ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2024 р. Справа№ 911/218/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Коробенка Г.П.

Шаптали Є.Ю.

без повідомлення учасників справи

розглянув апеляційну скаргу Єржаховської Наталії Олександрівни на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 (повний текст рішення складено 29.11.2023)

у справі № 911/218/23 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»

до 1) Єржаховської Наталії Олександрівни

2) ОСОБА_2

про стягнення 165 063,22 грн заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

Господарським судом Київської області розглядалась справа за позовом, поданим Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» (позивач) до Фізичної особи-підприємця Єржаховської Наталії Олександрівни та до ОСОБА_2 про солідарне стягнення 165 063,22 грн заборгованості за кредитним договором № 011/1179/485036 від 23.11.2018.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.04.2023 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.04.2023 постановлено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №911/218/23 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.06.2023 заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» №114/5-К-302559 від 01.05.2023 про заміну сторони у справі було задоволено, замінено позивача - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.07.2023 матеріали справи № 911/218/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до Єржаховської Наталії Олександрівни та до ОСОБА_2 про стягнення 165 063,22 грн заборгованості за кредитним договором №011/1179/485036 від 23.11.2018 передано на розгляд Господарського суду міста Києва за виключною підсудністю.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 позов задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з Єржаховської Наталії Олександрівни та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитом у розмірі 151 626,89 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 13 436,33 грн.

Стягнуто з Єржаховської Наталії Олександрівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 342,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 342,00 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Єржаховська Наталія Олександрівна звернулася 18.12.2023 електронною поштою на адресу Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, яка сформована в системі «Електронний суд» 18.12.2023, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №911/218/23 повністю та направити справу на розгляд до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 911/218/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 911/218/22. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Єржаховської Наталії Олександрівни на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі № 911/218/23.

28.12.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 911/218/23.

У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. з 25.12.2023 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 01.01.2024 у справі №911/218/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.01.2024 прийнято справу за апеляційною скаргою Єржаховської Наталії Олександрівни на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 визначеною колегією суддів, апеляційну скаргу Єржаховської Наталії Олександрівни на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі № 911/218/23 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

05.01.2024 на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків з доказами доплати судового збору та доказами направлення апеляційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та ОСОБА_2 .

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Єржаховської Наталії Олександрівни на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі № 911/218/23. Справу призначено до розгляду без повідомлення (виклику) учасників справи.

24.01.2024 на запит Північного апеляційного господарського суду електронною поштою суду надійшла відповідь Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, відповідно до якої зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

24.01.2024 на запит Північного апеляційного господарського суду електронною поштою суду надійшла відповідь Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, відповідно до якої зареєстроване місце проживання Єржаховської Наталії Олександрівни за адресою АДРЕСА_2 .

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX, Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 №3429-IX, Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 13 травня 2024 року.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, частиною 7 вказаної статті визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Колегією суддів враховано, що ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, справа №911/218/23 призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 23.11.2018 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - банк/кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Єржаховською Наталією Олександрівною (далі - позичальник/відповідач-1) був укладений кредитний договір № 011/1179/485036 (надалі - кредитний договір).

У відповідності до п.1.3. Статуту Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (в редакції 2021 року) протоколом Загальних зборів акціонерів № Зб-62 від 23.04.2021 прийнято рішення про зміну найменування Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк». Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» є правонаступником за всіма правами та обов`язками Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль».

У п. 1.1 кредитного договору сторони погодили, що відповідно до умов договору кредитор зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти (надалі - кредит) в формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 298 000,00 грн, а позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до графіку погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісії, а також виконати інші зобов`язання, визначені договором.

Згідно з п. 1.3 кредитного договору в редакції додаткової угоди № 1 від 06.01.2021 кінцевий термін погашення кредиту позичальником - 23.12.2023 р. або інша дата, визначена відповідно до п. 5.4 або статті 8 договору (останній день строку користування кредитом, до закінчення якого позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості за договором в повному обсязі).

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що протягом строку фактичного користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця кредитору проценти, сума яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 27% річних, в тому числі за користування кредитом після настання кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного п. 1.3. договору.

Умовами п. 2.4 кредитного договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що процентна ставка за кредитом збільшується на 200 базисних пункти в порядку, передбаченому договором, у випадках невиконання або неналежного виконання позичальником будь-якої з умов, передбачених пунктом 3.6 та/або пунктом 6.1 та/або пунктом 6.4 та/або 8.1.4 договору (при кожному випадку порушення).

