, які би свідчили про погодження між сторонами всіх істотних умов договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

24. До Верховного Суду від ТОВ "Агроінвест Холдинг" надійшла касаційна скарга на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 у справі №922/3289/21, у якій заявлено вимогу постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 у справі №922/3289/21 в частині скасування рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2023 та скасування додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2023 у справі №922/3289/21, задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів у сумі 16 250 000,00 грн, скасувати. Залишити в силі рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2023 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2023 у справі №922/3289/21.

24.1. На виконання приписів пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України скаржник посилається на пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги та позовної заяви, чим порушив норми статей 14, 269 ГПК України та не врахував висновки щодо застосування вказаних норм, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 01.06.2021 у справі №916/2368/18, від 28.10.2021 у справі №910/13604/20, від 19.02.2020 у справі № Б8/142-12.

24.2. Вказує, що суд апеляційної інстанції порушив статті 277, 282 ГПК України щодо підстав скасування рішення суду та вимог до постанови суду апеляційної інстанції та застосував принцип "jura novit curia" ("суд знає закони") без врахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №904/5726/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 15.02.2023 у cправі №910/12187/20.

24.3. Вважає, що суд апеляційної інстанції не встановив жодного порушення, допущеного судом першої інстанції, яке б могло бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, та не вказав про таке порушення в оскаржуваній постанові.

24.4. Також скаржник зазначає, що Східний апеляційний господарський суд при винесенні оскаржуваної постанови застосував норми матеріального права, а саме: ч. 2 ст. 530 ЦК України щодо пред`явлення вимоги та ст.ст. 1046, 1049 ЦК України щодо договору позики, ґрунтуючись на припущеннях та без надання аналізу наявним у справі доказам, а також не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 30.06.2021 у справі №910/3140/19, від 12.07.2023 у справі №910/5080/21, від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 12.06.2020 у справі № 906/775/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 23.12.2020 у справі №757/28231/13-ц, від 06.07.2022 у справі № 910/6210/20, від 30.03.2023 у справі №905/2307/21 (905/496/22), чим допустив порушення статті 86 ГПК України.

24.5. ТОВ "Агроінвест Холдинг" вважає, що суд апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваної постанови не врахував суперечливу поведінку позивача, що суперечила доктрині "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), та застосував норми права без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування стандарту доказування "вірогідності доказів" у господарському процесі, викладених у постановах Верховного Суду від 28.12.2021 у справі № 911/1101/21, від 21.02.2020 у справі №914/847/19, від 16.02.2021 у справі №927/645/19, від 31.03.2021 у справі №923/875/19, а також порушив статтю 316 ГПК України щодо врахування висновків Верховного суду при направленні справи на новий розгляд.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

25. Позивачем подано відзив на касаційну скаргу з проханням залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Провадження у Верховному Суді

26. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №922/3289/21 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2024.

27. Ухвалою Верховного Суду від 23.01.2024, серед іншого, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Агроінвест Холдинг", яка подана на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 у справі №922/3289/21 та призначено до розгляду касаційну скаргу ТОВ "Агроінвест Холдинг" у справі №922/3289/21 на 21 лютого 2024 року о 12:15 у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань №330. У задоволенні клопотання ТОВ "Агроінвест Холдинг" про зупинення виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 у справі №922/3289/21 до закінчення її перегляду в касаційному порядку відмовлено.

28. Ухвалою Верховного Суду від 22.11.2023 відкладено розгляд касаційної Державного підприємства "Мокрянське лісомисливське господарство", яка подана на постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 у справі №907/449/22 на 06 грудня 2023 року о 12 год. 40 хв. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О.Копиленка, 6, в залі судових засідань № 330.

29. Ухвалою Верховного Суду від 21.02.2023 відкладено розгляд касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Холдинг", яка подана на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 у справі №922/3289/21 на 28 лютого 2024 року об 11:50 у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О.Копиленка, 6, в залі судових засідань № 330.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

30. Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану постанову апеляційного господарського суду слід залишити без змін, але з підстав наведених у цій постанові.

31. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

32. Як установили суди попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, предметом позову у ній є вимоги ТОВ "Агрохолдинг Восток" про стягнення з ТОВ "Агроінвест Холдинг" безпідставно отриманих коштів у сумі 16257000 грн.

33. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

34. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

35. Передбачений інститутом кондикції вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

36. Отже предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (подібні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19)).

37. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

38. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

39. Основна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

40. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

41. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

42. Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок меж збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, від 04.05.2022 у справі №903/359/21, від 05.10.2022 у справі №904/4046/20).

43. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18, від 16.09.2022 у справі №913/703/20).

44. З урахуванням того, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача коштів відповідно до статті 1212 ЦК України, у цій справі підлягали встановленню підстави набуття відповідачем таких коштів, тобто в порядку виконання договірного зобов`язання або за відсутності правової підстави, оскільки договірний характер правовідносин, за відсутності їх припинення (розірвання тощо) виключає можливість застосування до них положень статті 1212 ЦК України.

45. Як вбачається з матеріалів справи, суди попередніх інстанцій дійшли протилежних висновків щодо існування між сторонами договірних (зобов`язальних) відносин та відповідно наявності підстав для застосування норм статті 1212 ЦК України.

46. Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні цього позову, заявленого на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, через його недоведеність та необґрунтованість.

47. Переглядаючи справу в порядку положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції не погодився з висновками місцевого господарського суду про відмову у позові, встановив наявність правових підстав для отримання коштів ТОВ "Агроінвест Холдинг" від ТОВ "Агрохолдинг Восток" та обставин існування договірних відносин між позивачем та відповідачем за договорами фінансової допомоги, в той же час вказав на відсутність правових підстав для подальшого утримання коштів відповідачем і визнав обґрунтованою вимогу позивача про повернення таких коштів.

48. При цьому, апеляційний господарський суд не застосовував до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України, на яку посилався позивач в обґрунтування позову, про що зазначив у постанові, а по суті застосував ч.2 ст.530 ЦК України щодо пред`явлення вимоги, та ст.ст. 1046, 1049 ЦК України щодо договору позики.

49. Зробивши висновок про те, що спірні правовідносини мають ознаки договірних, суд другої інстанції виходив з того, що в призначеннях платежу ТОВ "Агрохолдинг Восток" було зазначено фінансова допомога на зворотній основі згідно договорів № 12/08-фп від 12 серпня 2020 року, № 0503-ФП від 05 березня 2020 року, №05/12-фп від 05 грудня 2019 року, № 05/12/1-фп від 05 грудня 2018 року, № 09/12-фп від 09 грудня 2019 року, № 17/12-фп від 17 грудня 2019 року, №22/10-фп від 22 жовтня 2019 року.

50. Крім того, суд другої інстанції зазначив, що жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.76-77 Господарського процесуального кодексу України, які би свідчили про те, що надана ТОВ "Агрохолдинг Восток" фінансова допомога є безповоротною, матеріали справи не містять.

51. Колегія суддів не може погодитись із такими висновками, з огляду на таке.

52. Цивільно-правовий договір - є основною підставою виникнення зобов`я зально-правових відносин (зобов`язань), що встановлює певні суб`єк тивні права i суб`єктивні обов`язки для сторін, які його уклали. Договір можна визначити як угоду двох або кількох осіб, спрямовану на встановлення, змiну або припинення цивiльних правовiдносин. Предметом договору завжди є певна дiя, але ця дiя може бути тiльки правомiрною.

