ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2024 р. м. Рівне Справа № 918/93/24

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ярощук О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-БРУК" (33028, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 5А, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" (вул. 7 Слобідська, 70, офіс 8, м. Миколаїв, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, 54055; )

про стягнення 158 854 грн 22 коп.

у судове засідання з`явилися представники:

- від позивача: Мазур Олександр Григорович;

- від відповідача: не з`явився.

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою наявних технічних засобів відео- та звукозапису з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційнотелекомунікаційної системи (підсистема відеоконференцзв`язку).

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2024 року через підсистему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-БРУК" надійшов позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" про стягнення 158 854 грн 22 коп. (з яких: 154 158 грн.00 коп. - основний борг, 1 542,41 грн. 00 коп. - інфляційні втрати, 3 153,81 грн. - 3% річних), а також судових витрат (2 422,40 грн. витрат зі сплати судового збору, 15 000,00 грн. витрат на правову допомогу).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на невиконання відповідачем зобов`язань за Договором купівлі-продажу № 02/03-1 від 02.03.2023.

29 січня 2024 року через підсистему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-БРУК" надійшло клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 01.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/93/24. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи призначено на 27.02.2024. Визначено відповідачу строк для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - 10 днів з дня вручення даної ухвали. Запропоновано сторонам подати заяви по суті спору та встановлено процесуальні строки для подання таких заяв.

19 лютого 2024 року через підсистему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-БРУК" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів витрат позивача на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача даних судових витрат у розмірі 15 000 грн 00 коп.

Ухвалою від 27.02.2024 оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи по суті на 05.03.2024 та повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп", що наступне судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться 05.03.2024. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" процесуальний строк для надання суду письмових заперечень (у випадку їх наявності) на клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-БРУК" про долучення до матеріалів справи доказів витрат позивача на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача даних судових витрат у розмірі 15 000 грн 00 коп. - до початку судового засідання.

29 лютого 2024 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2024 у справі № 918/25/24 (у підтвердження належності такої категорії справ з таким складом сторін до підсудності Господарського суду Рівненської області (за місцем виконання договору, за вибором позивача)) та детального розрахунку заборгованості, інфляційних втрат та 3 % річних.

05 березня 2024 року судом встановлено, що відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання, хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення шляхом доставлення 29.02.2024 ухвали від 27.02.2024 у справі до його електронного кабінету.

Причин неявки свого представника відповідачем не надано, клопотання/заяви про відкладення розгляду справи по суті до суду не надходили.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася обов`язковою та у зв`язку із відмовою у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, - суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання з розгляду справи по суті без участі представника відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не скористався процесуальним правом на подання відзиву у справі.

Ухвала про відкриття провадження у справі доставлена до електронного кабінету відповідача 01.02.2024.

Відтак 16.02.2024 сплинув процесуальний строк на подання відзиву.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 9 ст. 165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав договірні зобов`язання, які виникли із укладеного сторонами договору. Так, 02.03.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Арт-Брук" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" уклали договір купівлі-продажу № 02/03-1. На виконання умов договору позивач протягом квітня-червня 2023 року поставив продукцію на загальну суму 154 158 грн 00 коп. У свою чергу відповідач зобов`язаний був здійснити оплату за товару у формі попередньої оплати, однак таку не провів. Прийнявши товар, відповідач не оплатив його, відтак позивач, керуючись положеннями ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу інфляційні втрати та 3 % річних.

Судом встановлено, що 02.03.2023 ТОВ «АРТ-БРУК» та ТОВ «Будівельна компанія «БУДАЛЬЯНС ГРУП» уклали Договір купівлі-продажу № 02/03-1 (далі Договір).

За умовами Договору, ТОВ «Арт-Брук» (Продавець) зобов`язався передати у власність ТОВ «Будівельна компанія «БУДАЛЬЯНС ГРУП» (Покупець) товар (камені бортові бетонні та вироби бетонні тротуарні неармовані), в кількості, асортименті та по ціні, визначеній за домовленістю сторін, а Покупець прийняти та оплатити Товар на умовах і в порядку, визначених даним Договором.

Згідно з п. 3.2. Договору покупець, на підставі рахунку, отриманого від продавця, зобов`язаний здійснити 100 % передоплату вартості замовленого товару.

Відповідно до п. 3.3. Договору відвантаження товару здійснюється за видатковою накладною. Продавець надає Покупцю разом з Товаром товаросупроводжувальні документи, а саме видаткову накладну (п.4.2. договору).