Процентна ставка по кредиту, визначена п. 2.1 договору, підвищується в перший банківський день календарного місяця, наступного за місяцем, в якому кредитору стало відомо про настання обставини, визначені абзацом 1 цього пункту.

Підвищення процентної ставки відповідно до цього пункту договору не є зміною умов договору в односторонньому порядку та така зміна процентної ставки не потребує укладення додаткової угоди до договору.

Відповідно до п.5.2. договору позичальник здійснює повернення кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними платежами в розмірі згідно з графіком. Ануїтетний платіж включає в себе повернення частин основної суми кредиту та сплату процентів за його користування.

За умовами п. 5.3 кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, 23 числа, та при погашенні заборгованості за кредитом в повному обсязі.

При простроченні погашення ануїтентного платежу проценти, нараховані на суму простроченої заборгованості за кредитом за період прострочення, в тому числі, визначені п. 2.2 договору, підлягають сплаті додатково до сум, передбачених графіком.

Згідно з п. 8.1 кредитного договору у разі настання дефолту (невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань (обов`язків) за договором, а також інші обставини, які, на думку кредитора, свідчать про те, що зобов`язання позичальника за договором не будуть виконані), кредитор має безумовне право на власний розсуд без необхідності укладення будь-яких додаткових угод/договорів про зміни вжити один або декілька таких заходів:

8.1.1 відмовити в наданні кредиту або його частини за договором;

8.1.2 скасувати або встановити розмір ліміту в розмірі фактичної заборгованості позичальника за кредитом;

8.1.3 вимагати дострокового повного/часткового виконання позичальником зобов`язань за договором;

8.1.4 вимагати від позичальника та/або поручителів надання забезпечення (додаткового забезпечення) виконання зобов`язань позичальника за договором.

Згідно з п.8.2 договору кредитор вправі скористатись правами, зазначеними в пункті 8.1. договору та пред`явити позичальнику відповідні вимоги при настанні будь-якої з обставин, в тому числі, порушення позичальником строків виконання або невиконання будь-яких грошових зобов`язань за Договором (п. 8.2.1); порушення справи про припинення або банкрутство Позичальника/Поручителя чи прийняття рішення про припинення юридичної особи та/або про припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця Позичальника/Поручителя (п.8.2.2.).

Відповідно до п.8.3 договору якщо кредитор вирішив скористатися правами, визначеними у підпунктах 8.1.1 - 8.1.3. пункту 8.1. цієї статті договору, він повідомляє про це позичальника шляхом направлення письмового повідомлення. У цьому разі зобов`язання кредитора, щодо надання кредиту, є припиненими з дати прийняття кредитором відповідного рішення. Позичальник зобов`язаний виконати вимогу, зазначену в письмовому повідомленні кредитора, і здійснити погашення заборгованості негайно, але не пізніше 3О (тридцятого) календарного дня з дня направлення кредитором позичальнику відповідного повідомлення (якщо у відповідному повідомленні не зазначений менший строк) - У розі невиконання позичальником зазначеної вимоги, кредитор має право пред`явити вимогу позичальнику/поручителям та вжити інші заходи для стягнення заборгованості позичальника за договором, які не суперечать законодавству України.

23.11.2018 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) та громадянином України ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки № 011/1179/485036/П (надалі - договір поруки), відповідно до умов якого (з урахуванням змін, внесених додатковим договором №1 від 06.01.2021) поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору, за умовами якого позичальник зобов`язаний повернути кредит в розмірі 298 000,00 грн в порядку передбаченим кредитним договором.

На виконання умов кредитного договору, Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було надано відповідачеві кредитні кошти згідно спірного договору в сумі 298000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку від 23.09.2022.

06.01.2021 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та фізичною особою-підприємцем Єржаховською Наталією Олександрівною була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору №011/1179/485036 від 23.11.2018, умовами якої сторони погодили внести зміни до п.1.3 договору, а саме, що кінцевий термін погашення кредиту 23.12.2023.

Крім того, в п.1.2 додаткової угоди №1 сторони визначили, що станом на дату укладення цієї додаткової угоди фактична заборгованість позичальника за договором по сплаті суми кредиту становить 182 886,44 грн. Станом на дату укладення цієї додаткової угоди заборгованість позичальника за договором, строк сплати якої настав, складає 34 009,94 грн., у тому числі: 25 596,18 грн - заборгованість з погашення суми кредиту; та 8 413,76 грн - заборгованість з погашення процентів. Позичальник зобов`язується здійснити погашення заборгованості у майбутньому у складі щомісячних платежів відповідно до графіка погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів, що є додатком №1 до цієї додаткової угоди.

