ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2024 р. Справа№ 910/13267/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання: Кузмінської О.Р.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 05.03.2024 у справі №910/13267/23 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2024, повний текст якої складений 16.01.2024,

у справі № 910/13267/23 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Фонду державного майна України

треті особи: 1. Національне агентство по запобіганню корупції

2. Публічне акціонерне товариство «Центренерго»

про визнання незаконним та скасування наказу в частині, визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2024 у справі № 910/13267/23 позов залишений без розгляду.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позивач не з`явився в судове засідання та не повідомив суд про причини неявки, відсутність позивача унеможливлює вирішення спору по суті, а відтак позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, згідно з якою суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання, або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2024 у справі № 910/13267/23 та направити справу для подальшого розгляду до Господарського суду міста Києва.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:

- його неявка в судове засідання були викликана поважними причинами, а саме різким погіршенням стану здоров`я в ніч з 15 на 16 січня 2024 року, спричиненим підвищенням артеріального тиску, у зв`язку з чим позивач був вимушений викликати після 9-00 16.01.2024 швидку допомогу, яка прибула о 10-25 хв., після чого позивач фізично, з огляду на значене погіршення стану свого здоров`я не міг взяти участь у судовому засіданні;

- у зв`язку з раптовим виникненням вказаних обставин, позивач добросовісно користуючись процесуальними правами та виконуючи процесуальні обов`язки завчасно повідомив суд, про вказані факти, шляхом направлення відповідної заяви про відкладення судового розгляду справи з посиланням на вказані поважні причини своєї неявки, а також проінформував секретаря судового засідання у телефонному режимі про надсилання вказаної заяви та повторно висловив прохання відкласти судове засідання. Вказане підтверджується копіями заяви про відкладення судового розгляду справи та копіями скрін-шотів, які засвідчують факт здійснення телефонного дзвінка секретарю судового засідання;

- за інформацією наданою службою технічної підтримки Судової влади України зазначене клопотання надійшло до Господарського суду міста Києва о 9-00 хв. 16.01.2024;

- водночас вказане не було прийнято до уваги судом першої інстанції, який відповідне клопотання не розглянув та, навіть, не відобразив його у змісті оскаржуваної ухвали, навмисно залишивши позов без розгляду, чим позбавив позивача права на судовий захист справедливим судом та доступ до правосуддя;

- при цьому, суд розумів, що перебуваючи у хворобливому стані позивач не має можливості надати жодну довідку медичної установи, яка у нього була відсутня та могла бути отримати тільки після поліпшення мого стану у медичному закладі;

- згідно встановленого порядку швидка допомога не наділена повноваженнями видачі довідок, які складаються та заповнюються в електронній формі під час надання допомоги, В той же час 19.01.2024 «Центром екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» позивачу надана довідка щодо надання медичної допомоги ОСОБА_1 16.01.2024 року з 10-25 хв. до 11.год.19 хв.;

- дії суду навмисно були направлені на перешкоджання участі позивача у судовому розгляді справи, так як попередньо суд теж не зважив на об`єктивну неможливість явки його у підготовче засідання через підтверджену та обґрунтовану зайнятість в іншій справі, про що завчасно було повідомлено суд шляхом направлення відповідного клопотання, однак, суд не зважив на гарантовані позивачу процесуальні права бути присутнім і брати участь у підготовчу засіданні і закрив підготовче провадження у справі без з`ясування думки позивача та права користуватися відповідними процесуальними правами і механізмами на стадії підготовчого провадження (за інформацією, наданою службою технічної підтримки Судової влади України клопотання про перенесення розгляду справи надійшло до Господарського суду міста Києва 27.11.2023 року о 12-33 хв.);

- суд не визнавав явку позивача у судове засідання обов`язковою, що свідчить про можливість розгляду судом справи за наявними в ній матеріалами;

- за вказаних обставин, а також беручи до уваги заявлене позивачем клопотання про відкладення судового розгляду справи з поважних причин, суд був позбавлений можливості залишити позов без розгляду, - оскільки має місце випадок, який згідно з приписами ГПК України виключає можливість залишення позову без розгляду та вимагає відкладення судового розгляду справи;

- у даній категорії спору неявка позивача не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2023, справу № 910/13267/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13267/23, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/13267/23.

