ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"29" лютого 2024 р.м. Одеса Справа № 923/512/21

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Цісельський О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лінник І.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: адвокат Роєнко Є.В.,

від відповідача: адвокат Лук`янов О.В.,

розглянувши заяву Акціонерного товариства «Херсонгаз» (вх. ГСОО № 2-231/24 від 13.02.2024) про розстрочення виконання рішення по справі № 923/512/21

за позовом: Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, № 9/1)

до відповідача: Акціонерного товариства «Херсонгаз» (73036, м. Херсон, вул. Поповича, № 3)

про стягнення 115 381 718,65 грн,

ВСТАНОВИВ:

18.01.2024 рішенням Господарським судом Одеської області позов Акціонерного товариства «Укртрансгаз» задоволений частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Херсонгаз» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» заборгованість з оплати добових небалансів в розмірі 95 361 301 грн 74 коп, інфляційні втрати в розмірі 6 126 265 грн 52 коп, пеню в розмірі 10 370 265 грн 14 коп, 3% річних в розмірі 3 495 374 грн 44 коп та судовий збір в розмірі 794 303 грн 67 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

13.02.2024 до Господарського суду Одеської області від Акціонерного товариства «Херсонгаз» надійшла заява (вх. № 2-231/24) про розстрочення виконання судового рішення у справі, в якій заявник просить суд розстрочити виконання рішення Господарським судом Одеської області від 18.01.2024 по справі № 923/512/21, зокрема в частині сплати судового збору у розмірі 794303,67 грн строком на 12 місяців, де щомісячний розмір погашення боргу становитиме 66191,97 грн.

15.02.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області заяву Акціонерного товариства «Херсонгаз» (вх. ГСОО № 2-231/24 від 13.02.2024) про розстрочення виконання рішення по справі № 923/512/21 прийнято до розгляду та призначено її розгляд на "22" лютого 2024 року о 12:00 год.

22.02.2024 Господарським судом Одеської області, через оголошення системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги, що унеможливило проведення судових засідань, у судовому засіданні по справі № 923/512/21 було проголошено протокольну ухвалу про перерву до "29" лютого 2024 року о 12:20 год.

26.02.2024 на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 18.01.2024 по справі № 923/512/21, яке набрало законної сили 20.02.2024, був виданий відповідний наказ.

В судове засідання 29.02.2024 представники сторін з`явились, надали пояснення по суті заяви Акціонерного товариства «Херсонгаз» про розстрочення виконання рішення суду, за змістом яких представник позивача проти такої заяви заперечував, а представник відповідача її підтримав та просив задовольнити.

Так, в обґрунтування заяви про розстрочення виконання рішення суду відповідач посилається на скрутне фінансове становище та на відсутність його вини у виникненні спору, у зв`язку з чим зазначає, що порушення прав позивача, що спонукало його звернутися до суду, відбулось не через дії/вину відповідача, а через затвердження тарифів на розподіл природного газу для операторів газорозподільних мереж на економічно необґрунтованому рівні, який не дозволяв відповідачу покривати обґрунтовані витрати, що призвело до збитковості відповідної діяльності та штучного накопичення боргів перед кредиторами.

Окрім того, відповідач наголошує, що місто Херсон перебувало у тимчасовій окупації з 01.03.2022 по 11.11.2022, а лівобережжя Херсонщини й досі залишається тимчасово окупованим. Водночас, через тривалу окупацію Херсонської області збройними формуваннями російської федерації відбулось, зокрема, захоплення АТ «Херсонгаз» та створення на його матеріальній базі «государственного унитарного предприятия», із введенням окупаційною владою «нових тарифів» та примушення споживачів сплачувати вартість послуг з розподілу природного газу на банківські рахунки російських підсанкційних банків, а також позбавлення Товариства всього рухомого майна, зокрема: автомобільний транспорт, землерийна техніка, механізми, технологічне обладнання та пошукові прилади, інструменти, комп`ютерна та офісна техніка тощо було вивезено (вкрадено) окупантами. Товариство також втратило доступ до програмного забезпечення обліку послуг розподілу природного газу.

З початку повномасштабного вторгнення, АТ «Херсонгаз» також втратило 105 148 побутових споживачів лівобережної частини Херсонщини (яка наразі залишається тимчасово окупованою, без врахування підприємств, які також припинили діяльність).

Заявник додає, що станом на сьогодні АТ «Херсонгаз» працює в «аварійному режимі», із залученням підрозділів аварійно-диспетчерської служби (за рахунок гуманітарної/благодійної допомоги) з метою локалізації і ліквідації аварійних ситуацій в газорозподільній системі внаслідок постійних обстрілів та з метою забезпечення можливістю користування природним газом споживачів звільнених територій Херсонської області.