11.05.2019 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (банк) та Фізичною особою-підприємцем Єржаховською Наталією Олександрівною (клієнт) укладено Угоду № CMDPE-411518 (надалі - Угода), відповідно до умов якої клієнт прийняв/акцептував публічну пропозицію банку про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в банку, що оприлюдненні та знаходяться у вільному доступі на сайті банку.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, несплатою періодичних платежів на погашення кредиту 25.10.2022 на адресу позичальника та поручителя було направлено вимоги про дострокове погашення заборгованості, які були залишені відповідачами без відповіді та належного реагування.

Оскільки вимоги не були виконані ані поручителем, ані позичальником, банк звернувся в січні 2023 року до суду з вимогами про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, 13.04.2023 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення права вимоги №114/2-58, відповідно до п.2.1 якого на умовах, встановлених цим договором та відповідно до ст. 512-519 Цивільного кодексу України, первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (портфель заборгованості).

Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання Договору зазначені в додатку 1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.2.2 договору відступлення права вимоги №114/2-58 відступлення новому кредитору зазначених в попередньому реєстрі боржників (Додаток №1 до договору) прав вимоги відбувається за умови виконання новим кредитором п. 3.2. договору, та з моменту підписання сторонами реєстру боржників, складених за формою, наведеною в додатку №2 до договору. Сторони погодили, що реєстр(и) боржників підписується(ються) сторонами не пізніше 10 робочих днів з дати підписання договору та попереднього реєстру боржників.

Згідно з п.2.3 договору внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами.

Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідзивно та без можливості зворотнього відступлення.

В п.3.1-3.2 договору відступлення права вимоги сторони обумовили загальну вартість прав вимоги за договором (ціну договору), яка становить 12720706,62 грн., і яку новий кредитор зобов`язувався перерахувати на рахунок первісного кредитора протягом 2 робочих днів з моменту укладення договору.

13.04.2023 товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перерахував на рахунок акціонерного товариства «Райффайзен Банк» грошові кошти в сумі 12720706,62 грн. з призначенням платежу «Плата за відступлення права вимоги згідно дог.відступлення права вимоги №114/2-58 від 13/04/202Зр. Без ПДВ».

Отже, платіжною інструкцією №71034 від 13.04.2013 підтверджується факт сплати грошових коштів у визначеній сторонами сумі, як ціни договору за відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Пунктом 5.1 договору відступлення права вимоги №114/2-58 сторони погодили порядок передачі прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого не пізніше 180 календарних днів з дати відступлення прав вимоги за кредитними договорами та відступлення прав за договорами забезпечення, первісний кредитор передає, а новий кредитор зобов`язаний прийняти документацію, про що складається акт приймання-передачі за формою згідно з додатком №4 до договору. Приймання-передача документації здійснюється уповноваженими представниками сторін.

Як вбачається з витягу з реєстру боржників від 18.04.2023 р. до Договору відступлення права вимоги №114/2-58 від 13.04.2023, а також витягу з переліку договорів поруки, що укладені в простій письмовій формі, до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором №011/1179/485036 від 23.11.2018 основної заборгованості в сумі 151626,89 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 36878,25 грн. та за договором поруки №011/1179/485036/П від 23.11.2018.

Відповідно до п.2.6 договору відступлення прав вимоги №114/2-58 за договором здійснюється без згоди боржників за кредитними договорами та/або поручителів за договорами забезпечення.

Згідно з п.2.7. договору відступлення прав вимоги №114/2-58 протягом 10 календарних днів з дати відступлення прав вимоги за цим договором первісний кредитор здійснює розсипку повідомлень боржникам та поручителям про відступлення новому кредитору прав вимоги, підготовлені за формою згідно з додатком № 3. 3-1 до цього договору.

Відповідач була повідомлена про укладення між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк», як первісним кредитором, та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», як новим кредитором, договору відступлення права вимоги №114/2-58 від 13.04.2023 шляхом надсилання на адресу відповідача повідомлення первісного кредитора від 18.04.2023 та повідомлення-вимоги по кредитних договорах нового кредитора, в тому числі і за спірним договором.

Зазначені обставини відповідачами не заперечуються.