29.01.2024 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2024 залишено без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16/01/2024 у справі № 910/13267/23 та повідомлено про право на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків протягом 10 днів з дня вручення вказаної ухвали шляхом подачі до суду апеляційної інстанції з доказами надання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів відповідачу (Фонду державного майна України) та третій особі-1 (Національному агентству по запобіганню корупції).

01.02.2024 від ОСОБА_1 до Північного апеляційного господарського суду надійшов другий примірник апеляційної скарги, до якої, зокрема, додані докази надіслання відповідачу та третій особі 1.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2024 у справі № 910/13267/23, розгляд апеляційної скарги призначено на 05.03.2024 об 11:55 год.

22.02.2024 до суду від третьої особи 2 надішли пояснення, в яких третя особа 2, з посиланням на те, що:

- твердження апелянта про те, що клопотання про перенесення судового засідання, розгляд якого призначено на 10-00 16.01.2024, на іншу дату, було доставлено до електронного суду 16.01.2024 о 9-00 не відповідає дійсності, оскільки відповідно до Картки руху документу вищезазначене Клопотання доставлено до електронного суду 16.01.2024 о 12-40, тобто після часу проведення засідання;

- позиція апелянта про те, що його неявка не перешкоджала розгляду справи по суті суперечить судовій практиці, яка склалась. Так, у постановах Верховного суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 16.08.2018 зі справи № 910/23344/17, від 15.01.2019 зі справи № 914/794/18 та від 22.01.2019 зі справи № 922/2584/18, Суд зазначив, що аналіз положень статей 202, 226 ГПК України свідчить про можливість розгляду позовних вимог у разі неявки в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час і місце проведення судового засідання позивача (його представника) та без повідомлення про причини такої неявки лише за наявності сукупності двох умов - якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та, одночасно, якщо його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Враховуючи наведене, Касаційний господарський суд дійшов висновку про те, що неподання відсутнім позивачем в підготовчому засіданні до суду заяви про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення про неявку і поважність її причини зумовлює залишення позову без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України;

- слід зауважити на правовій позиції щодо застосування положень ч. 4 ст. 202 та п. 4 ч.1 ст.226 ГПК України, яка викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду № 916/3616/15 від 13.09.2019, згідно з якою неявка позивача (його представника) та неповідомлення про причини такої неявки є самостійною та достатньою підставою для залишення позову без розгляду, а норми законодавства не передбачають необхідності у повторності або систематичності не вчинення позивачем (його представником) таких дій,

просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

23.02.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач, з посиланням на те, що оскільки позивач не з`явився в судове засідання та не повідомив суд про причини неявки, відсутність позивача унеможливлює вирішення спору по суті, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

09.02.2024 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій заявник просить надати йому можливість приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 вказану заяву задоволено.

До апеляційної скарги апелянтом, а до пояснень третьою особою 2 додані додаткові докази на підтвердження власних правових позицій, а саме копії клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження від 27.11.2023, заяви від 16.01.2024, скрін-шотів з екрану телефону, довідки Комунального підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» № 01-57/Б від 19.01.2024, ЄКГ, скарги на бездіяльність дізнавача, картки руху документа.

Вказані докази учасниками судового процесу надані на підтвердження власних правових позицій, зокрема щодо поважності причин неявки в судове засідання та своєчасного повідомлення про вказані причини суд першої інстанції. При чому частина з вказаних доказів станом на дату винесення оскаржуваної ухвали не існувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом частин 4, 8 ст. 80 ГПК України, яка визначає загальний порядок подання доказів, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

У постанові Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №910/17343/20, судом касаційної інстанції, серед іншого, зазначено про наступне:

- системний аналіз ст.ст. 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (схожий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 18.06.2020 у справі № 909/965/16);

- так, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 916/2187/18 викладено висновок про те, що, подаючи відповідні докази, відповідач звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що документи, які ним подані, датовані вереснем та груднем 2019 року, отже, вони не існували станом на дату винесення рішення судом першої інстанції, а також на дату прийняття ухвали апеляційним судом від 22.04.2019. Відтак, відповідно до ч.ч. 3, 8 ст. 80 та ч. 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції повинен був належним чином дослідити, чи міг відповідач подати такі докази до суду першої інстанції та чи не є це винятковим випадком, згідно з яким апеляційний господарський суд повинен був оцінити такі документи;