53. Основними ознаками договору є: домовленість, тобто для його існування має бути компроміс, збіг волевиявлення учасників; домовленість двох чи більше осіб, тобто з волевиявлення лише однієї сторони не може виникнути договір; спрямованість на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

54. Залежно від наявності зустрічного майнового мінового еквіваленту договори слід поділити на відплатні та безвідплатні. Відплатними слід визнавати договори, в яких одна сторона за виконання нею обов`язку повинна отримати відповідне відшкодування, чи то у формі грошей, інших майнових цінностей, чи то у формі іншого зустрічного надання, наприклад, купівля-продаж, міна тощо. Відплатність цивільно-правового договору презюмується, тобто договір вважається відплатним, поки інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина 5 статті 626 Цивільного кодексу України). У свою чергу, безоплатним визнається договір, за яким майнового відшкодування або іншого зустрічного надання за виконане зобов`язання не передбачено, наприклад договір позики.

55. За загальним правилом вибір форми договору залежить від бажання осіб, що його укладають. Однак у ряді випадків закон вимагає, щоб договори були укладені в певній формі. Якщо для договору не встановлено такої форми, він вважається укладеним, поки поведінка осіб свідчить про їхню волю укласти договір. Мовчання визначається виявом волі укласти договір лише у випадках, передбачених законом. Усна форма допускається в договорах, що виконуються під час їх укладання, якщо інше не встановлено законом.

56. Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

57. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

58. Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі.

59. Домовленість сторін дво або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20).

60. Реальним (від латинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).

61. По своїй юридичній сутності договір позики грошових коштів є реальним договором, і для його укладення необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача (сплата) коштів позикодавцем позичальнику.

62. Статтею 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами.

63. Законодавець імперативно в частині першій статті 1047 ЦК визначив необхідність вчинення в письмовій формі договору позики грошових коштів у разі якщо позикодавцем є юридична особа. (Див. постанову КЦС ВС від 09.08.2023 у справі № 755/16831/19)

64. Вказівка призначення платежу при перерахунку коштів, з урахуванням принципу розумності, не може бути кваліфікована як дотримання письмової форми (єдиний документ, чи декілька документів, розписка чи інший документ), що підтверджує домовленість про отримання грошей в позику та умови такої позики, оскільки призначення платежу вказує особа, яка перераховує грошові кошти. Дійсно, в певних випадках в приватному праві призначення платежу може мати значення, наприклад при визначенні того, яке грошове зобов`язання погашається, але не для підтвердження укладення певного договору.

65. Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

66. Зміст договору, відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, становлять, по-перше, умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та по-друге, умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. До змісту договору належать також і умови (пункти), які містяться в складових частинах договору, якщо їх наявність обумовлено в основному тексті договору (додатки, плани, схеми, кошторис, малюнки тощо).

67. Істотними вважаються умови, які необхідні і достатні для укладення договору. Це випливає зі статті 638 Цивільного кодексу України, згідно з якою договір вважається укладеним тільки тоді, коли між сторонами в потрібній для відповідних випадків формі досягнуто згоди зі всіх істотних його умов. Це означає, що за відсутності хоча б однієї з таких умов договір не може вважатися укладеним. Водночас, якщо досягнуто згоди щодо істотних умов, то договір набирає чинності, навіть якщо не містить якихось інших умов. Саме тому такі умови ще називають необхідними. Визначення кола істотних умов залежить від специфіки кожного конкретного договору.

68. Апеляційний господарський суд, зробивши висновок про договірний характер спірних правовідносин, наведеного не врахував та не встановив істотних умов укладеного, на його думку, договору сторонами цього спору.

69. Положеннями статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

70. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

71. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

72. Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

73. Для застосування вказаних норм, суд апеляційної інстанції мав встановити строк повернення грошових коштів за договорами фінансової допомоги який погоджений сторонами та чи був передбачений договорами фінансової допомоги строк повернення позики моментом пред`явлення вимоги, натомість суд другої інстанції самостійно на власний розсуд здійснив припущення, що договорами фінансової допомоги не було встановлено строк повернення наданих коштів.

74. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.06.2021 року по справі № 910/3140/19 вказано таке: «З огляду на вимоги ст. 86 ГПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Водночас, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а судове рішення прийматись на основі цих припущень».

75. З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається на відсутність договірних відносин між сторонам цього спору, а відповідач хоча і визнає факт існування договірних відносин, проте не надає примірника договору/договорів на вимогу суду та допускає суперечливу поведінку, відтак, твердження суду другої інстанції про наявність договірних відносин між сторонами цього спору не підтверджено доказами та базується на припущеннях.

76. Суперечлива поведінка відповідача полягає у тому, що як встановив апеляційний господарський суд, відповідачем у відповіді на претензію повідомлено позивача про наявність у нього договорів фінансової допомоги, втім, у подальшому відповідач повідомив про їх відсутність на підприємстві.

77. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зроблено висновок, що "доктрина venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них".

78. Як встановив апеляційний господарський суд, посилання ТОВ "Агроінвест Холдинг" на проведений 23.07.2020 у нього в приміщенні обшук, після якого встановлено відсутність певних документів, не можна визнати обґрунтованими, з огляду на те, що обшук був проведений на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/20308/20, в якій суд окреслив речі, які підлягають знаходженню в межах обшуку. Також, вказаний суд не визначав метою проведення обшуку встановлення даних по бухгалтерській діяльності підприємства-відповідача. Крім того, у відповідача повинні були залишитись копії відповідних правочинів.

79. При цьому, обшук було проведено 23.07.2020, а відповідь на претензію, в якій відповідачем повідомлялось про наявність договорів датовано липнем 2021 року. Отже, станом на липень 2021 року у відповідача, за його твердженнями, були наявні договори фінансової допомоги, що свідчить про суперечливість поведінки відповідача.

80. Відповідно до частин 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

81. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. А суд, у свою чергу, з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, нівелюється (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21).

82. Тож, ТОВ "Агроінвест Холдинг" не обґрунтовано жодним чином на якій правовій підставі останнє дотепер використовує отримані від ТОВ "Агрохолдинг Восток" грошові кошти в сумі 16 250 000 грн та не повертає їх позивачу.

83. Оскільки, відповідач не підтвердив наявність у нього права користування вищевказаними грошовими коштами, а також зважаючи на відсутність доказів, що свідчать про наявність договірних відносин між сторонами цього спору, ТОВ "Агроінвест Холдинг" зобов`язано повернути ТОВ "Агрохолдинг Восток" грошові кошти сумі 16 250 000 грн, на підставі положень частини першої статті 1212 ЦК України.

84. Підсумовуючи наведене, слід зазначити, що доводи касаційної скарги хоча і знайшли часткове підтвердження під час касаційного розгляду справи, проте не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду другої інстанції.

85. Суд апеляційної інстанції, дослідивши зібрані в справі докази в їх сукупності, в цілому дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог, однак позов підлягає задоволенню саме з огляду на викладене вище обґрунтування наявності передбачених статтею 1212 ЦК України підстав для задоволення позову.

86. Отже, оскаржувану постанову необхідно залишити без змін з мотивів, викладених у цій постанові, оскільки наразі неправильне застосування судом норм матеріального права, не призвело до ухвалення неправильного по суті рішення, а згідно із частиною 2 статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

87. Колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що для спростування будь-якого висновку, наведеного у оскаржуваній постанові, скаржник мав навести не особисті міркування щодо незаконності та необґрунтованості цього рішення, а довести, який саме висновок Верховного Суду щодо застосування конкретної норми права у подібних відносинах не врахував суд попередньої інстанції з урахуванням встановлених ним обставин справи. Незгода скаржника з рішенням або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішенні, не свідчить про його незаконність.

88. Разом із тим посилання скаржником на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом другої інстанції у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

89. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

90. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

91. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що викладені у касаційній скарзі доводи не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновку суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову, в зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної постанови.

Розподіл судових витрат

92. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест Холдинг» залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 у справі №922/3289/21 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.І. Картере

К.М. Огороднік