Згідно з п.п.5.1-5.3 Договору ціна Товару встановлюється в національній валюті України. Ціна вказується у видаткових накладних, що є невід`ємною частиною Договору. Ціна Товару включає ПДВ, порядок нарахування якого встановлений чинним законодавством України, вказується у видаткових накладних, оформлених відповідно замовлень. Загальна вартість Договору складається з загальної суми усіх виписаних та підписаних видаткових накладних до цього Договору.

Відповідно до пункту 7.4.1 Договору Продавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату згідно цього Договору.

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

Згідно з п. 11.1. цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2023 і може продовжуватися на строк один рік, при відсутності письмового повідомлення однієї із сторін про припинення дії даного договору.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем умови п. 3.2. Договору щодо попередньої оплати Товару.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивачем було здійснено поставку продукції за наступними видатковими накладними: № 57 від 05.04.2023 на суму 80088 грн.; № 66 від 19.04.2023 р. на суму 32690 грн.; № 177 від 22.05.2023 р. на суму 27180 грн.; № 278 від 19.06.2023 р. на суму 7100 грн.; № 290 від 23.06.2023 р. на суму 7100 грн.

Накладні підписані та скріплені печатками сторін.

Всього за Договором здійснено поставку товару на загальну суму 154 158,00 грн. Копії видаткових накладних долучено до матеріалів справи.

Судом встановлено, що за отриманий Товар покупець ТОВ «Будівельна компанія «БУДАЛЬЯНС ГРУП» не розрахувався.

13 грудня 2023 року на адресу ТОВ «Будівельна компанія «БУДАЛЬЯНС ГРУП», зазначену у договорі купівлі-продажу № 02/03-1 від 02.03.2023 та в ЄДРПОУ адресу, було надіслано претензію з вимогою сплатити для ТОВ «АРТ-БРУК» заборгованість.

Відповідно до відстеження за штрихкодовим ідентифікатором на сайті Укрпошти, поштове відправлення отримано ТОВ «Будівельна компанія «БУДАЛЬЯНС ГРУП» 18.12.2023

Однак дана претензія залишена ТОВ «БК «БУДАЛЬЯНС ГРУП» без відповіді та реагування.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного правочину, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України, встановлено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписом ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно - правовими актами щодо окремих видів договорів.

Однією з загальних засад цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України є свобода договору.

Сторони Договору на підставі вільного волевиявлення домовилися, погодили та зафіксували у п. 3.2 Договору, що покупець, на підставі рахунку, отриманого від продавця, зобов`язаний здійснити 100 % передоплату вартості замовленого товару.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не виконав свого обов`язку із 100% передоплати товару.

Однак, незважаючи на нездійснення відповідачем передоплати, позивачем на виконання умов Договору було поставлено покупцю Товар, що підтверджується видатковими накладними № 57 від 05.04.2023, № 66 від 19.04.2023, № 177 від 22.05.2023, № 278 від 19.06.2023 та № 290 від 23.06.2023.

Отримання відповідачем Товару за даними видатковими накладними на загальну суму 154 158 грн 00 коп. без заперечень свідчить про вчинення відповідачем конклюдентних дій на підтвердження факту здійснення сторонами господарської операції поставки та прийняття Товару на виконання договірних зобов`язань за Договором купівлі-продажу № 02/03-1 від 02.03.2023

Також як свідчать матеріали справи, покупець (відповідач) не відмовився прийняти Товар, заперечень щодо ціни, кількості, якості чи комплектності Товару не висловив.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 693 ЦК України, у разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Здійснивши системний аналіз вищезазначених норм ЦК України суд констатує, що кваліфікуючими ознаками договору купівлі-продажу є: передання (продаж) майна продавцем та оплата (прийняття) такого майна покупцем.

"Попередньою оплатою" визначається встановлений договором обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем.

Зміст приписів статей 692-693 ЦК України свідчить, що умова стосовно обов`язку покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем має бути передбачена договором. Ключовою відмінністю попередньої оплати є сплата як усієї вартості товару, так і її частини (авансу) до моменту передачі товару.

При цьому, у разі нездійснення покупцем оплати товару, зобов`язання продавця щодо передачі майна не виникає, а при переданні майна у такому разі, продавець несе всі ризики невиконання зобов`язання зі сторони покупця.

Виконання сторонами договору купівлі-продажу своїх обов`язків має зустрічний характер, тому невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару є підставою застосування ст. 538 ЦК України, відповідно до положень якої продавець має право зупинити виконання своїх обов`язків за договором або відмовитися від його виконання частково або повністю. Водночас, ст. 538 ЦК України не містить положень щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч. 2 ст. 538 ЦК України при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Враховуючи, що відповідач в порушення вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Договору взяті на себе зобов`язання із попередньої оплати товару не виконав, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. ст. 693 та 538 ЦК України.