АТ «Херсонгаз» є на 100% тарифним підприємством. Діяльність АТ «Херсонгаз» регулюється НКРЕКП. Тариф встановлюється Регулятором (Постанова НКРЕКП 22.12.2021 № 2773) та відповідна складова тарифу, що передбачена на оплату послуг позивачу передбачена на рівні в декілька разів менше ніж вартість послуг позивача доказом чого є факт прийняття Закону 1639.

При цьому, за ствердженням заявника, за весь період діяльності Товариство жодного разу не було визнано порушником на ринку природного газу, про що свідчить відсутність штрафів з боку Регулятора, у тому числі за нецільове використання отриманих тарифних коштів. Отже, ступінь вини відповідача у виникненні спору, на його думку, має об`єктивне підґрунтя та виникнення заборгованості не залежало від відповідача.

В свою чергу, обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення, є об`єктивна необхідність Товариства, в умовах воєнного стану та постійних обстрілів, у акумулюванні коштів для локалізації і ліквідації аварійних ситуацій, що постійно виникають внаслідок обстрілів, для забезпечення газопостачанням у тому числі населення, соціальних об`єктів (лікарень, а також дитячих садочків та шкіл, які наразі використовуються як пункти незламності та пункти обігріву), бюджетних організацій.

Однак, на переконання відповідача, виконання рішення на всю суму «одним платежем» призведе до порушення балансу в частині стягнення суми судових витрат з відповідача (максимальної суми судового збору у даному випадку), які не підлягають врегулюванню відповідно до Закону 1639, що є результатом недосконалого регулювання ринку природного газу в Україні у минулих періодах.

Таким чином, відповідач зауважує, що АТ «Херсонгаз» не відмовляється від виконання рішення суду, однак просить суд надати можливість виконати (сплатити) залишок заборгованості зі сплати судового збору частинами у зв`язку із вищенаведеними об`єктивними та надзвичайними подіями, та розстрочити виконання рішення (в частині сплати судового збору у розмірі 794 303,67 грн.) строком на 12 місяців, де щомісячний розмір погашення боргу становитиме 66 191,97 грн.

20.02.2024 від АТ «Укртрансгаз» до суду надійшли заперечення (вх. № 7052/24) на заяву про розстрочку виконання судового рішення в яких позивач, зокрема, вказав, що замовники послуг розподілу природного газу, як фізичні так і юридичні особи сплачуючи АТ «Херсонгаз» рахунки за надані послуги розподілу природного газу, фактично компенсували АТ «Херсонгаз» вартість природного газу, використаного ним для покриття ВТВ (витрати природного газу на ВТВ).

Позивач додає, що виходячи з того, що АТ «Херсонгаз» порушував свої обов`язки по своєчасному врегулюванню небалансів, що передбачені п. 2 розділу XIII Кодексу ГТС та договором, АТ «Укртрансгаз» зобов`язаний був вчинити дії з врегулювання виниклих небалансів відповідача.

Позивач вважає, що доводи викладені АТ «Херсонгаз» в заяві про розстрочення виконання рішення, щодо відсутності зі сторони відповідача ступеня вини, не знаходять свого підтвердження належними та допустимими доказами, оскільки в період з липня по грудень 2019 року АТ «Херсонгаз» зобов`язаний був здійснювати заходи спрямованні на покриття витрат Оператора ГРМ, однак АТ «Херсонгаз» не вчиняв дій, направлених на забезпечення власних витрат, як оператора ГРМ та дій з врегулювання ним негативних небалансів природного газу, не закуповував природний газ на ВТВ в необхідних обсягах, відібрав його із газотранспортної системи та не сплачував АТ «Укртрансгаз» кошти за надані послуги балансування, тим самим відбувалось безпідставне збагачення АТ «Херсонгаз» за рахунок АТ «Укртрансгаз».

Щодо стихійного лиха та інших надзвичайних подій та скрутного матеріального становища боржника позивач зауважує, що за період до введення на території України воєнного стану, боржник вчиняв всі дії для уникнення оплати за надані послуги з врегулювання негативного добового небалансу за період липень - грудень 2019 року, натомість і зараз вживає всіх заходів спрямованих на уникнення сплати заборгованості, в т.ч. намагається розстрочити виконання рішення суду в частині сплати судового збору у розмірі 794 303,67 гривень.

Водночас, на думку позивача, відповідач мав достатньо часу та можливості для належного виконання зобов`язань перед позивачем, а надання розстрочки виконання рішення суду, навіть в частині сплати судового збору, буде порушувати принцип «справедливої рівноваги» та «справедливого балансу» у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та суперечитиме положенням чинного законодавства, які визначають обов`язковість виконання судових рішень протягом розумних строків.