В процесі розгляду справи №911/218/23 Господарським судом Київської області встановлено, що зі змісту долучених до матеріалів справи договору про відступлення права вимоги № 114/2-58 від 13.04.2023 р., укладеного між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», Витягу з реєстру боржників від 18.04.2023 р. до договору про відступлення права вимоги № 114/2-58 від 13.04.2023 р. та Витягу з переліку договорів поруки, що укладені в простій письмовій формі (Додаток № 6 до договору відступлення права вимоги № 114/2-58 від 13.04.2023 р.), а тому місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що у спірних правовідносинах відбулось відступлення права вимоги первісного кредитора АТ «Райффайзен Банк» до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», а саме за кредитним договором № 011/1179/485036 від 23.11.2018 р. та ухвалою від 08.06.2023 задовольним заяву АТ «Райффайзен Банк» та замінив позивача у справі Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»

Водночас, судом встановлено, що також підтверджується матеріалами справи, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця Єржаховської Наталії Олександрівни ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) була припинена з 26.01.2023.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18.

Як уже зазначалось, звертаючись із цим позовом, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» звернулось з позовом до Фізичної особи-підприємця Єржахівської Н.О та ОСОБА_2 про стягнення боргу на підставі укладеного між позивачем та відповідачем договору кредиту та договору поруки, у кладеного в забезпечення виконання зобов`язань за основним договором.

Відповідно до ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ст. 52 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, ст. 202-208 Господарського кодексу України, ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 №755-IV, у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її обов`язок виконання укладених нею договорів не припиняється, а продовжує існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, місцевий суд розглядаючи цю справи виходив з того, що позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного суду від 13.02.2018 у справі №910/8729/18 та від 25.06.2019р. у справі №904/1083/18.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1-2 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідно до 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, банк у повному обсязі виконав зобов`язання за спірним кредитним договором, та надав позичальнику кредитні кошти, що підтверджується виписками з рахунків позичальника, які наявні в матеріалах справи.

В свою чергу, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на момент звернення позивача до суду із цим позовом у відповідача 1 наявна прострочена заборгованість за кредитом в сумі 151626,89 грн.

Відповідачами не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду жодних належних та допустимих доказів, в розмінні ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, на спростування наведених позивачем обґрунтувань та на підтвердження погашення вказаної заборгованості за кредитним договором.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідачів 13436,63 грн. - заборгованість за нарахованими та простроченими відсотками.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.10.2022 в зв`язку з порушенням Єржаховською Н.О. зобов`язань за договором №011/1179/485036 від 23.11.2018, банком направлено відповідачам вимоги про дострокове погашення заборгованості №114/5-К-256792 від 23.09.2022 та №114/5-К-256791 від 23.09.2022.

Судом встановлено, що заявлені проценти нараховані банком саме за користування кредитом до спливу строку кредитування, доказів сплати яких відповідачем суду не надано, а тому вимога про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 13436,89 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Як зазначено вище, для забезпечення виконання кредитного договору між банком та ОСОБА_2 , як поручителем, був укладений договір поруки № 011/1179/485036/П, відповідно до умов якого- поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть в майбутньому, які випливають з умов кредитного договору, за умовами якого позичальник зобов`язаний, зокрема:

- повернути кредит в розмірі 298 000,00 грн., в порядку, передбаченому кредитним договором, не пізніше 23.12.2023 (з урахуванням дотикової угоди) або іншої дати, визначеної відповідно до умов кредитного договору;

- сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 27% річних або в будь-якому іншому розмірі, зміненому відповідно до умов кредитного договору, в т.ч. на підставі додаткових угод до нього, укладених після набуття чинності цим договором.

Відповідно до п.1.2 договору поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені кредитним договором, в тому числі, при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобов`язань.

У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов`язань, поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов`язань в порядку та строки, встановлені кредитним договором, кредитор набуває права вимоги до поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними забезпеченими зобов`язаннями (п.2.1. договору поруки).

Поручитель зобов`язується здійснити виконання порушених забезпечених зобов`язань протягом 10 банківських днів з дати отримання вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі. Вимога кредитор є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання поручителем забезпечених зобов`язань в розмірі, визначеному кредитором у вимозі (п.2.2. договору поруки).

Згідно з п.7.2. договору поруки договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печаткою кредитора. Строк поруки, що встановлена договором, за кожним забезпеченим зобов`язанням становить 5 років від дня закінчення строку/настання терміну виконання відповідного забезпеченого зобов`язання. Порука для відповідного забезпеченого зобов`язання не припиняється після закінчення цього строку у разі, якщо кредитор у межах цього строку пред`явив вимогу до поручителя. Сторони погодили, що строк поруки для забезпечених зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, обчислюється окремо по кожній його частині починаючи від дня закінчення строку/настання терміну виконання відповідної частини такого забезпеченого зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частинами 1 та 2 ст.554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідачів солідарного грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 151626,89 грн і заборгованості по процентам у розмірі 13436,33 грн на підставі кредитного договору. Відповідачами вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідачами обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення їх від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо доводів скаржника про те, що рішення судом першої інстанції було прийнято з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), колегія суддів вказує наступне.