- враховуючи висновок щодо застосування норми ч. 3 ст. 269 ГПК України, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 916/2187/18, колегія суддів не може не погодитися з твердженням скаржника про те, що суд апеляційної інстанції протокольною ухвалою від 11.11.2021 безпідставно відхилив клопотання позивача про прийняття до розгляду та дослідження нових доказів, долучених до апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 у цій справі, зокрема, протоколу огляду місця події від 12.07.2021, складеного старшим дізнавачем відділу дізнання Печерського УП ГУПН в м. Києві Трохимець А. О. в рамках кримінального провадження від 02.12.2020 № 0001148, та доданих до зазначеного протоколу відеозаписів, які (докази) в розумінні ст. 391 ГПК України можуть підтверджувати триваючий характер правопорушення та з об`єктивних причин не могли бути надані позивачем до місцевого господарського суду з огляду на ухвалення ним рішення від 24.06.2021, тобто до проведення зазначеної процесуальної дії;

- натомість Верховний Суд зауважує, що всупереч вимогам ч. 3 ст. 269 ГПК України апеляційний суд вибірково прийняв до уваги доказ (лист Печерського УП ГУНП у м. Києві від 08.10.2021 № 867-173/125/52-2021, в якому зазначено про закриття 01.10.2021 кримінального провадження від 02.12.2020 № 0001148), наданий відповідачем безпосередньо до апеляційного суду.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи» і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14).

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства, зокрема є: змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Законом можуть бути визначені також інші засади судочинства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; змагальність сторін; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами тощо.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм процесуального законодавства, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, зобов`язаний забезпечувати дотримання принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, доведенні перед судом їх переконливості, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом задля прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, яке буде відповідати завданням господарського судочинства.

У рішенні від 03.01.2018 «Віктор Назаренко проти України» (Заява №18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (див. рішення у справі "

«Беер проти Австрії» (Beer v. Austria), заява №30428/96, пункти 17, 18, від 06 лютого 2001 року)

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).

У пункті 7 розділу II рішення у справі «Мінак та інші проти України» ЄСПЛ указав, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (рішення від 27.10.1993 у справах «Авотіньш проти Латвії», заява №17502/07, пункт 119 та «Домбо Бехеєр Б. В. проти Нідерландів», пункт 33). Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі з апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи (пункти 17 - 18 рішення від 06.02.2021 у справі «Беер проти Австрії», заява №30428/96).

Враховуючи правовий висновок щодо застосування норми ч. 3 ст. 269 ГПК України, викладений у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №916/2187/18, колегія суддів дійшла до висновку про поновлення пропущеного строку та прийняття до розгляду всіх поданих учасниками судового процесу до суду апеляційної інстанції доказів, оскільки такі докази можуть підтвердити або спростувати твердження позивача про завчасне звернення до суду першої інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи та, відповідно, встановити наявність або відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Станом на 05.03.2024 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

В судовому засіданні позивач та третя особа 1 апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити, відповідач та третя особа проти задоволення апеляційної скарги заперечили.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з наступних підстав.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ № 1314 від 20.07.2023 Фонду державного майна України про проведення 07.08.2023 року позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Центренерго» в частині включення до порядку денного пунктів 2 та 3 стосовно припинення повноважень голови та членів наглядової ради та обрання членів наглядової ради;

- визнати незаконним та скасувати рішення дистанційних позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Центренерго», оформлених протоколом позачергових загальних зборів акціонерів від 07.08.2023, щодо рішення акціонерів про дострокове припинення повноважень голови та членів наглядової ради ПАТ «Центренерго», у тому числі в частині припинення повноважень Безлепкіна В.М., як незалежного директора, члена наглядової ради ПАТ «Центренерго».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2023, серед іншого, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 31.10.2023 о 10:30.

Копія відповідної ухвали 26.09.2023 направлена учасникам справи та вручена позивачу 10.10.2023, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 644.