АТ «Укртрансгаз» також звертає увагу суду на те, що складне фінансове становище боржника, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, не може бути безумовною підставою для надання розстрочки виконання судового рішення.

Враховуючи зазначене, позивач зазначає, що оскільки відповідачем в порушення приписів ст. 74 ГПК України не надані належні і допустимі докази на підтвердження існування виняткових обставин, які є підставою у розумінні ст. 331 ГПК України, з урахуванням матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану, ступеню вини відповідача у виникненні спору, неможливості перекладати комерційні ризики та його недбалість у веденні власних справ на АТ «Укртрансгаз», заява АТ «Херсонгаз» про надання розстрочення виконання судового рішення, в частині сплати судового збору, задоволенню не підлягає.

Розглянувши заяву АТ «Херсонгаз» про розстрочення виконання судового рішення, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України).

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України», заява № 6962/02). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть строк у два роки та сім місяців не був визнаний надмірним і не вважався таким, що суперечить вимозі стосовно його розумної тривалості, передбаченої у статті 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі «Крапивницький та інші проти України», заява № 60858/00).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савіцький проти України» (Заява № 38773/05) від 26.07.2012 суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України», заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції.

Приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII (з наступними змінами та доповненнями) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року по справі № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року по справі № 11-рп/2012).

Поряд з цим, господарським процесуальним законодавством передбачено механізм розстрочення виконання рішення за наявності певних умов.

Так, за приписами ч.ч. 1 - 3 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною четвертою даної статті визначено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Таким чином, запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Вказані норми визначають процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Розстрочення це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому, необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 ГПК України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений річним терміном відстрочки чи розстрочки виконання рішення з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Разом з тим, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Так, розстрочення судом виконання судового рішення має бути пов`язано з об`єктивними та виключними обставинами, які ускладнюють його вчасне виконання, при цьому розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів як стягувача, так і боржника, між цим, оскільки право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист, вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення, суд не повинен надавати перевагу жодній із сторін.

Суд наголошує, що масштабні військові дії, які вчиняються Російською Федерацією з 24.02.2022, спрямовані на знищення державності України, спричинили загибель людей, пошкодження та знищення житла, іншого майна, інфраструктури населених пунктів, зумовили проведення загальної мобілізації, а отже і величезні зміни в економіці, правовому регулюванні, зайнятості населення, житті громадянського суспільства України.

Суд враховує той факт, що підприємство відповідача з 24.02.2022 опинилось на території, де велись активні бойові дії, а потім м. Херсон та Херсонська область були повністю окуповані, внаслідок чого майно підприємства залишилась на окупованій території, що ускладнило роботу підприємства та яке вочевидь зазначало значних пошкоджень та збитків. В подальшому, загальновідомим є факт, що після звільнення м. Херсона та частини Херсонської області, вказана територія знаходиться в зоні проведення бойових дій та зазнає систематичних ракетних ударів та обстрілів, наслідком чого є чисельні пошкодження та знищення інфраструктурних об`єктів та підприємств.

Отже, і на час розгляду даної заяви має місце ведення активних бойових дій на території Херсонської області та міста Херсона, де знаходиться підприємство відповідача.

Частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомість фактів військової агресії, знаходження, зокрема, відповідача тривалий час на окупованій території, ракетні обстріли підтверджуються органами державної влади та місцевого самоврядування України, безліччю публікацій у національних та міжнародних засобах масової інформації, а також не заперечується агресором.

Таким чином, наведені факти є загальновідомими обставинами, а отже в силу приписів частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування. При цьому, ці обставини відомі обом сторонам.

Суд припускає, що негайне звернення стягнення на кошти і майно боржника у виконавчому провадженні навіть якщо і може забезпечити виконання рішення у даній справі, однак з великою вірогідністю не буде сприяти ефективному відновленню та може порушити господарську діяльність боржника, яка направлена на забезпечення вирішення соціально важливих питань населення, або зможе призвести до банкрутства підприємства боржника, що також не бути сприяти можливості виконання рішення у справі.

Суд також враховує, що у разі пред`явлення стягувачем до виконання судового наказу, вжиті в рамках виконавчого провадження заходи примусу обмежать господарську діяльність боржника. Саме лише відкриття виконавчого провадження без можливості реального виконання рішення не забезпечить виконання його зобов`язання перед Акціонерним товариством «Укртрансгаз».

Враховуючи стан, у якому перебувають обидва підприємства (стягувача та боржника), з метою дотримання балансу інтересів сторін, суд враховує як доводи боржника, наведені у заяві про відстрочення виконання рішення суду, так і відповідні заперечення стягувача.