Таким чином господарський суд дійшов висновку, що строк оплати за Договором настав:

- із 05.04.2023 на суму 80 088 грн.;

- із 19.04.2023 на суму 32 690 грн.;

- із 22.05.2023 на суму 27 180 грн.;

- із 19.06.2023 на суму 7 100 грн.;

- із 23.06.2023 на суму 7 100 грн.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст. 525, 526, 693 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов`язання не виконав, за Товар своєчасно (шляхом передоплати) не розрахувався, відтак відповідач вважається таким, що прострочив оплату Товару:

- із 06.04.2023 на суму 80 088 грн.;

- із 20.04.2023 на суму 32 690 грн.;

- із 23.05.2023 на суму 27 180 грн.;

- із 20.06.2023 на суму 7 100 грн.;

- із 24.06.2023 на суму 7 100 грн.

Досудове врегулювання господарських спорів являє собою систему заходів, що здійснюються організаціями, іншими суб`єктами господарювання, майнові права яких порушено, з метою безпосереднього вирішення конфлікту (спору) до звернення у господарський суд. Сторони застосовують заходи досудового врегулювання господарських спорів за домовленістю між собою (ст. 5 ГПК України).

Метою досудового врегулювання господарських спорів є усунення або запобігання негативного впливу на господарську діяльність з боку контрагентів. Добровільне задоволення претензійних вимог забезпечує найбільш швидке відновлення порушених прав кредитора. В цьому полягає позитивний аспект досудового порядку врегулювання спорів. Такий порядок є позитивним і для добросовісного боржника, оскільки позбавляє його додаткових витрат на судові видатки.

Суд зауважує, що спосіб захисту свого порушеного права шляхом досудового врегулювання спору не є обов`язковим до правовідносин, що складаються між сторонами, оскільки право особи на звернення до суду передбачено ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15,16 ЦК України та відповідними нормами ГПК України.

Однак судом встановлено, що досудовий спосіб врегулювання даного спору не дав результатів, відповідачем не здійснено оплати за отриманий Товар.

Відтак у зв`язку із тим, що судом встановлено, що відповідач є таким, що прострочив виконання договору у вигляді нездійснення попередньої оплати, водночас прийняв Товар без зауважень та набув його у власність, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 154 158 грн 00 коп.

Неналежне виконання зобов`язання відповідачем (прострочення оплати товару) призвело до того, що позивач не отримав можливість розпоряджатися коштами на свій розсуд, у зв`язку із чим наявні правові підстави для застосування до суми основного боргу нарахувань у вигляді 3 % річних та інфляційних втрат на суму простроченого зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат долучений позивачем до справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу (з 06.04.2023 до 29.12.2023) та встановлено, що останній не є арифметично вірним, а обґрунтований розмір інфляційних втрат за період:

- із 06.04.2023 до 29.12.2023 на суму 80 088 грн.;

- із 20.04.2023 до 29.12.2023 на суму 32 690 грн.;

- із 23.05.2023 до 29.12.2023 на суму 27 180 грн.;

- із 20.06.2023 до 29.12.2023 на суму 7 100 грн.;

- із 24.06.2023 до 29.12.2023 на суму 7 100 грн. - становить 2 601 грн 28 коп.

Розрахунок здійснюється за формулою : IIc (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) x = 1.00385173 Інфляційне збільшення: 818 698,80 x 1.00385173 - 818 698,80 = 3 153,40 грн.

Водночас оскільки позивач просить суд стягнути з відповідача 1 542 грн 41 коп. інфляційних втрат, то суд, виходячи із принципу диспозитивності у господарському судочинстві, дійшов висновку про задоволення даних позовних вимог у обсязі, заявленому позивачем.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних долучений позивачем до справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу (з 06.04.2023 до 29.12.2023) та встановлено, що останній не є арифметично вірним, а обґрунтований розрахунок 3 % річних за вказаний період складає 3 163 грн 22 коп.

Водночас оскільки позивач просить суд стягнути з відповідача 3 153 грн 81 коп. 3 % річних, то суд, виходячи із принципу диспозитивності у господарському судочинстві, дійшов висновку про задоволення даних позовних вимог у обсязі, заявленому позивачем.

Розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, які здійснено господарським судом долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції (див. рішення від 21.01.1999 в справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 28.10.2010 в справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994 в справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003 в справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008 в справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Позов подано до Господарського суду Рівненської області на підставі ч.5 ст. 29 ГПК України, якою передбачено, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Так, у п. 6.1 Договору сторони погодили, що поставка Товару здійснюється на умовах EXW (Інкотермс 2010) зі складу Продавця, який знаходиться за адресою: Рівненська обл. Рівненський р-н, с. Нова Любомирка. вул. Промислова, буд. 5А.