23.10.2023 через систему електронний суд до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про участь представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в якому останній просив задовольнити вищезазначене клопотання та постановити ухвалу про участь представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програми EasyCon. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2023 вказане клопотання задоволено.

В судове засідання 31.10.2023 всі учасники судового процесу направили представників.

В судовому засіданні 31.10.2023 Господарським судом міста Києва постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу підготовчого засідання, якою підготовче засідання відкладено на 28.11.2023 о 10:00 грн.

27.11.2023 через систему електронний суд до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання, в якому позивач повідомив суд про те, що він приймає участь і іншому судовому засіданні по кримінальній справі 621/4224/23, яке призначено на 28.11.2023 о 10-00 хв., що унеможливлює його участь у судовому засіданні, яке відбудеться у Господарському суду м. Києва у справі №910/13267/23 та просив:

- продовжити строк проведення підготовчого провадження у господарській справі № 910/13267/23 продовжити на тридцять днів;

- у разі задоволення цього клопотання, завчасно повідомити про час та день на які призначено розгляд справи (підготовче провадження).

В судовому засіданні 28.11.2023 суд протокольно ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 16.01.2024 о 10:00 год.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 позивача повідомлено про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті на 16.01.2024 о 10:00 год та вказано на те, що засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-В, зал №25.

В судове засідання, призначене на 16.01.2024 позивач не з`явився, до початку розгляду справи клопотання про розгляд справи за його відсутності не подав та про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2024 у справі № 910/13267/23 позов залишений без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, з чим колегія суддів не може погодитись з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 ГПК України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Питання процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання було предметом дослідження об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах № 910/16978/19 та № 916/3616/15 постановами від 05.06.2020 та від 13.09.2019 у яких викладено наступну правову позицію:

- положення статей 202, 226 ГПК України не пов`язують можливість залишення позовної заяви без розгляду з необхідністю надання судом оцінки можливості вирішення спору за відсутності представника позивача, який не з`явився на виклик суду, не повідомив про причини неявки, був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду. Наведене, однак, не стосується випадків, коли позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Тобто оцінка можливості вирішення спору по суті за відсутності представника позивача має обов`язково надаватись судами у разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, але звернувся із заявою про розгляд цієї справи за його відсутності;

- аналізуючи зміст наведених норм процесуального закону, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що обов`язковими умовами для застосування передбачених ч. 4 ст. 202, п. 4 ст. 226 ГПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності. Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не недійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи;

- при цьому у разі подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, суд відповідно до вимог ст.ст. 120, 121 ГПК України може визнати явку позивача обов`язковою та викликати його у судове засідання;

- отже, у випадку якщо позивач має намір взяти участь у судовому засіданні, однак не має можливості взяти участь у першому засіданні, він має повідомити суд про причини неявки і у випадку визнання таких причин поважними, суд може відкласти розгляд справи;

- що ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України не передбачають вимоги, що для залишення позову без розгляду позивач має не з`явитися у судове засідання саме у зв`язку з визнанням судом його явки обов`язковою та викликом до суду.

Отже неявка позивача (його представника) та неповідомлення про причини такої неявки є самостійною та достатньою підставою для залишення позову без розгляду, при цьому норми законодавства не передбачають необхідності у повторності або систематичності невчинення позивачем (його представником) таких дій.

Вказане підтверджується також і змістом частин 1, 2 статті 202 ГПК України, якими не передбачено такої підстави для відкладення судового засідання, як неявка представника позивача та неповідомлення ним поважних причин неявки.

З матеріалів справи слідує, що розгляд цієї справи № 910/13267/23 здійснюється судом за правилами загального позовного провадження, на 16.01.2024 призначено судове засідання в межах розгляду справи по суті.

Статтею 120 ГПК України передбачено, що:

- суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч. 2);

- виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3);

- ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Цей термін може бути скорочений судом у випадку, коли цього вимагає терміновість вчинення відповідної процесуальної дії (огляд доказів, що швидко псуються, неможливість захисту прав особи у випадку зволікання тощо) (ч. 4);

- учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає (ч. 7).