Виходячи з викладеного суд дійшов висновку, що наявні виняткові підстави для застосування розстрочки виконання судового рішення.

Судом враховані вищенаведені обставини, надано оцінку на предмет реальної можливості виконання судового рішення при наданні розстрочки, враховано, що розстрочка виконання рішення суду у дійсній справі не порушить балансу інтересів сторін, а саме, досягнення мети виконання судового рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Розстрочка виконання рішення суду сприятиме стабільному здійсненню відповідачем господарської діяльності та зробить реальною можливість отримання боргу позивачем.

В поданій заяві заявник просив розстрочити виконання судового рішення строком на один рік.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 ЦК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Згідно з ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення у справі № 923/512/21 ухвалено Господарським судом Одеської області 18.01.2024. Таким чином, виконання вказаного судового рішення може бути розстрочено до 18 січня 2025 року включно, тобто розстрочення не має перевищувати одного року з дня ухвалення цього рішення.

З огляду на викладені обставини справи та беручи до уваги особливості та вид господарської діяльності боржника, який має стратегічне значення та є об`єктом критичної інфраструктури, враховуючи особливе значення підприємства боржника для життєзабезпечення населення, наявність воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, суд вважає наявними правові підстави для часткового задоволення заяви боржника та надання відстрочки виконання рішення суду на 6 місяців щомісячними рівними платежами.

Між цим суд вважає, що розстрочення виконання рішення для відповідача в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, а є лише намаганням відповідача через існування певних обставин забезпечити повне виконання рішення суду, шляхом погашення заборгованості перед позивачем в спосіб, який є найбільш реальним та можливим для відповідача, з огляду на його фінансовий стан та джерело надходження коштів.

Водночас, суд приймає до уваги, що матеріальний інтерес відповідача полягає у виконанні рішення суду таким чином, щоб це дозволило продовжити його статутну діяльність за умов, що склалися, а матеріальний інтерес позивача, натомість, полягає у виконанні рішення суду у даній справі повністю та протягом розумного строку.

Суд вважає, що розстрочення виконання рішення у вищевказаний спосіб не порушить справедливої рівноваги та справедливого балансу у розумінні статті 6 Конвенції, оскільки надасть можливість виконати судове рішення при максимальному дотриманні співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора реально отримати грошові кошти.

Також суд бере до уваги, що розстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення, при цьому, затримка виконання рішення не є надмірно тривалою, не суперечить вимогам розумного строку.

На переконання суду, розстрочення виконання рішення у даній справі у відповідності з встановленим графіком в повній мірі буде відповідати принципам справедливого судового розгляду в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції, принципам рівності сторін перед законом і судом, з дотриманням при цьому балансу інтересів сторін.

Разом з тим суд звертає увагу на передбачений ст. 14 ГПК України принцип диспозитивності господарського судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на вищевикладене, визначений судом графік розстрочення виконання рішення у даній справі жодним чином не зумовить порушення гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції позивачу права на суд.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення вищевказаної заяви боржника про розстрочення виконання судового рішення в частині стягнення з Акціонерного товариства «Херсонгаз» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» суми витрат зі сплати судового збору, зі сплатою платежів за наступним графіком: до 18.02.2024 року 132383,95 грн.; до 18.03.2024 року 132383,95 грн; до 18.04.2024 року 132383,95 грн; до 18.05.2024 року 132383,95 грн; до 18.06.2024 року 132383,95 грн; до 18.07.2024 року 132383,92 грн. В іншій частині заяви про розстрочення виконання судового рішення слід відмовити, оскільки відсутні правові підстави.

Відповідно до ч. 7 ст. 331 ГПК України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 76, 86, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Акціонерного товариства «Херсонгаз» (вх. ГСОО № 2-231/24 від 13.02.2024) про розстрочення виконання рішення Господарського суду Одеської області від 18.01.2024 по справі № 923/512/21 задовольнити частково.

2. Розстрочити виконання рішення Господарського суду Одеської області від 18 січня 2024 року по справі №923/512/21 в частині сплати судового збору в розмірі 794 303,67 грн та затвердити наступний графік виконання судового рішення:

- до 18.02.2024 року 132383,95 грн.;

- до 18.03.2024 року 132383,95 грн;

- до 18.04.2024 року 132383,95 грн;

- до 18.05.2024 року 132383,95 грн;

- до 18.06.2024 року 132383,95 грн;

- до 18.07.2024 року 132383,92 грн.

3. В решті заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили 29.02.2024 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення (підписання).

Повний текст ухвали складено 05.03.2024.

Суддя Цісельський Олег Володимирович