На момент звернення позивача до суду з даним позовом, ч.1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України передбачала, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

При цьому, правила виключної територіальної підсудності, визначені ч.15 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, передбачають, що у разі об`єднання позовних вимог щодо укладання, зміни, розірвання і виконання правочину з вимогами щодо іншого правочину, укладеного для забезпечення основного зобов`язання, спір розглядається господарським судом за місцезнаходженням відповідача, який є стороною основного зобов`язання. Тобто позовні вимоги до поручителя, розглядаються разом з позовними вимогами щодо виконання основного зобов`язання за місцезнаходженням боржника.

Підстави передачі справи на розгляд іншому суду визначені ч.1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України.

Частина 2 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, проте, передбачає і виняток, а саме, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду. В цьому випадку передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження.

Отже, оскільки під час розгляду справи №911/218/23 судом було встановлено, що згідно з відповіді № 139907 від 06.07.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру місцем реєстрації Єржаховської Наталії Олександрівни є АДРЕСА_4 , то господарським судом Київської області було винесено ухвалу про передачу справи №911/218/23 на розгляд господарського суду міста Києва за виключною підсудністю.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачі не були позбавлені права на оскарження ухвали господарського суду Київської області від 13.07.2023, якою матеріали справи № 911/218/23 передано на розгляд господарського суду міста Києва за виключною підсудністю, проте вказана ухвала сторонами у встановленому порядку не оскаржувалась та набрала законної сили.

Частинами 6, 7 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України визначено, що спори між судами щодо підсудності не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2023 у справі № 911/218/23 прийнято вказану справу до провадження судді та призначено підготовче засідання. Вказана ухвала суду була надіслана сторонам засобами поштового зв`язку.

У постановах від 09.04.2019 у справі № 910/6407/18 та від 07.07.2021 № 910/6319/19 Верховний Суд зазначав, що при визначенні підсудності спору відповідному господарському суду з урахуванням критерію територіальної юрисдикції господарських судів, судам належить керуватися приписами статей 27-30 Господарського процесуального кодексу України та враховувати законодавчо встановлену заборону спорів між судами щодо підсудності.

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини» право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

За викладеного, колегія суддів вважає, що повторне направлення даної справи до господарського суду Київської області створило б спір між судами щодо підсудності, а це прямо заборонено Господарським процесуальним кодексом України.

Колегія суддів в аспектів доводів скаржника зазначає, що відповідно до приписів частини першої статті 9 Конституції України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Так, колегія суддів керується також принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Право на справедливий розгляд судом, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (res judicata), який серед іншого вимагає того, щоб коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилося під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру. Така процедура сама по собі не суперечить принципу юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (Рішення ЄСПЛ 09.06.2011 у справі "Желтяков проти України").

Апеляційний господарський суд вказує, що повторне направлення вказаної справи до Господарського суду Київської області свідчитиме про наявність спору між судами щодо підсудності даної справи, що відповідно до ч. 6 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України не допускається.

При цьому, суд приймає до уваги те, що кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу, тобто повторне направлення вказаної справи до Господарського суду Київської області, в даному випадку, свідчитиме про обмеження позивача у доступі до правосуддя.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника в частині порушення судом правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Отже, доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо застосування норм чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що норми процесуального права побудовані на чіткій позиції дисциплінованості як суду так і учасників справи. Дане покладено в основу засад господарського судочинства з метою спрощення судового розгляду справи, скорочення судового розгляду, а також розвитку поваги в учасників справи один до одного так і до суду. Крім того, означена концепція направлена на уникнення можливості сторонам зловживання наданими їм процесуальними правами.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Отже, добросовісність учасників судового процесу полягає у тому щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, не зловживати своїми процесуальним правами, що має враховувати відповідач.

Таким чином, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення ґрунтується на засадах верховенства права, є законним - ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права і обґрунтованим - ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Єржаховської Наталії Олександрівни на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі № 911/218/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі № 911/218/23 - залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

4. Матеріали справи №911/218/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Г.П. Коробенко

Є.Ю. Шаптала