Порядок вручення судових рішень встановлений ст. 242 ГПК України, згідно з якою в редакції на дату винесення цієї ухвали, днем вручення судового рішення, зокрема, є день вручення судового рішення під розписку, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2024 доставлено до електронного кабінету позивача 30.11.2023 о 14:42.

Отже, колегія суддів вважає вірним висновки суду першої інстанції про те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 29.11.2024 вважається врученою позивачу 30.11.2023.

У апеляційній скарзі позивач, серед іншого, зазначає про те, що його неявка в судове засідання були викликана поважними причинами, а саме різким погіршенням стану здоров`я в ніч з 15 на 16 січня 2024 року, причиненим підвищенням артеріального тиску, у зв`язку з чим позивач був вимушений був викликати після 9-00 16.01.2024 швидку допомогу, яка прибула о 10- 25 хв., після чого позивач фізично з огляду на значене погіршення стану його здоров`я, не міг взяти участь у судовому засіданні.

Колегія суддів зазначає про те, що, обставини погіршення здоров`я позивача вранці 16.01.2024 підтверджується довідкою Комунального підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» № 01-57/Б від 19.01.2024, з якої слідує, що 16.01.2024 о 10:25 год. до апелянта виїжджала бригада екстреної медичної допомоги, після огляду встановлено попередній діагноз: «Гіпертонічна хвороба ІІ ст. Криз неускладнений. Астеноневротичний синдром», закінчення обслуговування виклику об 11:19 год.

За таких обставин колегія суддів вважає, що неявка представника позивача в судове засідання 16.01.2024 обумовлена поважними причинами.

Щодо своєчасного повідомлення апелянтом суду першої інстанції про неможливість прибуття в судове засідання 16.01.2024 з поважних причин, слід зазначити наступне.

Колегія суддів виходить з того, що, у цій справі обставини, наслідком яких стала неможливість для позивача прийняти участь в судовому засіданні, а саме погіршення стану його здоров`я, не можливо було завчасно передбачити та, відповідно, заздалегідь звернутися до суду першої інстанції з відповідним клопотанням.

При цьому слід окремо зауважити на тому, що клопотання позивача про відкладення розгляду справи надійшло через систему електронний суд до Господарського суду міста Києва 16.01.2024 об 11:14:59 год., тобто у той час, у який, згідно з вищезгаданою довідкою Комунального підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» № 01-57/Б від 19.01.2024 обслуговування виклику бригади екстреної медичної допомоги ще тривало.

Вказане, на думку колегії суддів, з більшою ймовірністю свідчить про те, що:

- відповідне клопотання апелянтом було направлено до суду до приїзду бригади екстреної медичної допомоги, тобто принаймні до 10:25 год., а відтак станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали (16.01.2024 о 10:27:07) вказане клопотання апелянтом було подано;

- з незалежних від позивача причин відповідне клопотання було доставлено до суду після постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11.09.1997 визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції та повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним» (рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі «Беллє проти Франції»). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд.

У рішенні від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, залишення позовної заяви з формальних підстав без розгляду унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

При цьому, хоча позивач, відповідно до приписів чинного законодавства, не позбавлений права звернутися до суду з цим позовом повторно, вказане призведе до понесення ним додаткових витрат, що, за обставин, які викладені вище, не може бути визнано справедливим.

Також колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відсутність позивача унеможливлює вирішення спору по суті, оскільки судом першої інстагції явка позивача не визнавалась обов`язковою.

З огляду на вказані обставини, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, згідно з якою суд залишає позов без розгляду, зокрема у випадку, якщо позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору, є передчасним.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

За приписами ч. 3 ст. 271 ГПК України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореної ухвали судом першої інстанції мале місце неправильне застосування норм процесуального права, а відтак, ухвала Господарського суду міста Києва від 16.01.2024 у справі № 910/13267/23 підлягає скасуванню, а справа - передачі на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Враховуючи вимоги, які викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2024 у справі № 910/13267/23 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2024 у справі № 910/13267/23 скасувати.

3. Передати справу № 910/13267/23 на розгляд Господарського суду міста Києва.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13267/23.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 07.03.2024.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

О.В. Тищенко