Отже, умови договору купівлі-продажу № 02/03-1 від 02.03.2023 чітко і недвозначно передбачають місце виконання договору Рівненська обл. Рівненський р-н, с.Нова Любомирка.

Тобто, умови договору не були б виконані в разі не виконання вимог п. 6.1. Договору, тому Рівненська обл. Рівненський р-н, с. Нова Любомирка. Вул. Промислова, буд. 5А, є саме місцем виконання договору, де він і виконувався.

За вказаних обставин, в порядку ч.5 ст. 29 ГПК України, за вибором позивача, справа розглядається в Господарському суді Рівненської області.

Позивач скористався наданим йому законом правом та обрав для вирішення спору Господарський суд Рівненської області, шляхом подачі даного позову.

За результатами з`ясування обставин при розгляді справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 158 854 грн 22 коп. (з яких - 154 158 грн.00 коп. - основний борг, 1 542,41 грн. 00 коп. - інфляційні втрати, 3 153,81 грн. - 3% річних).

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Судом встановлено, що 08.01.2024 Господарським судом Рівненської області видано судовий наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-БРУК" заборгованості за договором купівлі - продажу від 02.03.2023 № 02/03-1 в сумі 158 854 грн 22 коп., з яких: 154 158 грн 00 коп. - заборгованість, 1 542 грн 41 коп. - інфляційні втрати, 3153 грн 81 коп. - 3% річних, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11 000 грн 00 коп. та судового збору у розмірі 214 грн 72 коп.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 23.01.2024 у справі № 918/1351/23 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" про скасування судового наказу - задоволено. Судовий наказ від 08.01.2024 № 918/1351/23 скасовано. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю "АРТ БРУК" про право на звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.2 ст. 151 ГПК України у разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Судом встановлено, що при зверненні до господарського суду із заявою про видачу судового наказу у справі № 918/1351/23 Товариством з обмеженою відповідальністю "АРТ-БРУК" сплачено судовий збір у розмірі 214 грн 72 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 4225 від 28.12.2023.

Враховуючи подання позову у справі № 918/93/24 через підсистему "Електронний суд" позивачем правомірно застосовано коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позивачем при зверненні до суду із даним позовом сплачено 2 207 грн 68 коп, що підтверджується платіжною інструкцією № 4294 від 26.01.2024.

Таким чином, як вбачається, Товариством з обмеженою відповідальністю "АРТ-БРУК" понесено судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп., тобто в необхідному розмірі (3 028 грн 00 коп. * 0, 8 = 2 422 грн 40 коп.).

Приймаючи до уваги те, що Господарський суд Рівненської області за результатами розгляду справи дійшов висновку про задоволення позову, то судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп".

Також у своєму позові позивач завив до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. 00 коп.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 1 7422,40 грн., з яких: 2422,40 грн. сума сплаченого судового збору та 15000,00 грн. сума витрат на професійну правову допомогу.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з нормами ч. 3 ст. 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 2-6 ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем було подано копії наступних документів:

- ордер на надання правової допомоги серії ВК № 1117308 від 23.01.2024, виданий адвокатським об`єднанням "Лінія права" на надання правничої (правової) допомоги ТОВ "Арт-Брук" адвокатом Кухаруком Ігорем Миколайовичем;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Кухарука Ігоря Миколайовича; посвідчення адвоката Кухарука Ігоря Миколайовича;

- договір про надання правової допомоги від 04.01.2024;

- акту приймання-передачі послуг правової допомоги від 29.01.2024;

- платіжна інструкція № 4336 від 14.02.2024 на суму 21 000 грн 00 коп.

Згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги, за цим договором адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання з надання правничої допомоги в тому числі з підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості за договором № 02/03-1 від 02.03.2023.

Згідно з умовами пункту 2 договору, вартість правової допомоги визначається у актах приймання-передачі правової допомоги.

Згідно з актом прийому-передачі послуг правової допомоги, вартість послуг із підготовки та подання позовної заяви за договором № 02/03-1 від 02.03.2023 становить 15 000,00 грн.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Водночас необхідно зазначити, відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:

1) за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу);

2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. За таких умов, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;

4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У частині 5 статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Таким чином, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Розмір таких витрат також повинен бути обґрунтованим. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову та предмету спору, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Як вже зазначалося вище, ухвалою від 27.02.2024, між іншого, було встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" процесуальний строк для надання суду письмових заперечень (у випадку їх наявності) на клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-БРУК" про долучення до матеріалів справи доказів витрат позивача на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача даних судових витрат у розмірі 15 000 грн 00 коп. - до початку судового засідання.

В матеріалах справи відсутні заперечення відповідача проти стягнення з нього заявленої суми витрат на оплату послуг адвокатського об`єднання позивача в розмірі 15 000 грн 00 коп.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем надано усю сукупність документів, якими стверджується, що адвокатським об`єднанням "Лінія права" була надана правова правнича допомога позивачу у справі № 918/93/24.

Як встановлено судом, Адвокатське об`єднання та клієнт (замовник, позивач), керуючись принципом вільного волевиявлення щодо укладення договору про надання правової допомоги, погодили між собою відповідно розмір та вартість такої допомоги у справі за Договором від 02.03.2023 (який був предметом позову) сумі 15 000 грн 00 коп.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленим у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Суд зауважує, що при погодженому між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованому розмірі гонорару останній обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги, що виключає необхідність відображення інформації про понесені адвокатом витрати часу по кожному з видів робіт (наданих послуг) в детальному описі робіт (наданих послуг) чи іншому документі, що містить такий детальний опис. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту.

Відтак оскільки як вбачається із акту прийому-передачі послуг правової допомоги від 29.01.2024 згідно Договору між позивачем та адвокатським об`єднанням узгоджено фіксований розмір гонорару при розгляду даної справи, що становить 15 000 грн 00 коп., - суд не надає оцінку видам правової допомоги та часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 дійшла висновку про те, чи потрібно надавати суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, у разі, якщо сторони погодили оплату у фіксованій сумі.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у наведеній вище постанові зазначила таке:

"140. подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

141. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

143 ч. 3 ст. 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

144. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис".

Суд зазначає, що у даному випадку для підтвердження витрат, понесених позивачем на отримання правової допомоги не потрібний як детальний опис робіт, так і Звіт про надану правову допомогу, які б містили перелік послуг, які надані адвокатським об`єднанням для позивача.

Процесуальним законом від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, навіть без обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №823/2638/18 та від 09.07.2019 у справі №923/726/18).

Суд підкреслює, що оскільки сторони дійшли згоди про фіксований розмір правової правничої допомоги у розмірі 15 000 грн 00 коп за ведення справи № 918/93/24 у суді першої інстанції, - фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в даному випадку.

При здійсненні розподілу витрат суд надає правову оцінку обґрунтованості заявлених витрат з врахуванням критеріїв: пов`язаності витрати з розглядом справи; обґрунтованості та пропорційним їх розміру до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Спір у даній справі є майновим, що виник у зв`язку із невиконанням договору поставки. Справа розглядалася у спрощеному позовному провадженні через ціну позову, яка складала при пред`явленні позову 158 854 грн 22 коп., а також у зв`язку із клопотанням позивача, заявленого разом з позовною заявою. Обсяг доказів, що підлягали опрацюванню є незначним. Крім того, спір у даній справі не відноситься до категорії складних спорів, судова практика є сталою. Спір у даній справі є типовим.

Водночас суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу, заявлені позивачем у справі (15 000 грн 00 коп.) відповідають критерію "розумності їх розміру".

Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Надавши оцінку усім доданим до заяви доказам з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, врахувавши критерії співмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, зокрема, критеріям розумності, враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд дійшов висновку про те, що справедливим та співмірним є покладення витрат на професійну правничу допомогу, які понесені позивачем, на відповідача.

Вирішуючи вказане питання, суд також керується тим, що судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Згідно з ст. ст. 126, 129 ГПК України - стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує за рахунок іншої сторони витрати на професійну правничу допомогу.

Зважаючи на викладене у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги позивача про стягнення витрат понесених позивачем по оплаті професійної правничої допомоги у справі та стягнення з відповідача 15 000 грн 00 коп.

Вказана сума понесених витрат позивачем на професійну (правничу) допомогу його адвоката підтверджена належними та допустимими доказами.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-БРУК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" про стягнення 158 854 грн 22 коп. задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будальянс Груп" (вул. 7 Слобідська, 70, офіс 8, м. Миколаїв, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, 54055; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-БРУК" (33028, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 5А, ) 154 158 (сто п`ятдесят чотири тисячі сто п`ятдесят вісім) грн 00 коп. - основний борг, 1 542 (одна тисяча п`ятсот сорок дві) грн 41 коп. інфляційних втрат, 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 81 коп. - 3% річних, 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. витрати зі сплати судового збору та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп. витрати на правову допомогу.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано "11" березня 2024 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич